Дата документу 21.10.2019 Справа № 335/4815/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/4815/19 Головуючий у 1 інстанції Крамаренко А.І.
Провадження №22ц/807/2918/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Онищенка Е.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний Ощадний банк України» про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 03.04.2019 йому на телефонний номер НОМЕР_1 надійшло смс повідомлення від «Oschadbank» наступного змісту: «Uvaga! Му zablokuvaly Vash rahunok Acnt:НОМЕР_2 vidpovidno do postanovy Kabinetu nistriv 637. Dlya rozblokuvannya kartky zvernutysya do Banky ta proidit identyfikatsiu. info ». Рахунок був відкритий для зарахування його пенсії.

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до найближчого відділення АТ «Ощадбанк» та пройшов ідентифікацію.

Позивач зазначає, що блокування його рахунку відповідачем з 03.04.2019 року по 19.04.2019 року зроблено незаконно, оскільки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Проте, ПАТ «Державний Ощадний банк України» не навів ані норми відповідного Закону, ні рішення будь-якого суду, які б слугували підставою для блокування рахунку ОСОБА_1

Посилаючись на зазначене, просив суд визнати протиправними дії ПАТ «Державний Ощадний банк України» по блокуванню з 03.04.2019 року по 19.04.2019 року ОСОБА_1 рахунку; визнати протиправним та скасувати рішення ПАТ «Державний Ощадний банк України» про блокування з 03.04.2019 року по 19.04.2019 року ОСОБА_1 рахунку; зобов`язати ПАТ «Державний Ощадний банк України» розблокувати та поновити користування грошовими коштами ОСОБА_1 за його рахунком та стягнути з ПАТ «Державний Ощадний банк України» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо зупинення видаткових операцій за рахунком ОСОБА_1 у зв`язку із не проходженням останнім ідентифікації є правомірними, та такими, що здійснені у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637. Щодо зобов`язання ПАТ «Державний ощадний банк України» розблокувати та поновити користування грошовими коштами по рахунку відкритого у АТ «Ощадбанк» судом відмовлено, оскільки 19 квітня 2019 року вказаний рахунок було розблоковано. Крім того, зазначено, що позивачем не надано доказів щодо наявності у нього збитків або інших негативних наслідків щодо блокування картки та/або не можливістю здійснити ідентифікацію, а отже вимоги щодо відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2019 року, та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин положення п. 1 ст. 1074 ЦК України, в якому зазначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Ані суд, ані відповідач не навів ні норм відповідного Закону, ні рішення будь-якого суду, які б були законною підставою для блокування рахунку позивача з 03.04.2019 року по 19.04.2019 року. Таким чином, на думку скаржника, ПАТ «Державний ощадний банк України» порушив п. 2 ст. 1066 ЦК України, яким гарантовано безперешкодно розпоряджатися коштами, які знаходяться на рахунку. Отже, протиправною діяльністю відповідача, та «особливим» його відношенням до позивача, у зв`язку з місцем його мешкання на неконтрольованій території, ОСОБА_1 нанесено моральну шкоду. У нього виникло постійне відчуття неповаги з боку Відповідача, як до особи, яка є «особливим сортом», що призводить до стану, коли у позивача виникло постійне внутрішнє збудження та переживання.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 23 серпня 2019 року (а.с. 75) в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1

17 вересня 2019 року від відповідача надійшов відзив на вказану апеляційну скаргу., в якій АТ «Ощадбанк» заперечують щодо задоволення скарги та скасування рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лдипня2019 року, та вважають оскаржуване рішення таким, що прийнято із додержанням норм матеріального та процесуального законодавства.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та отримує пенсію на відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України» поточний рахунок, що підтверджується заявою позивача про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 20 жовтня 2018 року (а.с. 9).

03 квітня 2019 року позивачу ОСОБА_1 на телефонний номер НОМЕР_1 надійшло смс повідомлення «Oschadbank» наступного змісту: «Uvaga! Му zablokuvaly Vash rahunok Acnt: НОМЕР_2 vidpovidno do postanovy Kabinetu Ministriv 637. Dly rozblokuvannya kartky zvemutysya do Banky ta proidit identyfikatsiu. Info » (а.с. 10).

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до найближчого відділення АТ «Ощадбанк» та пройшов ідентифікацію, після чого рахунок було розблоковано.

Сторонами не заперечується факт зупинення видаткових операції за поточним рахунком позивача 03 квітня 2019 року та відновлення видаткових операції 19 квітня 2019 року після ідентифікації клієнта.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п.13.1 ст.13 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" порядок виконання операцій із застосуванням платіжних інструментів, у тому числі обмеження щодо цих операцій, визначаються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Отже, 05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2015 року № 636, якою визначено механізм, зокрема, призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій внутрішньо переміщеним особам.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів № 637 призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509 Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Дія платіжних карток установлюється на строк до трьох років за умови проходження фізичної ідентифікації клієнта в установах публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" кожні шість місяців. Після завершення строку дії картка перевипускається за рахунок публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Фізична ідентифікація клієнта, якому відкрито поточний рахунок в установі публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", проводиться:

- для отримання пенсії до отримання ним в установленому порядку платіжної картки, яка водночас є пенсійним посвідченням, - кожні три місяці з дня відкриття рахунка або з дня попередньої ідентифікації;

- для отримання інших соціальних виплат - кожні шість місяців із дня відкриття рахунка або з дня попередньої ідентифікації.

У разі не проходження фізичної ідентифікації одержувачем соціальних виплат публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" зупиняє видаткові операції за поточним рахунком та інформує протягом одного тижня з дня їх зупинення в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису через захищені канали зв`язку про таке зупинення Міністерство соціальної політики та Міністерство фінансів.

Зазначені абзаци Постанови були предметом розгляду в суді адміністративної юрисдикції та Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2017 року у справі N 826/12123/16, залишеною без змін Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2018 року та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року, було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними і такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили абз. 6, 7 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 5 листопада 2014 р. N 637, яким визначено необхідність здійснення фізичної ідентифікації клієнта установами публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" для отримання пенсії, оскільки вказані положення не суперечать положенням чинного законодавства, є необхідним інструментом, що повинен забезпечувати безпеку та запобігання вчинення злочинів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Отже, положення ст.1074 ЦК України передбачають обмеження у користуванні рахунком для клієнтів у разі запобігання вчиненню злочинів, а положення Постанови КМУ № 637 від 05 листопада 2014 року є необхідним інструментом, який забезпечує запобігання таких злочинів, що свідчить про те, що зазначені нормативні акти мають тотожні цілі.

Таким чином, національним законодавством з метою забезпечення безпеки та запобігання вчинення злочинів під час отримання соціальних виплат, в тому числі і пенсій, урегульовано порядок їх виплат внутрішньо переміщеним особам та визначено процедуру проходження фізичної ідентифікації .

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позову.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що вказані дії ПАТ «Державний ощадний банк України» є дискримінаційними, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки така процедура визначена на законодавчому рівні і відповідач був зобов`язаний її дотримуватись.

Крім того, під час розгляду справи № 826/12123/16 про визнання нормативно-правових актів, зокрема абзаців 6,7,8 Постанови КМУ №637 незаконними та такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили, суди трьох інстанцій дійшли до наступного висновку.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Вимога фізичної ідентифікації клієнта через певні проміжки часу переслідує мету запобігти вчиненню злочинів із коштами, які спрямовуються державою на соціальні виплати своїм громадянам. У цьому сенсі така вимога є дієвим превентивним механізмом і не є такою, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили або має дискримінаційний характер.

Верховний Суд своєю постановою від 20.12.2018 року залишив без змін постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 29.06.2017 року, якою у задоволенні позову в цій частині було відмовлено, та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 року, якою постанова окружного суду була залишена без змін.

Окрім наведеного, колегія суддів зазначає, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій «законності» означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Враховуючи, що дії банку щодо необхідності ідентифікації клієнта, не суперечать законодавству, спрямовані саме на захист інтересів отримувачів соціальних виплат, а отже не можуть розцінюватись як дискримінаційні і слугувати підставою для задоволення позову.

Також, вірним є висновок суду, щодо відсутності підстав для зобов`язання ПАТ «Дрежавний ощадний банк України» розблокувати та поновити користування грошовими коштами ОСОБА_1 на його рахунку, оскільки вказаний рахунок було розблоковано Банком 19 квітня 2019 року, після проходження позивачем ідентифікації, про що також зазначено у його позовній заяві.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, у зв`язку із встановленням факту правомірності у діях ПАТ «Державний ощадний банк України», відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між обставинами та виною відповідача, вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2019 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: