ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/863/18
Провадження № 22-ц/4820/516/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянта, представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Шевцової Л.М. від 27 грудня 2018 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд із вказаним позовом до відповідача, вказував, що в грудні 1996 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. В липні 1996 року вони продали квартиру в м. Ужгород і переїхали проживати в м. Кам`янець-Подільський. В грудні 1997 року придбали в с. Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області приміщення магазину. З того часу за спільні кошти побудували житлову надбудову до придбаного приміщення. В подальшому придбали у сусідів земельну ділянку площею 0,015 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. З часом придбали ще одну земельну ділянку площею 0,017 га. Після цього на придбаних земельних ділянках провели реконструкцію приміщення магазину, яку закінчили в 2003 році. Будівля була прийнята в експлуатацію як магазин з житловою надбудовою, загальною площею 181,7 кв.м, торговою - 40,9 кв.м, житловою - 24,1 кв.м. 07.03.2005 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 07.03.2005 року ОСОБА_2 .

В подальшому сторони знову добудували 40,7 кв.м і згідно декларації від 24.12.2012 року про готовність об`єкта до експлуатації ця прибудова узаконена і прийнята в експлуатацію.

Вважає, що має право на Ѕ частину вказаного нерухомого майна як на об`єкт спільної сумісної власності та на земельні ділянки, що були придбані в період шлюбу за спільні кошти.

З урахуванням уточнень позову остаточно просив визнати приміщення магазину з житловою надбудовою загальною площею 229,8 кв.м, в тому числі житлова площа 85 кв.м АДРЕСА_2 , об`єктом спільної сумісної власності, визнати за ним право власності на Ѕ його частину, визнати право власності на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0015 га кадастровий № НОМЕР_2 , на Ѕ частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0170 га, кадастровий № НОМЕР_3 , та на Ѕ частину земельної ділянки для обслуговування магазину площею 0,019 га з кадастровим номером НОМЕР_4 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлової надбудови до магазину, який розташований за адресою АДРЕСА_2 , право власності на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд, площею 0,0015 га кадастровий № НОМЕР_2 та на Ѕ частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0170 га, кадастровий № НОМЕР_3 . В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

На його думку, суд першої інстанції не врахував, що позовні вимоги про визнання об`єктом спільної сумісної власності магазину з житловою надбудовою та визнання права власності на 1/2 його частину стосуються магазину з житловою надбудовою загальною площею 229,8 кв.м, в АДРЕСА_2 . Суд в своєму рішенні не зазначив площі спірного майна, яке поділено між подружжям та не взяв до уваги, що відповідачка навмисно не бажає проводити реєстрацію прав власності на новостворене майно, щоб уникнути його розподілу між подружжям. Вважає, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Також судом не враховано, що на земельній ділянці із кадастровим номером НОМЕР_4 площею 0,0190 га, яка надана для обслуговування торгівельного приміщення і зареєстрована за ОСОБА_2 , якраз і знаходиться магазин з житловою надбудовою. Тому у разі поділу будинку між подружжям до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.

Суд не дав належної оцінки доказам, що магазин був придбаний за спільні кошти подружжя після продажу квартири.

Висновки суду про те, що магазин було придбано за кошти ОСОБА_2 як підприємця не відповідають дійсності, оскільки остання зареєстрована підприємцем через 4 роки після придбання магазину. При цьому остання визнавала, що магазин придбано за спільні кошти. Щоб уникнути презумпції спільності права власності на майно подружжя, фізична особа-підприємець повинна довести в суді, що спірне майно, яке використовується у господарській діяльності, було придбане за особисті кошти.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну. Вказує, що об`єкт, щодо якого заявлено позов, не існує, оскільки до нього здійснено добудову і фактично це є об`єкт незавершеного будівництва, який фактично придбаний та добудований відповідачкою самостійно. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва законом не передбачено.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що сторони з 26.12.1996 року по 18.07.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно договору купівлі-продажу від 08.12.1997 року ОСОБА_2 придбано приміщення магазину споживчої кооперації в АДРЕСА_2 .

07.07.1999 року ОСОБА_2 уклала кредитну угоду № 32 на будівництво (реконструкцію) житла в розмірі 23000 грн. терміном на 16 років під 3% річних за користування кредитом. Поручителем по даному кредиту виступив ОСОБА_4 .

За вказані кошти проведено реконструкцію магазину з житловою надбудовою.

Актом від 16.12.2003 року магазин з надбудовою житлової квартири було прийнято в експлуатацію.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 07.03.2005 року ОСОБА_2 є власником магазину з житловою надбудовою, загальною площею 184,8 кв.м.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Державним нотаріусом Другої Кам`янець-Подільської держнотконтори 07.04.1998 року, реєстр. номер 2-1268, ОСОБА_2 придбала земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 15 кв.м в АДРЕСА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою 14.08.1998 року, реєстр. № 1-2026 ОСОБА_2 придбала земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,017 га в АДРЕСА_2 .

Відповідно до Державного акта на землю, виданого 02.11.2001 року Кам`янською сільською радою, ОСОБА_2 належить земельна ділянка для обслуговування торгівельного приміщення в селі Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області площею 0,0190 га. Вказана земельна ділянка надана ОСОБА_2 як підприємцю в постійне користування рішенням Кам`янської сільської ради №27 від 04.09.1998 року без зміни цільового призначення для обслуговування магазину.

ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець 02.03.2000 року.

