ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 644/10371/16-ц

Провадження № 22-ц/818/732/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сватенко Н.В.,

сторони у справі:

позивач: Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, ухвалене 16 жовтня 2018 року у складі судді Клименка А.М.,

УСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» (надалі КП «ХВК») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2011 по 31.12.2017 у розмірі 2251 грн. 59 коп., заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.01.2012 по 31.12.2017 у розмірі 1645 грн. 33 коп., інфляційні витрати у розмірі 114 грн. 59 коп. та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 546 грн. 93 коп.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 і є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. В порушення вимог ст. 20 Закону України «Про житлового - комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875, ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.п.18,30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року №630, відповідач належним чином не виконує зобов`язання з оплати наданих послуг. У зв`язку із чим утворилась заявлена в позові заборгованість.

Заочним рішенням Орджонікідзевсього районного суду міста Харкова від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позову КП «ХВК» відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що згідно з довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області відповідач ОСОБА_1 зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться. Тобто місце проживання відповідача не зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 , доказів права власності відповідача на цю квартиру чи фактичного користування позивачем не надано.

В апеляційній скарзі КП «ХВК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Мотивуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що згідно інформації, наявної у КП «ХВК», ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 . Тому у суду не було підстав для відмови у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як убачається із матеріалів справи, згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку КП «Жилкомсервіс» від 07.03.2018 № 878 ОСОБА_1 з 25.02.2015 зареєстрована в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3). Реєстрація ОСОБА_1 за вказаною адресою підтверджується також інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова № 12-0 від 08.04.2019 (а.с. 82). Вказані докази спростовують висновок суду першої інстанції про те, що місце проживання ОСОБА_1 не зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , визначеному КП «ХВК».

ОСОБА_1 є абонентом КП «ХВК» і користується послугами з централізованого водопостачання та водовідведення за вищезазначеною адресою на підставі тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг у відповідності до ч.2 ст.20 Закону України «Про житлового-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875, ст.22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення між КП «ХВК» та відповідачкою не укладався, але житлово-комунальні послуги їй надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини.

Позивач надавав споживачу послуги за вищезазначеною адресою, однак плату за послуги водопостачання за період з 01.11.2011 по 31.12.2017 рік та плату за послуги водовідведення за період з 01.01.2012 по 31.12.2017 ОСОБА_1 не здійснювала в повному об`ємі, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України № 1875-ІV від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги" (надалі Закон № 1875-ІV) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону № 1875-ІV передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

За визначенням, наданим у пункті першому статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Враховуючи отримання ОСОБА_1 послуг, що надаються КП «ХВК», і невиконання нею обов`язку по їх вартості, з неї на користь позивача належить стягнути заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання і водовідведення.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2011 по 31.12.2017, заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення - за період з 01.01.2012 по 31.12.2017. Згідно наявних в суду документів ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 25.02.2015 (а.с. 3), тому заборгованість на користь позивача належить стягувати починаючи саме з 25.02.2015.

Отже, з ОСОБА_1 на користь КП «ХВК» належить стягнути заборгованість за надані їй послуги з водопостачання за період з 25.02.2015 по 31.12.2017 у розмірі 1 440 грн. 05 коп. та за послуги з водовідведення за період з 25.02.2015 по 31.12.2017 у розмірі 1 155 грн. 12 коп. (а.с. 4 - 8).

Індекс інфляції при цьому за прострочення сплати за централізоване водопостачання склав 295 грн. 13 коп., за прострочення сплати за централізоване водовідведення - 244 грн. 01 коп. Три річних від простроченої суми за водопостачання - 62 грн. 66 коп., за водовідведення - 51 грн. 50 коп.

Загальна заборгованість відповідачки за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення склала 2 595 грн. 17 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи (а.с. 5-8). Інфляційні втрати склали 539 грн. 14 коп., три відсотки річних - 114 грн. 16 коп.

Дані про користування ОСОБА_1 послугами КП «ХВК» у іншій період, що заявлений в позові, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга КП «ХВК» підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з ухваленням у справі нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

КП «ХВК» сплатило 1762 грн. при подачі позовної заяви (а.с. 24) та 2 643 грн. пр. подачі апеляційної скарги (а.с. 57). Тому з ОСОБА_1 на користь КП «ХВК» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 139 грн., що є пропорційним частині задоволених позовних вимог (71,26 %).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевсього районного суду міста Харкова від 16 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову.

Позов Комунального підприємства «Харківводоканал» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 25.02.2015 по 31.12.2017 у розмірі 1 440 (одну тисячу чотириста сорок) гривень 05 (п`ять) копійок, за послуги з централізованого водовідведення за період з 25.02.2015 по 31.12.2017 у розмірі 1 155 (одна тисяча сто п`ятдесят п`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок, інфляційні витрати у розмірі 539 (п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 14 (чотирнадцять) копійок, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 546 (п`ятсот сорок шість) гривень 93 (дев`яносто три) копійки.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» 3 139 (три тисячі сто тридцять дев`ять) гривень судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 13 червня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний