Справа № 372/1075/19
Провадження № 2-991/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2019 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Зінченко О.М.,

при секретарі Євдокімова В.С.,

представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй стало відомо про те що, ОСОБА_4 , в порядку спадкування майна після померлого чоловіка, ОСОБА_5 , 20.08.2014 року було отримано в Києво-Святошинській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-2449, спадкова справа № 163/2009. На підставі Свідоцтва за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 3,384 га., кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення селянського (фермерського) господарства. Позивач стверджує, що ОСОБА_4 не мала права на спадкування всієї площі земельної ділянки, у зв`язку з чим свідоцтво підлягає визнанню недійсним. При цьому, видача ОСОБА_4 свідоцтва призвела до порушення майнових прав позивача та інших співвласників земельної ділянки, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, тому позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 20.08.2014 року Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою, зареєстроване за №2-2449, спадкова справа №163/2009, відповідно до якого ОСОБА_4 була успадкована земельна ділянка, площею 3,384 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовану на території Григорівської сільської ради Обухівського району Київської обасті, цільове призначення для ведення селянського (фермерського ) господарства.

Ухвалою судді від 19.04.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав з наведених у ній підстав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про визнання позову, в якій вказала, що спірна земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності всім членам ФГ «Бжолине», тому вона погоджується з позовними вимогами та вважає що наявні достатні правові підстави для визнання свідоцтва недійсни.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що позивач визнає повністю позовні вимоги, та не заперечує проти задоволення позову.

Третя особа Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, в судове засідання свого представника не направила, подала суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності представника.

Згідно з ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 15 січня 2009 року, у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , було відкрито спадщину на майно, в тому числі, на земельну ділянку, площею 3,384 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення селянського (фермерського) господарства, у зв`язку з чим ОСОБА_4 було отримано Свідоцтво.

Водночас, у 2003 році з метою ведення спільного господарства створено Фермерське господарство «Бджолине».

При цьому, на момент створення ФГ «Бджолине» законодавством визначались можливості (право) для безоплатного отримання земельних ділянок виключно громадянами, зокрема, для ведення фермерського господарства.

У зв`язку з вищезазначеним, для забезпечення виконання мети створення та діяльності Господарства, членами ФГ «Бджолине» ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 у 2004 році було отримано у власність 5 земельних ділянок в єдиному масиві в межах норм безоплатної приватизації, з цільовим призначенням: для ведення селянського (фермерського) господарства, в тому числі і Земельну ділянку, яка була зареєстрована за ОСОБА_5 (титульним власником). Земельні ділянки були включені до складу земель ФГ «Бджолине».

Згідно із п. 5.1 Статуту ФГ «Бджолине» землі Господарства складаються із земельних ділянок, одержаних членами Господарства у власність для ведення селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до п. 4.3 Статуту ФГ «Бджолине» члени Господарства є власниками майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Члени Господарства, відповідно до законодавства України, володіють, користуються і розпоряджаються майном, що є у їхній спільній сумісній власності, виходячи з мети статутної діяльності Господарства.

Відповідно до п. 5.2 Установчого договору про діяльність Фермерського господарства «Бджолине», затвердженого рішенням № 3 Голови та членів Господарства від 14.05.2008 року, землі Господарства є спільною сумісною власністю членів ОСОБА_10 .

Пунктами 4.4 Установчого договору передбачено, що члени Господарства спільно володіють і користуються майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Зазначені вище положення Статуту Господарства та Установчого договору відповідають чинному законодавству України та викладені у строгій відповідності до його норм.

Так, згідно зі ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство», землі фермерського господарства можуть складатися із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі, земельних ділянок, що належать громадянам членам фермерського господарства на праві приватної власності, земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Відповідно до п. «б» ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними.

Згідно із ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Звідси, всі земельні ділянки, які були отримані членами ФГ «Бджолине» в порядку безоплатної приватизації, зареєстровані за ними та передані до складу земель ФГ «Бджолине», в тому числі і земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 3,3840 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 район АДРЕСА_1 сільська рада, належать на праві спільної сумісної власності всім членам ФГ «Бджолине», в тому числі, позивачу.

При цьому, законодавством України, чинним на момент виникнення права спільної сумісної власності членів ФГ «Бджолине» на земельну ділянку, не було передбачено ні залежності виникнення такого права власності від його державної реєстрації, ні умов та процедури реєстрації саме права спільної сумісної власності членів фермерського господарства на земельні ділянки.

Таким чином, сам по собі факт державної реєстрації земельної ділянки за ОСОБА_5 як титульним власником та отримання на його ім`я державного акту на земельну ділянку не означає, що земельна ділянка належала на праві приватної власності виключно ОСОБА_5 та в подальшому мала бути успадкована в цілому відповідачем, оскільки відповідно до ст. 89 ЗК України, така земельна ділянка в силу закону належить членам ФГ «Бджолине» на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 не мала право на спадкування всієї земельної ділянки, а лише її частини, що належала померлому ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно з п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. № 20/5 (надалі також Інструкція), яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи.

Аналогічні положення містить Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2015 р. № 296/5 (надалі також Порядок), чинний на момент видачі Свідоцтва.

Таким чином, на нотаріуса покладається обов`язок належним чином перевірити наявність достатніх правових підстав для видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за законом.

У відповідності до п. 224 Інструкції нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

З системного аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що частка ОСОБА_5 повинна була бути виділена із сумісної власності членів ФГ «Бджолине» або ж, у разі неможливості її (частки) виділення, - компенсована її вартість.

Таким чином, ОСОБА_4 мала успадкувати та відповідно отримати свідоцтво на право на спадщину виключно на виділену частку Земельної ділянки ОСОБА_5 або на суму компенсації вартості частки Земельної ділянки ОСОБА_5

Звідси, ОСОБА_4 було неправомірно видано Свідоцтво на всю земельну ділянку, площею 3,384 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення селянського (фермерського) господарства, що в результаті призвело до порушення прав та законних інтересів Позивача та інших співвласників ФГ «Бджолине».

Згідно з ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Частиною 3 пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2018 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи сукупність вказаних вище обставин та визнання позову відповідачем, що не суперечить закону і не порушує права інших осіб, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81, 200,259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 20.08.2014 року Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою, зареєстроване за №2-2449, спадкова справа №163/2009, відповідно до якого ОСОБА_4 була успадкована земельна ділянка, площею 3,384 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовану на території Григорівської сільської ради Обухівського району Київської обасті, цільове призначення для ведення селянського (фермерського ) господарства.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Зінченко