Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 365/349/16-ц

провадження № 61-30988св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Денис»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Ван Хоф Юкрейн ЛТД»,

треті особи: Згурівська районна державна адміністрація Київської області, відділ Держгеокадастру у Згурівському районі Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фермерського господарства «Денис» на рішення Апеляційного суду Київської області від 27 липня 2017 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Журби С. О., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2016 року Фермерське господарство «Денис» (далі - ФГ «Денис») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» (далі - ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД»), треті особи: Згурівська районна державна адміністрація Київської області (далі - Згурівська РДА), відділ Держгеокадастру у Згурівському районі Київської області (далі - відділ Держгеокадастру у Згурівському районі), про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації речового права.

Свої вимоги позивач обґрунтовувало тим, що 02 квітня 2008 року між ФГ «Денис» та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки, згідно з яким ОСОБА_1 передав у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за адресою: с. Аркадіївка Згурівського району Київської області, площею 3,12 га, яка належала орендодавцю на підставі Державного акта серії ЯА № 481227, строком на 10 років зі сплатою орендної плати у розмірі 450,00 грн за кожен рік. На час укладення договору оренди нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 29 922,87 грн. Договір зареєстрований 02 квітня 2008 року в Згурівському відділі Київської регіональної філії № 12 ЦДЗК за № 376. Згідно з умовами договору ФГ «Денис» обробляє земельну ділянку належним чином, вкладає кошти, виплачує орендну плату, виконує інші обов`язки передбачені договором. Як стало відомо, на цю саму земельну ділянку укладений договір оренди від 24 грудня 2014 року б/н між ОСОБА_1 та ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД», хоча державний реєстратор повинен був відмовити у державній реєстрації права (права оренди), оскільки таке право вже зареєстроване та протиправно здійснив державну реєстрацію прав користування на одну і ту саму земельну ділянку. При видачі Державного акта серії ЯА № 481227 на ім`я ОСОБА_1 допущена помилка, а саме невірно зазначений кадастровий номер земельної ділянки - :00:000:0597, тому відповідно при реєстрації договору оренди також зазначено нерівний кадастровий номер. Згідно з рішенням Згурівського районного суду Київської області від 26 лютого 2014 року цей державний акт скасовано. Договір оренди землі від 02 квітня 2008 року відповідає вимогам закону та укладений без порушень. Наявність помилки при реєстрації договору оренди жодним чином не впливає на юридичний зміст та обсяг прав та обов`язків орендаря та орендодавця. Натомість укладення договору оренди землі від 24 грудня 2014 року протирічить нормам закону, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості укладення двох договорів на одну і ту саму земельну ділянку.

Посилаючись на викладене, позивач просило визнати недійсним договір оренди землі від 17 лютого 2016 року б/н, укладений між ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» та ОСОБА_1 ; скасувати державну реєстрацію речового права ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД», шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право оренди земельної ділянки орендарем ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» земельної ділянки, що перебуває у власності орендодавця ОСОБА_1 .

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року позов ФГ «Денис» задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 24 грудня 2014 року б/н, укладений між ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 3,3628 га, кадастровий номер :05:015:0009, яка розташована в с. Аркадіївка Згурівського району Київської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії 31284283 . Скасовано державну реєстрацію речового права ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» на земельну ділянку розміром 3,3628 га, кадастровий номер :05:015:0009, яка розташована на території Аркадіївської сільської ради Згурівського району Київської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії 31284283, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18290810 від 24 грудня 2014 року та скасувати запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером запису про інше речове право 8219979 від 24 грудня 2014 року про право оренди земельної ділянки орендарем ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» земельної ділянки розміром 3,3628 га, кадастровий номер :05:015:0009, що перебуває у власності орендодавця ОСОБА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що законодавством України не передбачено можливості одночасного перебування однієї і тієї ж самої земельної ділянки в оренді двох орендарів за двома різними договорами оренди. Договір оренди землі від 24 грудня 2014 року б/н укладений із порушення законодавчих норм, а тому має бути визнаний недійсним. Внаслідок укладення вказаного договору відповідачами вчинені дії, які перешкоджають ФГ «Денис», як орендареві, вільно користуватися орендованою земельною ділянкою, а тому порушені права позивача на орендовану земельну ділянку підлягають судовому захисту.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ФГ «Денис». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано недійсним та скасовано розпорядження і визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, внаслідок чого вони згідно зі статтею 204 ЦК Україниє неправомірними. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, укладений 02 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ФГ «Денис» договір оренди землі не створює для позивача юридичних наслідків і, відповідно, спірний правочин не порушує будь-яких його прав та інтересів.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У серпні 2017 року ФГ «Денис» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Київської області від 27 липня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції, встановлюючи, що укладений між ФГ «Денис» та ОСОБА_1 договір є недійсним, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки такі вимоги не заявлялися. Цей договір ніколи і ніким не оспорювався, а отже, є дійсним. ФГ «Денис» не знало і не могло знати, що державний акт на земельну ділянку виданий ОСОБА_1 помилково.

