Постанова

Іменем України

03 червня 2019 року

м. Київ

справа № 309/2339/15-ц

провадження № 61-43069св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ? Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2017 року у складі судді Савицького С. А. та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 06 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Кожух О. А.,

Кондора Р. Ю., Куштана Б. П.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 02 листопада 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ MKG0GA00000138, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі

70 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на умовах передбачених договором, з кінцевим строком повернення до

02 листопада 2010 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 цього ж дня було укладено договір поруки

№ MKG0GA00000138 від 02 листопада 2006 року.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, станом на 15 квітня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 554 988,13 доларів США, що еквівалентно 12 720 327,94 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом в розмірі 69 958,05 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі

186 118,59 доларів США; заборгованість по сплаті комісії в розмірі

3 080,00 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 29 5831,49 доларів США.

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 554 988,13 доларів США.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано пропуском позивачем строку позовної давності про застосування кого заявлено відповідачем.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 06 серпня 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

20 серпня 2018 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О. Л. через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 06 серпня 2018 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що умовами договору передбачено, що позивач має право нараховувати відсотки до моменту фактичного повернення кредитних коштів і відсотки за користування коштами можуть нараховуватися навіть після закінчення строку договору.

Проценти та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

При застосуванні строку позовної давності судами попередніх інстанцій не враховано положення статей 549, 1048 ЦК України щодо порядку нарахування та сплати процентів і пені, не враховано, що договором передбачено самостійні щомісячні платежі.

Помилковим є висновок судів попередніх інстанцій щодо припинення поруки.

Доводи інших учасників справи:

20 вересня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 06 серпня 2018 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Хустського районного суду Закарпатської області.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінка обставин справи та мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суди встановили факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові

від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Касаційна скарга не містить доводів для відступу від вказаної позиції.

Відтак суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, встановив, що кредитний догові між сторонами було укладено строком до 02 листопада 2010 року, з позовними вимогами АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду 13 липня

2015 року, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності (а. с 38). Висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог є правильним, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Хустського районного суду Закарпатської області

від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 06 серпня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 06 серпня

2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко