Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 445/1339/16-ц

провадження № 61-9475св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», приватний нотаріус Золочівського міського нотаріального округу Швець Оксана Володимирівна,

третя особа - Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року у складі судді Сивак В. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк», приватного нотаріуса Золочівського міського нотаріального округу Швець О. В., третя особа ? Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву, про визнання договору іпотеки недійсним та зобов`язання вчини певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 23 вересня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язувався надати їй грошові кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 23 вересня 2025 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 13 400 доларів США.

30 вересня 2005 року, з метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, між нею та банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Швець О. В. за реєстровим № 4555.

Вказувала, що договір іпотеки не відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку», оскільки в іпотеку передано об`єкт, що перебуває в спільній частковій власності, який на підставі закону не міг бути предметом іпотеки, а також сторонами іпотечного договору не було визначено предмету іпотеки, що виключає дійсність іпотечного договору.

Зазначала також, що рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 березня 2014 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року, кредитний договір від 24 вересня 2005 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , визнано недійсним, що є підставою вважати договір іпотеки недійсним.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд: визнати договір іпотеки нерухомого майна від 30 вересня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Золочівського міського нотаріального округу Швець О. В. та зареєстрований у книзі реєстрів за № 4450 від 24 вересня 2005 року недійсним; припинити обтяження забороною відчуження житлового будинку загальною площею 76,9 кв. м з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , що були накладені на підставі договору іпотеки нерухомого майна від 30 вересня 2005 року; припинити інше речове право - іпотеку житлового будинку загальною площею 76,9 кв. м з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , що було зареєстроване на підставі договору іпотеки нерухомого майна від 30 вересня 2005 року; зобов`язати приватного нотаріуса Золочівського міського нотаріального округу Швець О. В. внести запис в Державний реєстр речових прав та їх обтяжень про припинення заборони та іншого речового права - іпотеки на житловий будинок загальною площею 76,9 кв. м з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , що було зареєстроване на підставі договору іпотеки нерухомого майна від 30 вересня 2005 року

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано договір іпотеки нерухомого майна від 30 вересня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Золочівського міського нотаріального округу Швець О. В. та зареєстрований в книзі реєстрів за №4555 від 30 вересня 2005 року, недійсним.

Припинено обтяження забороною відчуження житлового будинку загальною площею 76,9 кв. м з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що були накладені на підставі договору іпотеки нерухомого майна від 30 вересня 2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Золочівського міського нотаріального округу Швець О. В. та зареєстрований в книзі реєстрів за №4555.

Припинено інше речове право - іпотеку житлового будинку загальною площею 76,9 кв. м з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що було зареєстроване на підставі договору іпотеки нерухомого майна від 30 вересня 2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Золочівського міського нотаріального округу Швець О. В. та зареєстрований в книзі реєстрів за №4555.

Зобов`язано приватного нотаріуса Золочівського міського нотаріального округу Швець О. В. внести запис в Державний реєстр речових прав та їх обтяжень про припинення заборони та іншого речового права-іпотеки на житловий будинок загальною площею 76,9 кв. м з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що було зареєстроване на підставі договору іпотеки нерухомого майна від 30 вересня 2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Золочівського міського нотаріального округу Швець О. В. та зареєстрований в книзі реєстрів за №4555.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний договір було укладено для забезпечення зобов`язань за основним договором (кредитним), тобто має похідний характер, тому його слід визнати недійсним у зв`язку із визнанням недійсним кредитного договору.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Золочівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, встановивши всі фактичні обставини справи, необхідні для її вирішення, та з додержанням норм матеріального та процесуального праваправильно визначився із спірними правовідносинами та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували пропуск позивачем строку позовної давності, зовсім проігнорувавши подану банком заяву до суду першої інстанції.

Крім того, судами не була розглянута заява банку про накладення арешту на заставне майно в порядку, визначеному статтею 1057-1 ЦК України.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У вересні 2019 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 подали до Верховного Суду два аналогічні за змістом відзиви на касаційну скаргу банку, в яких вказують, що доводи скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, які вірно застосували норму статті 548 ЦК України про те, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 08 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 вересня 2005 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу частки житлового будинку. Відповідно до пункту 1 даного договору його предмет становить 9/25 частки житлового будинку з відповідною часткою дворових споруд, що знаходяться у АДРЕСА_1 .