У жовтні 2017 року ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» подало до суду заперечення на касаційну скаргу у якому вказало на те, що ОСОБА_1 зі скасуванням державного акта серії Я А № 481227, втратив право володіння, користування та розпорядження зазначеною у цьому акті земельною ділянкою. Крім того, Апеляційний суд Київської області, встановивши неправомірність договору оренди між ФГ «Денис» та ОСОБА_1 , встановив його нікчемність. Відповідно до пункту 2 статті 215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається. Об`єкт спору - земельна ділянка розміром 3,3628 га, кадастровий номер :05:015:0009, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії 31284283 , не мав суперечностей між заявниками та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та обтяженнями, на момент укладення договору оренди від 24 грудня 2014 року б/н між ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» та ОСОБА_1

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано указану справу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на підставі Сертифіката серії КВ № 0171456 належала земельна частка (пай), яка складається із двох площ: 1,1200 та 3,3600 фізичних гектари. Взамін Сертифіката на ім`я ОСОБА_1 виготовлено Державний акт серії ЯГ № 461227 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Аркадіївської сільської ради Згурівського району Київської області, загальною площею 4,2279 га, яка складається з ділянки № 1 площею 3,1191 га та ділянки № 2 площею 1,1088 га.

У державному акті для двох земельних ділянок визначений один кадастровий номер - :00:000:0597.

02 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ФГ «Денис» укладений договір оренди, згідно з яким відповідач передав належну йому на праві власності земельну ділянку площею 3,3600 га. Договір зареєстрований 02 квітня 2008 року в Згурівському відділі Київської регіональної філії № 12 ЦДЗК за № 376, що встановлено із самого договору оренди землі від 02 квітня 2008 року б/н та акта приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 02 квітня 2008 року. Договір укладений строком на 10 років та набирає чинності з моменту його державної реєстрації.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 26 лютого 2014 року у справі № 365/120/14-ц визнано недійсним та скасовано розпорядження голови Згурівської районної державної адміністрації Київської області від 05 липня 2005 року № 397 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на землю власників земельних часток (паїв) у межах Аркадіївської сільської ради» у частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на землю ОСОБА_1 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,2279 га (рілля - 3,1191 га та сінокоси - 1,1088 га), яка розташована на території Аркадіївської сільської ради. Визнано недійсним Державний акт серії ЯА № 461227 на право власності на земельну ділянку, площею 4,2279 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Аркадіївської сільської ради, виготовлений та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_1 від 23 серпня 2005 року за № 01:05:027:00176.

Вказане судове рішення обґрунтоване тим, що у локальній інформаційній системі ГІС-6 спеціалісти відділу Держземагентства у Згурівському районі Київської області виявили невідповідність кадастрових номерів земельних ділянок інформаційній системі ГІС-6. Такі кадастрові номери у системі не обліковуються та порушена сама їх структура, а отже, державний акт виготовлений з порушеннями, а розпорядженням від 05 липня 2005 року № 397 фактично затверджено допущені порушення при його виготовленні.

Після визнання недійсним державного акта, ОСОБА_1 , як власником земельної частки (паю), якій за схемою поділу земель відповідає місце № 533, розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, який затверджено розпорядженням Згурівської районної державної адміністрації від 11 грудня 2014 року № 330 та передано ОСОБА_1 у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративно-територіальних межах Аркадіївської сільської ради загальною площею 4,4789 га, зокрема земельну ділянку площею 3,3628 га, кадастровий номер :05:015:0009, що встановлено з витягу із проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, викопіювання з плану землекористування.

24 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» укладений договір оренди, згідно з яким ОСОБА_1 передав ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» в оренду земельну ділянку площею 3,3628 га та проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, що встановлено з копії договору оренди землі від 24 грудня 2014 року б/н, копії акта приймання-передачі земельної ділянки за договором оренди землі від 24 грудня 2014 року, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії реєстраційної справи № 19.

