Справа № 157/567/19 Головуючий у 1 інстанції: Гордійчук В. М.
Провадження № 22-ц/802/569/19 Категорія: 71 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Здрилюк О. І., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на окрему ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 10 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, у якій просила встановити факт належності їй свідоцтва № НОМЕР_1 , яке підтверджує факт її вступу в 1982 році до Волинської обласної школи майстрів сільського будівництва та закінчення її 10 вересня 1983 року, а також присвоєнні їй кваліфікації майстра-технолога з виробництва будівельних матеріалів, а також встановити факт належності їй трудової книжки серії НОМЕР_2 , яку було заведено 02 січня 1985 року.

Рішенням суду від 10 квітня 2019 року заяву задоволено повністю. Встановлено факт, що свідоцтво НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_1 (на російській мові) у 1982 році вступила, а 10 вересня 1983 року закінчила Волинську обласну школу майстрів сільського будівництва, і рішенням кваліфікаційної комісії від 10 вересня 1983 року їй присвоєна кваліфікація майстра-технолога по виробництву будівельних матеріалів, та трудова книжка серії НОМЕР_2 , яка заповнена 02 січня 1985 року производственным объединением «Волыньжелезобетон» на ім`я ОСОБА_1 (на російській мові), належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці с. Видерта Камінь-Каширського району Волинської області.

Також 10 квітня 2019 року Камінь-Каширський районним судом Волинської області відносно ОСОБА_2 постановлено окрему ухвалу, яку надіслано начальнику Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області та керівнику Камінь-Каширського відділу Маневицької місцевої прокуратури. В ухвалі зазначено, що суд вважає за необхідне повідомити керівників вказаних органів про порушення закону, вчинені ОСОБА_2 , для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки в діях згаданої особи є склад кримінального правопорушення, та зобов`язано письмово повідомити суд про вжиті заходи і виконання протягом місяця .

Не погоджуючись із вказаною окремою ухвалою, ОСОБА_2 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в обґрунтування якої посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою із порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Як на підставу скасування окремої ухвали суду ОСОБА_2 вказувала, що в порушення норм процесуального права суд першої інстанції поклав в основу обставини, які не відповідають дійсності та не доведені жодними доказами, висновки суду є надуманими, безпідставними, які грунтуються на основі припущень. Вказувала, що суд спотворив дійсні обставини справи, вказавши про оплату за надання правничої допомоги у написанні заяви, а також про її некомпетентність, відсутність певних дозволів чи ліцензій для надання юридичних послуг. Крім того, суд зробив висновок, що в її діях є склад кримінального правопорушення, тим самим фактично визнавши її винною у вчиненні якогось кримінального правопорушення всупереч ст.62 Конституції України, не навівши навіть ознаки якого правопорушення вважає наявними у її діях.

За вказаних обставин просила скасувати окрему ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 10 квітня 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає про незаконність та необгрунтованість окремої ухвали суду, просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, у якій просила встановити факт належності їй свідоцтва НОМЕР_1 , яке підтверджує її вступ у 1982 році до Волинської обласної школи майстрів сільського будівництва та закінчення її 10 вересня 1983 року, а також присвоєння їй кваліфікації майстра-технолога по виробництву будівельних матеріалів, а також встановити факт належності їй трудової книжки серії НОМЕР_2 , яку було вперше оформлено 02 січня 1985 року.

Суд першої інстанції в окремій ухвалі зазначив, що при розгляді даної справи заявниця ОСОБА_1 користувалася послугами юриста ОСОБА_2 , яка допомогла скласти вищевказану заяву, за що отримала 300 грн.

При цьому судом вказано, що зі змісту заяви вбачається, що при її підготовці допущені помилки, зокрема, не вірно зазначено прізвище самої заявниці - ОСОБА_1 замість ОСОБА_1 . Згідно з візитною карткою місце знаходження юриста ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .

З наведеного судом першої інстанції вбачається, що ОСОБА_2 , не маючи відповідного дозволу, надавала юридичні послуги на платній основі, при цьому невідомо, чи сплачувались нею в дохід держави відповідні податки із таких доходів.

Виходячи із зазначених обставин, суд першої інстанції зробив висновок, що юристом ОСОБА_2 вчинені порушення, які суд не може залишити без уваги та вважає за необхідне повідомити відповідні правоохоронні органи для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки в діях згаданої особи є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 260 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

З аналізу вказаної статті вбачається, що окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушення.

Підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

Причини та умови, що сприяли вчиненню порушення можуть полягати у неналежному виконанні посадовими особами обов`язків, перевищенні влади чи зловживанні нею, порушенні строків розгляду звернень, невжитті заходів реагування на заяви громадян тощо.

Аналізуючи наведене, слід дійти висновку про те, що окрема ухвала відповідно до ч.2 ст. 262 ЦПК України може бути постановлена за наявності таких підстав: 1) зловживання процесуальними правами; 2) порушення процесуальних обов`язків; 3) неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки); 4) іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Висновки суду щодо наявності вказаних підстав повинні бути обґрунтовані в окремій ухвалі.

Як зазначає ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, вона дійсно є фахівцем у галузі права, є юристом та працює за трудовим договором. ОСОБА_1 є її знайомою. Після звернення заявника до неї за допомогою в оформленні заяви до суду апелянт погодилась допомогти на безоплатній основі. При цьому, нею було роз`яснено ОСОБА_1 про необхідність при зверненні до суду сплатити судовий збір за подання нею позовної заяви в розмірі понад 300 грн. через відділення Укрпошти.

Із апеляційної скарги ОСОБА_2 також слідує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 від хвилювання розгубилась, відчула справжній стрес, піднявся артеріальний тиск, тому на запитання суду вона давала нечіткі відповіді, багато питань не розуміла, плуталась у своїх відповідях, і через це суд невірно зрозумів її відповідь щодо оплати, оскільки вона заплатила 384,20 грн судового збору при поданні заяви, а не плату за допомогу в оформленні заяви. Крім того, судом не було досліджено чи має апелянт відповідний дозвіл та не вказував, про який саме дозвіл іде мова.

Судом не наведено в окремій ухвалі, ознаки елементів складу якого саме кримінального правопорушення наявні в діях ОСОБА_2 , тим самим порушивши вимоги ч. 5 ст. 262 ЦПК України, не зазначивши в оскаржуваній ухвалі закон чи інший нормативно-правовий акт, вимоги якого порушено, і в чому полягає порушення.

Враховуючи вимоги Закону, наведене апелянтом, відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених ст. 262 ЦПК України підстав для постановлення окремої ухвали.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що окрема ухвала підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Окрему ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 10 квітня 2018 року в даній справі скасувати

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий

Судді