22.05.2008 року ОСОБА_2 надано дозвіл №7 на розміщення об`єкту торгівлі за адресою - АДРЕСА_2 ».

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є приватним підприємцем, придбала магазин для цієї діяльності, будучи пайовиком райспоживспілки, отримала для його обслуговування земельну ділянку площею 0,0190 га, тому вказане майно не може бути визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки належить їй на праві особистої власності. Житлова надбудова до магазину та земельні ділянки площею 0,0015 га та 0,0170 га, які були придбані сторонами під час шлюбу для обслуговування житлового будинку, - є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, а тому позивач ОСОБА_1 має право на 1/2 частину вказаного майна.

Проте з такими висновками суду не можна погодитися у повному обсязі, зважаючи на таке.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружися, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із частиною другою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України.

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Зазначений правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України № 6-21цс15 від 11 березня 2015 року, від 16.12.2015 року у справі №6-1109цс15.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Тобто у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС України, чинного на час набуття спірного нерухомого майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до частини першої статті 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Статтею 29 КпШС України визначено порядок поділу майна подружжя.

Вказані норми закону кореспондуються зі статтею 60, частиною першою статті 70. частинами першою та другою статті 71 СК України.

Суд першої інстанції правильно встановив, що спірне нежитлове приміщення (магазин) придбано під час перебування сторін у шлюбі.

Разом з тим, судом не враховано, що всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не довела достатніми та допустимими доказами, що цей магазин придбано за її особисті кошти.

При цьому не має істотного значення той факт, що вказана будівля була придбана у Жовтневого сільського споживчого товариства, а відповідач була пайовиком райспоживспілки.

Відповідачкою також не доведено факт сплати за свої особисті кошти кредиту (та процентів за користування ним), отриманого на реконструкцію придбаного магазину на підставі кредитної угоди № 32 від 07.07.1999 року з Обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі.

В свою чергу згідно з представленими позивачем квитанціями за 2015-2017 роки, ОСОБА_1 неодноразово перераховував кошти на платіжну картку ОСОБА_2 , а також погашав проценти за користування кредитом на користь Хмельницького обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (квитанція від 17.03.2016 року № Р24А52954832А031135, а.с.99, том 1), що спростовує твердження відповідачки про сплату кредиту лише за свої особисті кошти.

Визнаючи за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлової надбудови до магазину, суд першої інстанції не врахував, що такий об`єкт нерухомості, як і об`єкт права власності, не існує.

Так. згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 07.03.2005 року ОСОБА_2 є власником магазину з житловою надбудовою, загальною площею 184.8 кв.м.

Отже, житлова надбудова до магазину є складовою частиною іншого об`єкта права власності - магазину з житловою надбудовою загальною площею 184,8 кв.м, тому не може бути об`єктом розподілу між сторонами.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

За змістом ч.ч.1-2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийнятт я його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Встановлено, що ОСОБА_2 прийнято в експлуатацію в установленому порядку та здійснено державну реєстрацію права власності на магазин з житловою надбудовою загальною площею 184,8 кв.м.

Згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою Інспекцією ДАБК у Хмельницькій області 24.12.2012 року, визнано закінченою будівництвом та готовою до експлуатації прибудову до житлового будинку по АДРЕСА_2 попри те, що фактично було здійснено чергову реконструкцію магазину з житловою надбудовою, а зведена прибудова є невід`ємною частиною цього об`єкта.

В матеріалах справи відсутні дані про державну реєстрацію права власності на магазин з житловою надбудовою загальною площею 229,8 кв.м відтак такий об`єкт права власності не існує, а отже, не може бути предметом поділу між сторонами.

З врахуванням наведеного, за неспростованої відповідачкою презумпції спільності права власності на майно подружжя наявні підстави для визнання магазину з житловою надбудовою загальною площею 184,8 кв.м об`єктом спільної сумісної власності сторін та визнання за ОСОБА_1 права власності на його Ѕ частину.

Судом також не враховано, що на земельній ділянці із кадастровим номером НОМЕР_4 площею 0,0190 га, яка надана для обслуговування торгівельного приміщення і зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , знаходиться магазин з житловою надбудовою.

У разі поділу будинку між подружжям відповідно до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди.

Відтак слід визнати за позивачем право власності на '/2 частину земельної ділянки площею 0,019 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , яка розташована по АДРЕСА_2 .

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення в частині відмови у позові щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 та визнання права власності на Ѕ частину житлової надбудови до магазину слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати магазин з житловою надбудовою загальною площею 184,8 кв.м, земельну ділянку площею 0,019 га, кадастровий номер НОМЕР_4 об`єктами спільної сумісної власності та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ їх частину.

В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4446,57 грн. понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 грудня 2018 року в частині відмови у позові щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 та визнання права власності на Ѕ частину житлової надбудови до магазину скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати магазин з житловою надбудовою загальною площею 184,8 кв.м, в тому числі житловою площею 24,1 кв.м та торговою площею 40,9 кв.м; земельну ділянку площею 0,019 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , які розташовані по АДРЕСА_2 , об`єктом спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину магазину з житловою надбудовою загальною площею184,8 кв.м, в тому числі житловою площею 24,1 кв.м та торговою площею 40,9 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,019 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , яка розташована по АДРЕСА_2 .

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4446,57 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 11 червня 2019 року.

Судді Л.М. Грох

А.М. Костенко

Т.В.Спірідонова