Справа № 426/3757/19
РІШЕННЯ

іменем України

10 червня 2019 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Скрипника С.М.,

за участю секретаря судового засідання Вітер І.П.,

заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове, матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Перша Сватівська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася з заявою про встановлення факту сумісного проживання, в обґрунтування вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганську померла її свекруха - ОСОБА_2 . На момент смерті вона фактично проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 23 жовтня 2018 року встановлено факт смерті її свекрухи. Нею було отримано свідоцтво про смерть ід 27 жовтня 2018 року, видане Сватівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Її чоловік народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і мав при народженні прізвище ОСОБА_6 , у свідоцтві про його народження батьком записаний ОСОБА_4 , матірю - ОСОБА_2 . 06 вересня 1979 року вони з сином померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_6 уклали шлюб,. Після укладення шлюбу чоловік взяв її прізвище і змінив своє дошлюбне прізвище ОСОБА_6 на ОСОБА_6 . 08 січня 1988 року її свекруха уклала шлюб з ОСОБА_7 і змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 .

Її свекруха проживала у м. Луганську за вищевказаною адресою. Вона ж після укладення шлюбу у 1979 році переїхала проживати до будинку чоловіка, а з березня 1984 року зареєструвалася у ньому. Вона та її чоловік ОСОБА_7 увесь час піклувалися про ОСОБА_2 , вели спільне господарство, разом сплачували комунальні послуги, мали спільний бюджет, вона проживала разом з ними у одному будинку.

З початку проведення АТО свекруха, через незадовільний стан здоров`я та проблеми з пересуванням, не здійснила заходи щодо переведення пенсійної справи на підконтрольну українській владі територію, тому з 2014 року пенсію не отримувала. На момент смерті її чоловіка ОСОБА_7 у 2016 році його матері виповнилося 80 років, вона не могла самостійно опікуватися собою, доглядати себе. Після смерті сина свекруха занедужала і почала часто ще більше хворіти і без сторонньої допомог не могла обходитись. Вона піклувалась про неї та доглядала весь цей час, утримувала до її смерті та займалась похованням. Вони проживали разом однією сім`єю з 1984 року до її смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Просить суд встановити факт спільного проживання її з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 не менше п`яти років до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні заявник просить суд задовольнити заяву з підстав, зазначених у ній та пояснила, що з моменту одруження з чоловіком вона переїхала до нього проживати. Весь час вони проживали разом зі свекрухою ОСОБА_2 , вони утримували її, піклувалися та допомагали їй. Просить встановити факт спільного проживання зі свекрухою не менше п`яти років і до дня смерті свекрухи ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Завідувач Першої Сватівської державної нотаріальної контори до суду не з`явився, просить суд розглядати справу без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с.37).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що заявника ОСОБА_1 він знає ще з 1983 року, разом працювали та дружили сім`ями. Він зареєстрований та проживає у м . Луганську . Його відомий той факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом зі свекрухою. Після смерті її чоловіка вона продовжувала проживати разом зі свекрухою, піклувалася про неї та після її смерті поховала її.

Заслухавши заявника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягаю задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що було видане свідоцтво про її смерть (а.с.11). Померла ОСОБА_2 доводилась заявниці свекрухою, що підтверджується матеріалами справи (а.с.8,9,30).

Чоловік заявниці ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що було видане свідоцтво про його смерть (а.с.10).

Таким чином, заявниця є єдиним спадкоємцем після смерті свекрухи.

Відповідно до положень ст..ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно вимог ст.. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

11 березня 2019 року заявниця звернулась до Першої Сватівської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не родичкою померлої та на її ім`я відсутній заповіт (а.с.17,18).

Згідно копії паспорта заявника та померлої ОСОБА_2 та копії домової книги вбачається що вони були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5,7,19-20).

В матеріали справи наданий акт від сусідів від 01 лютого 2019 року та довідка голови вуличного комітету від 01 лютого 2019 року про те, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 з 1979 року та по день смерті ОСОБА_2 однією сім`єю (а.с.27,28). Однак, акт та довідка видані на території, що тимчасово не підконтрольна українській владі.

Також, ОСОБА_2 заповідала всі свої права та обов`язки, які їй будуть належати на момент смерті ОСОБА_1 , про що складений заповіт від 29 січня 2018 року, однак він також посвідчений нотаріусом, який діє на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі (а.с.29), однак даний заповіт свідчить про волевиявлення спадкодавці ОСОБА_2

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд, оцінючи інформацію, яка міститься у довідці з місця проживання, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту постійного проживання має для заявниці юридичне значення і потрібне для реалізації своїх спадкових прав заявнику.

Отже, суд вважає за необхідне заяву задовольнити та встановити факт, що ОСОБА_1 проживала разом зі своєю свекрухою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не менше п`яти років і до дня смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Перша Сватівська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання - задовольнити.

Встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 однією родиною не менше п`яти років до дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено через Сватівський районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду або безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 14 червня 2019 р.

Суддя С.М.Скрипник