Звертаючись до суду із позовом, ФГ «Денис» вказувало на те, що ОСОБА_1 не мав права передавати належну йому земельну ділянку в оренду ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД», оскільки ця земельна ділянка вже перебуває в оренді фермерського господарства, навіть після визнання недійсним Державного акта серії ЯА № 461227 по суті фактичне місце її розташування не змінилось.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції про визнання недійсним договору оренди землі від 24 грудня 2014 року б/н, укладений між ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 3,3628 га, кадастровий номер :05:015:0009, яка розташована в с. Аркадіївка Згурівського району Київської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виходив із того, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано недійсним та скасовано розпорядження і визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, внаслідок чого вони згідно зі статтею 204 ЦК України є неправомірними.

Разом із тим Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У силу статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на день укладення договору оренди землі від 02 квітня 2008 року) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Зі змісту статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» убачається, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно зі статтею 148-1 ЗК України у редакції, чинній на момент отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 19 грудня 2014 року, особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 15 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13, від 09 грудня 2015 року у справі № 6-849цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16, однією з обов?язкових умов визнання договору недійсним є порушення, у зв?язку з його укладенням, прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Для визнання недійсним договору оренди землі необхідним є встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду, у зв?язку з укладенням оспорюваного договору.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що ОСОБА_1 після ухвалення рішення Згурівського районного суду Київської області від 26 лютого 2014 року у справі № 365/120/14-ц, яким визнано недійсним належний йому Державний акт серії ЯА № 461227 на право власності на земельну ділянку, яку він на підставі цього акта передав в оренду ФГ «Денис» за договором оренди землі від 02 квітня 2008 року, не повідомив позивача про зміну правовстановлюючого документа на земельну ділянку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання недійсним договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД», оскільки об`єктом оренди за договором від 02 квітня 2008 року та за договором від 24 грудня 2014 року є одна й та сама земельна ділянка, власником якої є ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Верховний Суд в оцінці дій ОСОБА_1 щодо укладення із ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» договору оренди земельної ділянки, вважає, що дії власника земельної ділянки є недобросовісними та суперечать його попередній поведінці, оскільки по суті передана у користування ФГ «Денис» земельна ділянка є тією ж самою земельною ділянкою, що передана в оренду ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД». Фактичне місце розташування земельної ділянки не змінилось, а відмінність площ земельних ділянок у правовстановлюючих документах має місце через те, що під час виготовлення технічної документація, згідно з якою виданий Державний акт серії ЯГ № 461227, неправильно визначено номер земельної ділянки за схемою поділу земель як № 597, тоді як ОСОБА_1 виділена земельна ділянка за № 533. Разом з тим зазначені обставини не впливають на ідентифікацію земельної ділянки за договором оренди від 02 квітня 2008 року та за договором оренди від 24 грудня 2014 року, як однієї і тієї самої земельної ділянки.

ОСОБА_1 на виконання вимог ЗК України був зобов`язаний повідомити землекористувача належної йому земельної ділянки - ФГ «Денис» про те, що змінився правовстановлюючий документ на підставі якого між сторонами у справі укладений договір оренди земельної ділянки від 02 квітня 2008 року.

Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою, а отже, добросовісні дії ОСОБА_1 є розумно очікуваними для ФГ «Денис», оскільки це унеможливило б настання таких негативних наслідків для позивача, що мали місце у досліджуваних правовідносинах.

Узагальнюючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 24 грудня 2014 року б/н, укладеного між ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 3,3628га, кадастровий номер :05:015:0009, оскільки ОСОБА_1 порушив вимоги закону та доктрину venire contra factum proprium.

Отже, з огляду на викладене, рішення суду апеляційної інстанції не може вважатися законним та обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції відповідає установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд помилився в застосуванні норм матеріального закону, неправильно вирішив спір, не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, обставинам справи та залишив поза увагою принципи й завдання цивільного судочинства.

Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, то рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» та ОСОБА_1 на користь ФГ «Денис»підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі по 1 653,60 грн із кожного.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Денис» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 27 липня 2017 року скасувати, рішення Згурівського районного суду Київської області від 12 квітня 2017року залишити в силі.

Стягнути із ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» на користьФермерського господарства «Денис» судовий збір за подання касаційної скарги по 1 653,60 грн із кожного.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик