Провадження № 22-ц/801/1085/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуСправа № 127/26766/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Борисюк І.Е. в м. Вінниці, повний текст рішення складений 19 березня 2019 року,

у справі за позовом Вінницького міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року Ленінський районний центр зайнятості м. Вінниці звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 квітня 2016 року ОСОБА_1 був зареєстрований у Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці як такий, що шукає роботу, і отримав статус безробітного. У заяві про надання статусу відповідач, крім іншого, вказав, що не забезпечує себе роботою самостійно та ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного.

Відповідно до статей 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття» ОСОБА_1 , який перебував на обліку, як безробітний з 11 квітня 2016 року, була призначена виплата допомоги по безробіттю.

18 липня 2016 року до Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці надійшов лист Національної асоціації адвокатів України від 14 липня 2016 року № 612/0/2-16 та витяг з Єдиного реєстру адвокатів України про те, що 18 серпня 2008 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 603. Згідно з поданої ним заяви, право на заняття адвокатською діяльністю було поновлено з 26 травня 2016 року.

Відповідач не повідомив позивача про поновлення ним права на заняття адвокатською діяльністю з 26 травня 2016 року, що він є діючим адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва № 603 виданого 18 серпня 2008 року.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 незаконно отримав допомогу по безробіттю в сумі 2632,76 гривень за період з 26 травня 2016 року по 20 червня 2016 року.

Наказом директора Ленінського районного центра зайнятості м. Вінниці № 115 від 20 липня 2016 року прийнято рішення про повернення коштів в сумі 2632,76 гривень. ОСОБА_1 було направлено витяг із наказу про повернення незаконно виплачених йому коштів, який той отримав особисто 03 серпня 2016 року. Станом на 14 грудня 2016 року кошти відповідачем не повернуті.

07 липня 2017 року представником позивача подано заяву про зміну (доповнення) підстав позову та уточнення позовних вимог. Представник позивача доповнив підставу позову та просив розглянути позов з урахуванням того, що наказом директора Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці від 20 липня 2016 року № 115 та наказом № НТ160721 від 21 липня 2016 року прийнято рішення про повернення коштів в сумі 2632 грн 76 коп. В зв`язку із перейменуванням Ленінського районного центра зайнятості м. Вінниці на Правобережний районний центр зайнятості м. Вінниці, представник позивача уточнив позовні вимоги в частині особи на чию користь необхідно стягнути кошти і вказав нові реквізити.

Виходячи з наведеного, з урахуванням заяви про зміну (доповнення) підстав позову та уточнення позовних вимог /а.с. 47/, положень статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці кошти в сумі 2632 гривні 76 копійок.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2018 року, постановленою не виходячи до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі залучено правонаступника Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці - Вінницький міський центр зайнятості /а. с. 120/.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Вінницького міського центру зайнятості суму виплаченої допомоги по безробіттю за період з 26 травня 2016 року по 20 червня 2016 року в розмірі 2632,76 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Вінницького міського центру зайнятості судовий збір в сумі 1378 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 з моменту відновлення права на заняття адвокатської діяльності, тобто з 26 травня 2016 року, є самозайнятою особою, забезпечує себе роботою самостійно, а тому, не мав права на збереження статусу безробітного та допомоги по безробіттю. Відповідач не повідомив позивача про обставини, що зумовлюють припинення його реєстрації як безробітної особи та виплати йому допомоги по безробіттю, що стало наслідком безпідставного отримання такої допомоги з 26 травня 2016 року по 20 червня 2016 року в розмірі 2632,76 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та залишити без задоволення позовні вимоги.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що кошти від позивача в розмірі 2632,76 гривень в період з 26 травня 2016 року по 20 червня 2016 року відповідачу не надходили, а відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 12 квітня 2019 року ним отримувалась соціальна допомога по угоді в розмірі 1232,15 гривень. Довідка Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці № 05-51/401 від 14 грудня 2016 року не являється первинним документом, що підтверджує господарську операцію, а тому не може являтися належним доказом перерахування ОСОБА_1 соціальної допомоги по безробіттю в розмірі 2632,76 гривень. Також суд першої інстанції порушив положення статті 13 ЦПК України та стягнув на користь Вінницького міського центру зайнятості суму виплаченої допомоги по безробіттю за період з 26 травня 2016 року по 20 червня 2016 року в розмірі 2632,76 гривень, а не на користь Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці. Місцевим судом не взято до уваги також обставини встановлені постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі № 802/213/17-а, якою визнано протиправним та скасовано наказ Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці від 20 липня 2016 року № 115 «Про результати розслідування обґрунтованості виплати матеріального забезпечення ОСОБА_1 та повернення незаконно виплачених коштів» в розмірі 2632,76 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу Вінницький міський центр зайнятості, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що 17 вересня 2018 року представником Вінницького міського центру зайнятості подано заяву про заміну позивача по справі, яка була задоволена місцевим судом, а тому судом обґрунтовано стягнуто кошти на користь Вінницького міського центру зайнятості.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

