Постанова

Іменем України

10 червня 2019 року

м. Київ

справа № 752/19976/16-ц

провадження № 61-23132св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року у складі судді Ладиченко С. В. та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Панченка М. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт того, що вона приватизацію житла за місцем проживання в період з 11 лютого 1986 року по березень 1995 року за адресою АДРЕСА_1 не здійснювала, житлові чеки не використовувала; встановити факт того, що вона приватизацію житла за місцем проживання в період з березня 1995 року по 16 вересня 2000 року за адресою АДРЕСА_5 не здійснювала, житлові чеки не використовувала.

Заява мотивована тим, що встановлення даних фактів необхідне їй для здійснення приватизації квартири АДРЕСА_4 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з заяви вбачається спір про право заявниці на приватизацію житлового приміщення, у якому їй було відмовлено Управлінням житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що між заявником та органом приватизації виник спір про право на безоплатну приватизацію.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2017 року, у якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про наявність спору про право, оскільки вона звернулась з позовом про встановлення факту того, що приватизацію не здійснювала, житлові чеки не використовувала.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року відкрито касаційне провадження.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи № 752/19976/16-ц надійшли до Верховного Суду.

03 червня 2019 року матеріали справи передано судді-доповідачу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції вказав, що між сторонами виник спір про право ОСОБА_1 на приватизацію житлового приміщення, у якому їй було відмовлено Управлінням житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Наявність спору про право, що виникає з житлових правовідносин, відповідно до вимог частини четвертої статті 256 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, є підставою для відмови у відкритті провадження у справі в порядку окремого провадження.

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Відповідно до статей 234, 235 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У разі наявності спору про право, наявність або відсутності факту, що має юридичне значення встановлюється судом в порядку позовного провадження при вирішенні спору про право.

Встановивши, наявність спору про право, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відмову у відкриті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення судів без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

В. І. Крат

Є. В. Краснощоков