26 вересня 2005 року ОСОБА_1 було видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8451077, а саме: 9/25 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

27 вересня 2005 року виконавчим комітетом Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області ОСОБА_1. було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (частка 1/1).

23 вересня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № LVZ0GF00000007, за умовами якого банк зобов`язувався надати ОСОБА_1 грошові кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 23 вересня 2025 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 13 400 доларів США.

30 вересня 2005 року між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Швець О. В. за реєстровим № 4555. Згідно з пунктом 2 договору іпотеки іпотекою забезпечується виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договору від 23 вересня 2005 року № LVZ0GF00000007. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надала в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок з дворовими спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , який належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Вороняцької сільської ради Золочівського району від 27 вересня 2005 року за № 35, зареєстрованого у Золочівському міжрайонному бюро технічної інвентаризації згідно витягу № 8495521 від 29 вересня 2005 року в книгу № 35 «а» за номером запису № 832 (реєстраційний номер 12238334).

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 березня 2014 року визнано недійсним кредитний договір від 24 вересня 2005 року № LVZOGF0000007, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року у справі № 449/1318/13-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року скасовано, рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 березня 2014 року залишено в силі.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оскільки кредитний договір, для забезпечення зобов`язань за яким було укладено спірний договір іпотеки, було визнано судом недійсним, то договір іпотеки, який має похідний характер від основного зобов`язання, повинен бути також визнаний недійсним відповідно до статті 548 ЦК України.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною другою статті 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, оскільки рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 березня 2014 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним кредитний договір від 24 вересня 2005 року № LVZOGF0000007, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , то укладений з метою забезпечення цього договору договір іпотеки від 30 вересня 2005 року став недійсним на підставі закону та визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У статті 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним правочину, недійсність якого встановлена законом, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 03 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 07 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суди попередніх інстанцій не врахували наведених норм матеріального права і, в порушення вказаної норми процесуального права, правових висновків Верховного Суду України, Верховного Суду. Не звернули увагу, що позивач просила визнати недійсним правочин, який є недійсним на підставі закону, визнання недійсним якого судом не вимагається, дійшовши помилкових висновків про задоволення відповідних позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, інші її похідні вимоги щодо вчинення певних реєстраційних дій у зв`язку із недійсністю договору іпотеки від 30 вересня 2005 року є передчасними, оскільки вона не зверталася до уповноважених органів з відповідними заявами, тому також не підлягають задоволенню.

Отже, висновки судів попередніх інстанцій про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 є помилковими.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки обставини справи судами попередніх інстанцій були встановлені повністю та немає необхідності для встановлення нових, проте судом першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, було ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу на доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що судами попередніх інстанцій взагалі не взята до уваги його заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності та не надана їй правова оцінка, проте, за наведених обставин, це не є підставою для передачі справи на новий розгляд, оскільки колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , що виключає можливість відмови у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішення не було вирішено питання про накладення арешту на заставне майно на підставі положень статті 1057-1 ЦК України, оскільки вказане питання було вирішено судами першої та апеляційної інстанцій іншими судовими рішеннями, які учасники процесу не оскаржують, тому колегія суддів не може давати їм правову оцінку.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

При поданні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено 826,8 грн, а касаційної скарги - 1 102,42 грн судового збору, що підтверджується відповідними квитанціями, тому вказані суми коштів підлягають стягненню з ОСОБА_1 на його користь, оскільки колегія суддів скасовує рішення судів попередніх інстанцій та відмовляє у задоволенні позову останньої.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Золочівського міського нотаріального округу Швець Оксани Володимирівни, третя особа ? Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву, про визнання договору іпотеки недійсним та зобов`язання вчини певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 826,8 гривень та касаційної скарги у розмірі 1 102,42 гривні, а всього 1 929 (тисячу дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 22 (двадцять дві) копійки.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк