Суддя Попова В. О.
Справа № 644/3108/18
Провадження № 2/644/633/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2019 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Попової В.О.

за участі секретаря судового засідання Дашкової К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкова цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Вініцький М.В., який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи тим, що КП «ХТМ» на підставі рішення Харківського міськвиконкому від 23 грудня 1998 року № 1407 є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді територіальної громади м. Харкова. Відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення загальною площею 182, 5 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі в будинку АДРЕСА_1 . Актом обстеження системи теплоспоживання об`єкту від 12.01.2015 року, який знаходиться в м. Харкові, в будинку АДРЕСА_1 , встановлено, що система опалення у нежитловому приміщенні єдина з централізованою системою опалення житлового будинку за вищевказаною адресою. Відповідач, не уклавши з КП «ХТМ» договір на постачання теплової енергії безпідставно отримує теплову енергію за рахунок позивача, яку останній подає у централізовану систему опалення, де розташоване приміщення відповідача. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення опалення. За період бездоговірного користування з 23.03.2011 року по 31.03.2018 року відповідачем безпідставно спожито теплової енергії на суму 9 681 грн. 44 коп. За кожен розрахунковий період відповідачу направлялись платіжні вимоги-доручення, які станом на час розгляду справи не виконано у добровільному порядку. Зважаючи на зазначене та посилаючись на ст.ст. 1212,1213 ЦК України , позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вартість спожитої без достатніх підстав теплової енергії в сумі 9 681 грн. 44 коп., що виникла за період з 23.03.2011 року по 31.03.2018 року.

Представник позивача ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснювати за його відсутність на підставі наявних доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надавши відзив на позов, в якому просив розглянути справу без його участі та відмовити в задоволенні позову з викладених у відзиві підстав.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 23.03.2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н.В., зареєстровано в реєстрі № 822, нежитлове приміщення першого поверху № XXXIVа,7, 8, 9, 10, 11, 12, 37 у житловому будинку літ. А-5, загальною площею 182,5 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , що не оспорюються сторонами.

Зазначений п`ятиповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 , на першому поверсі якого знаходиться нежитлове приміщення відповідача, має централізовану систему опалення, яка є невід`ємною частиною будинку. Надходження теплопостачання до будинку підтверджується актами підключення та відключення споживача від джерела теплової енергії, (а.с. 44-62).

Згідно з приписами Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Права і обов`язки виробників, виконавців, споживачів у сфері житлово-комунальних послуг встановлені Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-1У (з наступними змінами) «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до приписів пункту 3статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв.

Згідно з пунктом 3статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Разом з тим, за приписами ч. 5,6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання - споживача до теплової мережі, а споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача житлово-комунальних послуг своєчасно укласти договір на постачання теплової енергії. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку (ст. 25 Закону).

За положеннями п.п. 24, 25 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово - комунального господарства.

12.01.2015 року представниками КП «Харківські теплові мережі» був складений акт обстеження системи теплоспоживання об`єкту в порядку здійснення контролю за режимами споживання теплової енергії представниками КП «Харківські теплові мережі» №170/2610, відповідно до припису якого, власнику об`єкту необхідно надати розрахунок теплової енергії та укласти договір з КП «ХТМ».

Крім того, 28.10.2015 року представниками КП «Харківські теплові мережі» був складений ще один акт обстеження системи теплоспоживання об`єкту в порядку здійснення контролю за режимами споживання теплової енергії представниками КП «Харківські теплові мережі» №170/3655, відповідно до змісту якого система опалення належних відповідачу нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_2 , є єдиною з системою опалення цього житлового будинку.

Відповідно до актів № 170/7235 від 08.10.2010 року, № 170/8053 від 18.10.2011 року; № 170/8099 від 17.10.2012 року; № 170/22 від 06.10.2013 року; № 170/1861 від 23.10.2014 року; № 170/2309 від 12.10.2015 року; № 170/5221 від 16.10.2016 року; № 170/7919 від 16.10.2017 року на підставі розпорядження Харківського міського голови у зв`язку з початком опалювального сезону було здійснено підключення житлового будинку АДРЕСА_2 , а також нежитлове приміщення, що належать відповідачу, що підтверджується відповідними додатками до актів підключення споживача до джерела теплової енергії. Відповідно до актів № 170/7323 від 19.04.2011 року; № 170/9073 від 09.04.2012 року; № 170/517 від 14.04.2013 року; № 170/307 від 14.04.2014 року; № 170/2719 від 05.04.2015 року; № 170/4570 від 05.04.2016 року; № 170/7028 від 03.04.2017 року; № 170/7919 від 10.04.2018 року у зв`язку з закінченням опалювального сезону було здійснено відключення зазначеного житлового будинку, в тому числі нежитлове приміщення, що належать відповідачу.

Вищезазначені акти підтверджують те, що відповідач є споживачем послуг постачання теплової енергії та отримує її в повному обсязі.

Споживання теплової енергії відповідачем відбувалося за відсутності укладеного договору.

Аналізуючи доводи відповідача, викладені в у відзиві, щодо відсутності укладеного з позивачем письмового договору суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відносини щодо надання фізичним особам послуг з централізованого опалення регулюються Законом України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з теплопостачання. Відповідач користується вказаними послугами з теплопостачання, чим підтвердив свою згоду на отримання вказаних послуг, що і призвело до виникнення між ним та позивачем договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством.

Договір на надання послуг централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення між КП «Харківські теплові мережі» та відповідачем ОСОБА_1 не укладався, але теплова енергія відповідачу надавалась, тобто відповідач перебував у фактичних договірних відносинах з КП «Харківські теплові мережі».

Зі змісту відзиву на позов представника відповідача, вбачається, що ОСОБА_1 не оспорює факт споживання послуг постачання теплової енергії , проте оспорює розмір оплати послуг за теплопостачання, (восьмий абз. а.с. 131).

Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з центрального теплопостачання та підігріву гарячої води та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У відповідності до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», (далі - Закон) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку споживання теплової енергії, вбачається, що з 23.03.2011 року по 31.03.2018 року вартість теплової енергії, спожитої відповідачем без достатніх правових підстав дорівнює 9681,44 грн., (а.с. 63-70).

Зобов`язання, згідно із ст.ст.11,509 Цивільного кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як визначено у статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Аналіз змісту ст.1212,1213 ЦК України показує, що положення цих статей не можуть застосовуватися до правовідносин, які врегульовуються договором.

Враховуючи відсутність між сторонами укладеного договору суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення боргу на підставі ст. 1212 та 1213 ЦК України.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 травня 2011 року по справі № 15/147/10, 3-38гс11.

Щодо застосування до спірних відносин строку позовної давності, про який йдеться у відзиві на позов, (а.с.129-132), суд зазначає наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо невизначення строку виконання зобов`язання по сплаті вартості теплової енергії, спожитої абонентом, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З аналізу зазначених норм, суд вважає безпідставними доводи позивача, викладені в запереченні на відзив на позов, стосовно того, що законодавством строк оплати за спожитої теплової енергії не встановлений, у зв`язку з чим, з моменту направлення відповідачу вимоги про сплату боргу, трирічний строк позовної давності не сплинув.

Як було зазначено вище, відповідно до договору купівлі-продажу від 23.03.2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н.В., зареєстровано в реєстрі № 822, нежитлове приміщення першого поверху № XXXIVа,7, 8, 9, 10, 11, 12, 37 у житловому будинку літ. А-5, загальною площею 182,5 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 , що не оспорюються сторонами.

Відповідно до п.7 ч.3 ст. 20, п.8 ч.1 ст. 21 та п.5 ч.1 ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку. Виконавець має право доступу в приміщення, будинки і споруди для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань засобів обліку в порядку, визначеному законом і договором. Управитель має право доступу в приміщення, будинки і споруди для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів тощо в порядку, визначеному законом і договором.

З правового аналізу вказаних норм вбачається, що доводи позивача на початок спливу строку позовної давності з дати пред`явлення вимоги є безпідставними, оскільки позивач з 2011 року неоднократно мав реальну можливість провести огляд даного нежитлового приміщення відповідача та виявити факт подачі теплової енергії без договірного споживання теплової енергії.

Отже, зважаючи на те, що позивачем звернувся до суду з позовом 11 травня 2018 року, суд вбачає, що з відповідача з урахуванням трирічного строку позовної давності стягненню підлягає заборгованість за безпідставно спожиту теплову енергію за період з 20 травня 2015 року по березень 2018 року.

Із розрахунків позивача вбачається, що заборгованість відповідача за період з 23.03.2011 року по 31.03.2018 року становить 9681,44 грн.

Отже, доведеною та такою, що підлягає стягненню з є заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з травня 2015 року по 31.03.2018 року включно у сумі 4 976,13 грн.

У відповідності до ч.3 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12,141,259,263-265 ЦПК України, Законом України «Про теплопостачання», суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ( місце знаходження: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, б. 11, р/р НОМЕР_2 ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, код ОКПО 31557119 заборгованість спожиту теплову енергію за період з травня 2015 року по 31.03.2018 року в сумі 4976 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят шість) грн. 13 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ( місце знаходження: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, б. 11, р/р НОМЕР_3 ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, код ОКПО 31557119 суму сплаченого судового збору в розмірі 905 (дев`ятсот п`ять ) грн. 67 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Рішення складено та підписано 29.05.2019 року.

Суддя Попова В.О.