З 04 квітня 2016 року відповідач перебував на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці та отримував допомогу по безробіттю відповідно до статей 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття».

18 липня 2016 року до Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці надійшов лист Національної асоціації адвокатів України від 14 липня 2016 року № 612/0/2-16, яким повідомлено центр зайнятості, що станом на 14 липня 2016 року в Єдиному реєстрі адвокатів України наявні відомості стосовно адвоката ОСОБА_1 , в тому числі стосовно поновлення його права на заняття адвокатською діяльністю з 26 травня 2016 року /а. с. 5/.

Згідно із витягу з Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що ОСОБА_1 18 серпня 2008 року видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю за № 603 і відповідно до поданої ним заяви право на заняття адвокатською діяльністю, яке було зупинене з 30 вересня 2008 року, поновлено з 26 травня 2016 року /а. с. 6/.

Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці листом № 4136/06-33-1/03 від 15 липня 2016 повідомило, що адвокат ОСОБА_1 в органах ПФУ зареєстрований з 25 листопада 2008 року, як особа, що забезпечує себе роботою самостійно /а. с. 7/.

20 липня 2016 року на підставі акту розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення від 19 липня 2016 року № 159, директором Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці видано наказ № 115 «Про результати розслідування обґрунтованості виплати матеріального забезпечення ОСОБА_1 та повернення незаконно виплачених коштів» відповідно до п. 3 якого, ОСОБА_1 зобов`язано протягом 15 календарних днів з дня отримання витягу з цього наказу, повернути кошти в сумі 2632,76 гривень, отримані ним, як допомога по безробіттю за період з 26 травня 2016 року по 20 червня 2016 року /а. с. 9, 12/.

Наказом від 21 липня 2016 року за № НТ160721 «Про припинення виплати допомоги по безробіттю, про реєстрацію безробітних, повернення коштів» ОСОБА_1 було припинено виплату допомоги по безробіттю, припинено його реєстрацію як безробітного та зобов`язано повернути здійснені виплати за період з 26 травня 2016 року по 20 червня 2016 року /а. с. 49/.

На адресу відповідача центром зайнятості було направлено вимогу № 01-31/2037 від 25 липня 2016 року про відшкодування коштів та витяг з наказу № 115 від 20 липня 2016 року /а. с. 9/. Вищевказану вимогу відповідач отримав 03 серпня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а. с. 11/.

Згідно із довідкою, виданою Ленінським районним центром зайнятості м. Вінниці № 05-51/401 від 14 грудня 2016 року, з 04 квітня 2016 року по 20 червня 2016 року ОСОБА_1 виплачувалась допомога по безробіттю. За період з 26 травня 2016 року по 20 червня 2016 року відповідач отримав допомогу по безробіттю в сумі 2632,76 гривень /а.с. 8/.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду у справі № 802/213/17-а від 16 травня 2017 року визнано протиправним та скасовано наказ Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці від 20 липня 2016 року № 115 «Про результати розслідування обґрунтованості виплати матеріального забезпечення ОСОБА_1 та повернення незаконно виплачених коштів» /а. с. 37-41/.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду у справі № 802/1206/17-а від 07 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці про визнання протиправним та скасування наказу Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці № НТ160721 від 21 липня 2016 року в частині, що стосується ОСОБА_1 , відмовлено /а. с. 81-93/.

Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року вищевказану постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду залишено без змін /а. с. 129-134/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 з моменту відновлення права на заняття адвокатської діяльності, тобто з 26 травня 2016 року, є самозайнятою особою, забезпечує себе роботою самостійно, а тому, не мав права на збереження статусу безробітного та допомоги по безробіттю. Відповідач не повідомив позивача про обставини, що зумовлюють припинення його реєстрації як безробітної особи та виплати йому допомоги по безробіттю, що стало наслідком безпідставного отримання такої допомоги з 26 травня 2016 року по 20 червня 2016 року в розмірі 2632,76 гривень.

Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Відповідно до частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 1 частин першої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Згідно пункту 14.1.226 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Пунктом 1 частини першої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачена можливість зупинення права на заняття адвокатською діяльністю у разі подання адвокатом відповідної заяви.

Пунктом 8 частини першої статті 31 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 31 травня 2018 року, справа № 750/9213/16-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому відповідач не може вважатися незайнятою особою з часу отримання нею свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, незалежно від часу взяття її на облік органами Державної фіскальної служби України.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19 грудня 2018 року, справа №802/1206/17-а.

Згідно даних Єдиного реєстру адвокатів України, 18 серпня 2008 року Вінницькою обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури відповідачу було видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Зайняття адвокатською діяльністю зупинено з 30 вересня 2008 року згідно поданої заяви; поновлено з 26 травня 2016 року згідно поданої заяви, індивідуальна адвокатська діяльність /а.с. 6/. Протилежного відповідачем належними доказами не доведено.

Враховуючи викладене, відповідачем поновлено з 26 травня 2016 року згідно поданої заяви, індивідуальна адвокатська діяльність у період перебування на обліку як безробітній, а тому, він не мав права на отримання статусу безробітного і призначення виплати допомоги по безробіттю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції. Судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти від позивача в розмірі 2632,76 гривень в період з 26 травня 2016 року по 20 червня 2016 року відповідачу не надходили, а відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 12 квітня 2019 року ним отримувалась соціальна допомога по угоді в розмірі 1232,15 гривень, колегія суддів вважає безпідставними, адже позивачем доведено належними доказами те, що відповідачу було виплачено за період з 26 травня 2016 року по 20 червня 2016 року соціальну допомогу по безробіттю в розмірі 2632,76 гривень, що підтверджується довідкою Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці № 05-51/401 від 14 грудня 2016 року.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції приймає до уваги аргументи відзиву в цій частині, згідно якого нарахування допомоги по безробіттю відповідачу за періоди : з 16.05.2016 року по 29.05.2016 року відбулось 02.06.2016 року перераховано до банку 16.06.2016 року, з 30.05.2016 року по 07.06.2016 року відбулось - 10.06.2016 року перераховано до банку 14.06.2016 року, з 08.06.2016 року по 13.06.2016 року відбулось - 17.06.2016 року перераховано до банку 13.07.2016 року та з 14.06.2016 року по 20.06.2016 року відбулось 30.06.2016 року перераховано до банку 21.07.2016 року.

Аргументи апеляційної скарги про те, що місцевим судом допущено порушення статті 13 ЦПК України, оскільки стягнуто на користь Вінницького міського центру зайнятості суму виплаченої допомоги по безробіттю за період з 26 травня 2016 року по 20 червня 2016 року в розмірі 2632,76 гривень, а не на користь Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2018 року до участі у справі залучено правонаступника Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці - Вінницький міський центр зайнятості, а тому судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь Вінницького міського центру зайнятості суму виплаченої допомоги по безробіттю.

Твердження апеляційної скарги про те, що місцевим судом не взято до уваги обставини встановлені постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі № 802/213/17-а, якою визнано протиправним та скасовано наказ Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці від 20 липня 2016 року № 115 «Про результати розслідування обґрунтованості виплати матеріального забезпечення ОСОБА_1 та повернення незаконно виплачених коштів» в розмірі 2632,76 гривень, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення місцевого суду з огляду на таке.

Згідно з частиною сьомою статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Судом першої інстанції правильно враховано обставини встановлені в ході розгляду даної цивільної справи, а також встановлені Верховним Судом в ході розгляду адміністративної справи № 802/1206/17-а.

Іншій наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильний висновок суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2019 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота