П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року м. Київ

Справа № 761/37905/16-ц

Провадження: № 22-ц/824/8425/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «РАНТЬЕ», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 26 січня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та нею було укладено кредитний договір № Р36.698.70032. 5 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., за заявою представника ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» було вчинено виконавчий напис про стягнення з неї на користь даного товариства заборгованості у розмірі 94 601,16 грн, що виникла за вказаним кредитним договором. Вважала, що цей виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. у порушення вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» не було перевірено безспірність заборгованості за кредитом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись із таким судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не було перевірено безспірність заборгованості за кредитом, чим порушено норми чинного законодавства. Також вказувала, що вона не отримувала довідки-розрахунку заборгованості та їй не зрозуміло за що нарахована заборгованість та як саме вона була нарахована, а тому розрахунок розміру стягнення, передбаченого у виконавчому написі №594, є неправомірним. Окрім того, зазначила, що банк перед зверненням до нотаріуса з питанням щодо вчинення виконавчого напису належним чином не повідомив її про це, та їй не було відомо, якими саме документами керувався нотаріус при вчиненні виконавчого напису, оскільки таких документів вона ні від нотаріуса, ні від банку не отримувала, що унеможливило визначення суми основної заборгованості за кредитним договором, простроченої суми по відсотках та пені за прострочення платежу, які вказуються у виконавчому написі нотаріуса.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року залишено без змін.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовані Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на відповідній території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів, що відбулися 2 жовтня 2018 року, днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 3 жовтня 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» №185 (69/40).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справа надійшла до Київського апеляційного суду 13 травня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року справу призначено до розгляду.

3 червня 2019 року ОСОБА_1 направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

В судовому засіданні ОСОБА_2 в інтересах ПАТ «Ідея банк» заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. та представник ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЄ» в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника банку, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

26 січня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, банк надав позичальниці кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 69 129,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), остання зобов`язалася одержати кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами та оплатою за кредитне обслуговування) і комісіями.

Згідно з пунктами 1.2., 1.4., 1.5 вказаного кредитного договору банк надає кредит у день підписання цього договору строком на 60 місяців та за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 16,0 % річних від залишкової суми кредиту, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно у розмірі 2,4 % від початкової суми кредиту.

31 грудня 2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЄ» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу №31/12-2, згідно умов якого, ПАТ «Ідея Банк» відступив (передав у власність) ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЄ» (факторові) (новому кредитору з 31 грудня 2015 року права вимоги під фінансування від фактора, а фактор, набув (прийняв у власність) від клієнта з 31 грудня 2015 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) клієнту за плату.

Фактор після переходу до нього прав вимоги стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, та одержує право замість клієнта вимагати від боржників належного виконання ними зобов`язань за такими кредитними договорами в межах переданих прав вимоги. Права кредитора за кредитними договорами переходять до фактора за виключенням права на здійснення клієнтом договірного списання з рахунку/рахунків боржників, що надане клієнту згідно доручення боржників відповідно до умов кредитних договорів (а.с. 37-39).

5 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. за заявою ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» від 21 липня 2016 року було вчинено виконавчий напис про стягнення виниклої заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» на загальну суму 94 601,16 грн (а.с. 4).

За встановлених обставин суд дійшов висновку про відмову у позові.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що даний позов є безпідставним, та таким, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки заявлений до неналежних відповідачів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Разом з тим, відповідно до ст.14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Спори про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково розглядаються судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема, позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Крім того, нотаріус є неналежним відповідачем й з тих підстав, що не в змозі своїми діями або припиненням своїх дій вплинути на поновлення порушеного права позивача.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі №753/4294/17-ц судом наведено правовий висновок про те, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судами за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів. Зауважено, що нотаріус не може бути відповідачем у процесі, а може бути залучений до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Тобто, у даному випадку, приватний нотаріус Гуревічов О.М. є неналежним відповідачем у справі, на відміну від ТОВ «Факторингова компанія «Рантье», яке є стягувачем у даному спорі.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Слід відмітити, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом ТОВ «РАНЬЄ» вже набуло право грошової вимоги за кредитним договором від 26 січня 2015 року на підставідоговору факторингу № 31/12-2 від 31.12.2015 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантье». Отже, ПАТ «Ідея банк» не є кредитором за вищевказаним кредитним договором, а як наслідок, не може бути стягувачем, тому є неналежним відповідачем у даному спорі.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем клопотання про заміну неналежних відповідачів на належного в суді першої інстанції не заявлялось. Суд з власної ініціативи позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 пред`явила позов до неналежних відповідачів, а клопотання про їх заміну не заявляла, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлена права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача з урахуванням вимог щодо предметної та суб`єктної юрисдикції.

На виконання вказівок Верхового Суду, викладених в постанові від 10 квітня 2019 року у даній справі, колегія суддів зазначає, що позов ОСОБА_1 заявлений до неналежних відповідачів, що є самостійною підставою для відмови в позові, і в обговорення питання щодо доведеності позовних вимог не входить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 червня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль