Справа № 462/1055/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря - Рущак Т.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача адвоката Савки Т.В.

представника відповідача Іваненко О.В.

відповідача Щербик Г.І.

представника третьої особи Поповича Я.Д.

третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Николишин Н ОСОБА_4 М ОСОБА_4 , Пахолчишин Я.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Львівська міська рада про скасування розпорядження, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в якому просить скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 07.04.2016 року №211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_5 ».

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від11.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

13.05.2019 року від відповідача Залізничної районної адміністрації м. Львова надійшло письмове клопотання про закриття провадження по справі, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Клопотання мотивує тим, що даний спір виник за участю суб`єкта владних повноважень, який приймаючи оскаржуване розпорядження реалізував надані йому чинним законодавством делеговані повноваження передбачені ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

В судовому засіданні позивач та представник позивача заперечили щодо закриття провадження у справі, вважають, що в даному випадку виник спір про право цивільне, яке полягає у незаконному погодженні Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради відповідачу ОСОБА_5 можливості переобладнання її житлового приміщення за рахунок приєднання частини приміщення (холу) загального користування, що перешкоджає позивачу у належному користуванні вказаним приміщенням загального користування, а відтак даний спір носить цивільно-правовий характер і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача Іваненко О.В. підтримала заявлене клопотання про закриття провадження у справі.

Представник третьої особи Попович Я.Д. та Щербик Г.І. підтримали позицію представника Залізничної районної адміністрації м. Львова.

Треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 підтримали позицію позивача та його представника.

Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників справи, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами частин першої та другої статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У розумінні пункту 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами пункту 1 ч.1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Як орган місцевого самоврядування Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

Приймаючи оскаржуване розпорядження адміністрація діяла відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у якій зазначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічну норму закріплено у статті 14 Закону України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року № 2780-XII. Згідно зі статтею 7 вказаного закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією Залізничною районною адміністрацією ЛМР передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-48цс18, від 11 квітня 2018 року у справі № 11-96апп18 та від 15 травня 2018 року у справі № 11-346апп18.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що спір, який є предметом цього розгляду, є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством делеговані повноваження, шляхом прийняття розпорядження, яке оспорюється.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.257 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, дана справа належить до юрисдикції адміністративних судів, тому провадження у такій слід закрити.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 49, 200, 255, 257, 260 ЦПК України, ст. ст. 4, 19 КАС України, суд -

постановив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Львівська міська рада про скасування розпорядження - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів до Львівського апеляційного суду.

Суддя: (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз