Справа № 184/469/19
Номер провадження 2/184/255/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання - Михайлової Т.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду з вищевказаним позовом до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на підставі купівлі-продажу належить житлова квартира АДРЕСА_1 . На даний час в зазначеному житловому приміщенні зареєстрований, але не проживає її син ОСОБА_2 Де саме він перебуває або проживає позивачу не відомо. Оскільки за вищезазначеною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але фактично нараховуються на зареєстрованих у жилому приміщенні осіб, чим об`єктивно порушуються права позивача. Крім того, даний факт також впливає на розрахунковий (перерахований) розмір субсидії, що надається особам, зареєстрованим у жилому приміщенні належним чином.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, з викладених у позовній заяві підстав, у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач до суду повторно не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив не надав.

Разом з тим, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку.

Відповідно до ст.280 ЦПК України , суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 належить житлова квартира АДРЕСА_1 (а.с.8).

З довідки Виконавчого комітету Покровської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6).

Однак, відповідач ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації не проживає, що підтверджується актом про встановлення паспортного обліку від 13.08.2016 року, згідно якого ОСОБА_2 зареєстрований за адресою по АДРЕСА_2 , однак за даною адресою з 2011р. не проживає (а.с.7).

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 надала показання, згідно яких вона є подругою позивачки та проживає за адресою АДРЕСА_3 . Вказує, що ОСОБА_1 проживає сама, син не проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 вказала, що вона є подругою позивачки та ходить до неї в гості. Стверджує, що відповідач ОСОБА_2 з 2011р. не проживає за місцем своєї реєстрації, позивач проживає сама.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення права користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

Згідно з п.6 ч.1ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 141, 265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 сплачений нею судовий збір в сумі 768 грн. 40 копійок

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 05.06.2019 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Р. М. Гукова