Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 161/3951/16-ц

провадження № 61-33000св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник заявників - ОСОБА_3 ,

заінтересовані особи: державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

представник державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції - Левчук Ірина Олегівна,

представники публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»: Дивисенко Тетяна Олексіївна, Сендецький Сергій Дмитрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області у складі судді Крупінської С. С. від 20 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Киці С. І., Шевчук Л. Я. від 29 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст скарги

У березні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із скаргою на постанови державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі - Другого ВДВС Луцького МУЮ) про відкриття виконавчих проваджень.

Скарга мотивована тим, що 19 березня 2016 року вони отримали постанови Другого ВДВС Луцького МУЮ від 16 березня 2016 року про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») у цивільних справах № № 2-19/2011 року та 2-6511/2011 року, про стягнення з них заборгованості.

Посилаючись на те, що вказані виконавчі провадження відкрито після спливу строків давності для пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки рішення у даних цивільних справах вступили в законну силу у 2011 році, а виконавчі листи для виконання подано через п`ять років, просять постанови головного державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ від 16 березня 2016 року ВП №№ 50497343, 50496987, 50497251, 50497616 визнати незаконними та скасувати.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року в задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що з 23 квітня 2012 року по 25 листопада 2015 року дані виконавчі листи перебували на виконанні як у відділі державної виконавчої служби Ківерцівського районного управління юстиції, так і у Другому ВДВС м. Луцька, у зв`язку із чим строки пред`явлення виконавчих документів до виконання переривалися, а тому, відкриваючи вказані виконавчі провадження 16 березня 2016 року, державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог відзиву на касаційну скаргу

Відзиви до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу №161/3951/16-ц з Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було оглянуто оригінали виконавчих справ, які перебували в провадженні суб`єкта оскарження на протязі 2014-2015 років, або у відділі державної виконавчої служби Ківерцівського районного управління юстиції, та не враховано, що між закінченням виконавчого провадження у березні 2013 року та закінченням виконавчого провадження у грудні 2014 року відсутні постанови про відкриття виконавчого провадження у цей проміжок часу. Крім того справа розглянута без повідомлення заявника та її представника про дату і час розгляду справи і без встановлення спірних правовідносин по їх суті.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що Ківерцівським районним судом Волинської області видано три виконавчі листи (рішення суду набрало законної сили 21 жовтня 2011 року) а саме:

№ 2-19/11 від 03 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 з кожного окремо солідарно з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2007 року в сумі 556 759 грн 44 коп., і в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме однокімнатної квартири загальною площею 34,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 22 лютого 2014 року.

№ 2-19/11 від 03 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 з кожного окремо солідарно з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2007 року в сумі 556 759 грн 44 коп., і в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме однокімнатної квартири загальною площею 34,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 22 лютого 2014 року.

№ 2-19/11 від 20 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 в рівних частинах на користь публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» судові витрати в розмірі по 364 грн. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 20 квітня 2014 року.

Крім того, Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист № 2-6511/11 від 23 березня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватної фірми «Еліанс» на користь публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» 2 088 972 грн 71 коп. заборгованості за кредитним договором №10/21/08-кі від 01 жовтня 2008 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_6 Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , приватної фірми «Еліанс» на користь публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» судові витрати в сумі 1820 грн; по 606 грн 67 коп. з кожного. Строк пред`явлення до виконання до 21 жовтня 2012 року.

Також судами установлено, що вищевказані виконавчі листи перебували на виконанні у ВДВС Ківерцівського РУЮ Волинської області до червня 2013 року, після чого 26 червня 2013 року державним виконавцем були винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на той час, а саме для направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби», про що свідчать відповідні відмітки державного виконавця у виконавчих листах.

Дані документи були направлені до Другого ВДВС Луцького МУЮ Волинської області по місцю проживання боржників та місцю знаходження їх майна.

15 листопада 2013 року головним державним виконавцем ВДВС Луцького МУЮ Волинської області було відмовлено у відкритті виконавчих проваджень і виконавчі документи повернуті до ВДВС Ківерцівського РУЮ Волинської області, після чого старшим державним виконавцем ВДВС Ківерцівського РУЮ Волинської області винесено постанови від 13 березня 2014 року про відкриття виконавчих проваджень, а 25 грудня 2014 року - постанови про закінчення виконавчих проваджень.

В подальшому, вказані виконавчі листи перебували на виконанні в Другому ВДВС Луцького МУЮ Волинської області та постановами від 25 листопада 2015 року про повернення виконавчого документу стягувачу, були повернуті на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення вказаних дій (через відсутність майна, на яке можна звернути стягнення).

Постановами головного державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ Левчук І. О. від 16 березня 2016 року відкрито виконавчі провадження № №50497616, 50497251, 504497343, 50496987 на підставі даних виконавчих листів.

Звертаючись до суду із цією скаргою, ОСОБА_1 посилалася на те, що постанови державного виконавця від 16 березня 2016 року про відкриття виконавчого провадження винесені після спливу строків давності для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 ЦПК України 2004 року основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судових рішень.

Частиною другою статті 368 ЦПК України 2004 року передбачено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За вимогами частини п`ятої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий лист до виконання протягом строків, визначених статтею 22 цього Закону.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання, частковим виконанням рішення боржником. Після переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання перебіг строку починається спочатку, а час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (стаття 23 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зважаючи на вищевикладене у сукупності та враховуючи, що виконавчі листи були повернуті стягувачеві 25 листопада 2015 року, а у березні 2016 року він повторно пред`явив ці виконавчі листи до виконання, тобто протягом строків, визначених статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державним виконавцем правомірно винесено постанови від 16 березня 2016 року про відкриття виконавчих проваджень № № 50497343, 50496987, 50497616 та 50497251.

При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи заявника про недоведеність перебування виконавчих листів на виконанні в ВДВС Ківерцівського РУЮ Волинської області та Другого ВДВС Луцького МУЮ Волинської області, оскільки такі спростовуються матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення заявника про час та дату розгляду справи при її повторному розгляді у суді першої інстанції, чим позбавлено його права подавати докази та надавати заперечення, не можуть буди підставою для скасування правильної по суті ухвали суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що скарга ОСОБА_1 була подана до суду у березні 2016 року і під час її розгляду представник заявників ОСОБА_3 приймав участь у судових засіданнях у суді першої інстанції, подавав докази та надавав пояснення по справі.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти України»).

У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За таких обставин доводи заявника не свідчать про відсутність у нього об`єктивної можливості прибути до суду першої інстанції.

Також безпідставними є й доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення її про участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, оскільки в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з її підписом про отримання, яким останню повідомлено про розгляд цієї справи апеляційним судом 29 червня 2017 року, який до того ж також відбувся за участю її представника ОСОБА_3

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Жданова
Судді:В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов