Справа № 133/316/19
Провадження № 22-ц/801/1139/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.
УХВАЛА

Справа № 133/316/19м. Вінниця

05 червня 2019 року ОКРЕМА ДУМКА

Судді Вінницького апеляційного суду Рибчинського В.П. у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 березня 2019 року, що була розглянута у апеляційному порядку колегією суддів судової палати у цивільних справах Вінницького апеляційного суду у складі: головуючого судді Рибчинського В.П. (судді-доповідача), суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання Топольської В.О., 05 червня 2019 року.

Постановою від 05 червня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області задовольнила, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 березня 2019 року скасувала та ухвалила нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області 576,30 грн. витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

Статтею 35 ЦПК визначено, що «питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів... При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені у нарадчій кімнаті», проте частиною 3 статті 35 ЦПК є визначено, що «суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення».

Вважаю за необхідне скористатись вказаною нормою процесуального права та викласти письмово свою окрему думку стосовно ухваленого у цій справі апеляційним судом рішення.

З постановою колегії суддів не можу погодитись з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 3 липня 2014 року).

Статтею 2ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами частини першої статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що 05 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт, що він постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги мотивував тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Уньюган Октябрського району Тюменської області, Росія, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 виданого 01.11.1989 року.

Його батьками, відповідно до свідоцтва про його народження були: батько ОСОБА_2 , а мати ОСОБА_3 . Обоє за національністю українці.

На початку 90 років він разом з батьками переїхав проживати на Україну, в смт. Глухівці АДРЕСА_1 Козятинського району, Вінницької області, де і проживає до даного часу.

Його батько - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Глухівці, Козятинського району, Вінницької області, а мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 також в смт. Глухівці, Козятинського району, Вінницької області.

З початку 90-х років, тобто, періоду переїзду в Україну і до сьогоднішнього дня він проживає в смт. Глухівці, Козятинського району, Вінницької області. Тут він відвідував дитячий садочок та у 2005 році закінчував Глуховецьку середню загальноосвітню школу, тобто, отримав базову загальну середню освіту.

Однак громадянства України він не набув, а також, і не отримав загальногромадянського паспорта, оскільки на момент смерті батьків він був неповнолітнім, а батьки, тобто, його законні представники, за свого життя не надали до паспортного відділу необхідних документів для отримання ним громадянства України, хоча все своє свідоме життя він проживав в смт. Глухівці, Козятинського району АДРЕСА_1 Вінницької області.

Рішенням Козятинського районного суду Вінницької області від 18 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Уньюган, Октябрського району, Тюменської області, Росія, постійно проживав на території України за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 24 серпня 1991 року, включно.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Заїка О.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні заяви відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Уньюган Октябрського району Тюменської області, Росія, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 виданого 01.11.1989 року.

Батьками заявника відповідно до його свідоцтва про народження були: батько ОСОБА_2 ; мати ОСОБА_3 , які обоє за національністю були українці.

Батько заявника - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Глухівці, Козятинського району, Вінницької області, а мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 також в смт. Глухівці, Козятинського району, Вінницької області.

З довідки Глуховецької амбулаторії загальної практики-сімейної медицини від 21.09.2018 року вбачається, що в карточці № 237413, заведеної на ім?я ОСОБА_1 , вказано, що він з 03.01.1991 року стояв на обліку і з цього часу постійно запрошувався на прививки, відвідував лікаря, лікувався в 1991 році (останій запис 03.06.1991 року) і вибув з обслуговування даної дільниці лише 24.03.1992 року.

З розгорнутої довідки Глуховецької селищної ради Козятинського району №471 від 13.03.2019 року щодо проживання ОСОБА_1 , 17.10.1989 року на території Глуховецької селищної ради вбачається, згідно записів по погосподарській книзі за 1991-1995 роки ПГО №1192 в смт. Глухвці, вул. Чекістів (в даний час вул. Богатчука) зазначено сина ОСОБА_1 , при цьому, даних про прибуття та вибуття не має. В погосподарських книгах за 1996-2000 роки та 2001-2005 роки є відмітки про тимчасово відсутніх членів сім?ї, однак, висновок про відсутність в цей період ОСОБА_1 в смт. Глухвці зробити не можна, оскільки з 1997 по 2005 роки він навчався в Глуховецькій середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Козятинського району Вінницької області, що підтверджується Свідоцтвом про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_2 від 21.06.2005 року.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

При цьому, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006 передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Вважаю, що оскаржуване судове рішення є законними, обґрунтованими та ухваленим на підставі повного об`єктивного і неупередженого розгляду і оцінки усіх наявних у справі доказів, якими підтверджено факт проживання заявника ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та встановлення цього факту дає йому можливість реалізувати своє право на отримання паспорта громадянина України.

Даний факт підтверджується показами свідка ОСОБА_4 , який показав, що з початку 90-х років ОСОБА_1 разом із батьками проживав в смт. Глухівці Козятинського району Вінницької області, де відвідував дитячий садок та закінчив Глуховецьку середню загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів у 2005 році.

Крім того, факт проживання ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року підтверджується довідкою Глуховецької амбулаторії загальної практики-сімейної медицини від 21.09.2018 року, відповідно до якої в карточці № 237413, заведеної на ім?я ОСОБА_1 , вказано, що він з 03.01.1991 року стояв на обліку і з цього часу постійно запрошувався на прививки, відвідував лікаря, лікувався в 1991 році (останій запис 03.06.1991 року) і вибув з обслуговування даної дільниці лише 24.03.1992 року.

Доводи апеляційної скарги про відсутність належних і допустимих доказів постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року є безпідставними, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року проживав на території України. Крім того, він навчався також на території України, про що свідчить свідоцтво про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_2 від 21.06.2005 року, при цьому відомостей про те, що заявник є громадянином іншої держави матеріали справи не містять.

Окрім того, судом встановлено, що батьки ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є громадянами України, які незадовго після виповнення ОСОБА_1 16 років померли, у зв`язку з чим останній не набув громадянства України та не отримав загальногромадянський паспорт.

З огляду на викладене вище вважаю, що оскаржуване рішення суду першої інстанції слід було залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суддя Вінницького В.П. Рибчинський

апеляційного суду