ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року

м.Суми

Справа №591/5279/17

Номер провадження 22-ц/816/2966/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідачів Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради та Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради Чувакової Ольги Олександрівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2019 року в складі судді Кривцової Г.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 05 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також ОСОБА_8 звернулись з позовом, вимоги якого уточнили (т. 1 а.с. 199 207) до Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство Сумської міської ради «Сумижитло», Державний архів Сумської області, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтава Міністерства оборони України, в якому просили:

- поновити процесуальні строки на подання позову про визнання незаконним та скасування рішень Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 травня 1983 року №270 та від 16 квітня 1987 року №87;

- визнати протиправними (нечинними) та скасувати рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів УРСР №270 від 19 травня 1983 року в частині включення кімнат у гуртожитку АДРЕСА_1 у перелік окремих благоустроєних однокімнатних службових квартир для надання прапорщикам та військовослужбовцям позастрокової служби, що проходять службу в Сумському вищому артилерійському командному двічі червонопрапорному училищі ім. М.В. Фрунзе;

- визнати протиправними (нечинними) та скасувати рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів УРСР №87 від 16 квітня 1987 року в частині включення кімнати у гуртожитку АДРЕСА_2 у перелік окремих благоустроєних однокімнатних службових квартир для надання прапорщикам та військовослужбовцям позастрокової служби, що проходять службу в Сумському вищому артилерійському командному двічі червонопрапорному училищі ім. М.В. Фрунзе;

- зобов`язати Сумську міську раду передати у межах норм безоплатної приватизації у спільну сумісну приватну власність з видачею свідоцтва про право власності квартиру (кімнату у гуртожитку) АДРЕСА_3 з відповідною частиною приміщень загального користування без ордеру ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , яка знаходиться на третьому поверсі трьохповерхового будинку та складається з двох житлових кімнат, коридору спільного, двох спільних туалетів, кухні спільної;

- зобов`язати Сумську міську раду передати у межах норм безоплатної приватизації у спільну сумісну приватну власність з видачею свідоцтва про право власності квартиру (кімнату у гуртожитку) АДРЕСА_4 з відповідною частиною приміщень загального користування без ордеру ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка знаходиться на третьому поверсі трьохповерхового будинку та складається із однієї житлової кімнати, двох коридорів спільних, двох спільних туалетів, кухні спільної;

- зобов`язати Сумську міську раду передати у межах норм безоплатної приватизації у спільну сумісну приватну власність з видачею свідоцтва про право власності квартиру (кімнату у гуртожитку) АДРЕСА_5 з відповідною частиною приміщень загального користування без ордеру ОСОБА_10 яка знаходиться на третьому поверсі трьохповерхового будинку та складається з однієї житлової кімнати, двох коридорів спільних, двох спільних туалетів, кухні спільної.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також ОСОБА_8 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального прав, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заявники апеляційної скарги вказали, що спірні рішення виконавчого комітету від 19 травня 1983 року та від 16 квітня 1987 року є незаконними, оскільки були відсутні правові підстави вважати кімнати гуртожитку окремими благоустроєними квартирами та надавати їм статус житлових квартир. При цьому, позивачі звернули увагу на ту обставину, що відповідно до ст. 118 ЖК України під службові приміщення виділяються, як правило, окремі квартири, а будинок АДРЕСА_6 є гуртожитком для сімей коридорного типу. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зазначили про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок судової будівельно технічної експертизи від 30 листопада 2018 року за № 1447 та належним чином не вмотивував підстав його відхилення. До того ж, на думку відповідачів, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а не Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», норми якого безпідставно застосовані судом. Також, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 вважають, що мотивувальна та резолютивна частини рішення не відповідають вимогам ст. 266 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги та представника відповідачів Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради і Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради Чувакової О.О. про залишення рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірні житлові приміщення знаходяться в розпорядженні Міністерства оборони України, а їх облік ведеться Квартирно експлуатаційним відділом м. Полтави, який, у свою чергу, не звертався до виконкому Сумської міської ради з клопотанням про виключення квартир АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 з числа службових. Ураховуючи викладене, місцевий суд не вбачав правових підстав для визнання протиправними (нечинними) та скасування рішень Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 травня 1983 року та від 16 квітня 1987 року в частині включення спірного житла у перелік окремих благоустроєних однокімнатних службових квартир для надання їх прапорщикам та військовослужбовцям позастрокової служби, що проходять службу в Сумському вищому артилерійському командному двічі червонопрапорному училищі ім. М.В. Фрунзе. Крім того, як вказав суд, оскільки житлові приміщення мають статус службового житла, то відповідач Сумська міська рада на законних підставах відмовила позивачам у передачі їм у власність квартир (кімнат) за № АДРЕСА_10 шляхом приватизації відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому в задоволенні позову в цій частині вимог суд також відмовив.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом позивачі вказували на ті обставини, що після ліквідації Сумського вищого артилерійського командного двічі червонопрапорного училища ім. М.В. Фрунзе, яке 17 лютого 200 року було перейменоване на Військовий двічі червонопрапорний інститут артилерії імені Богдана Хмельницького, а з 31 березня 2003 року у Військовий двічі червонопрапорний інститут ракетних військ і артилерії імені ОСОБА_11 , навчальний заклад було розформовано, а колишнє військове містечко, на території якого знаходиться і будинок АДРЕСА_6 Полтавською військово експлуатаційною частиною було передано у комунальну власність Сумській міській раді. Посилаючись на вказані обставини, а також на норми Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав гуртожитків» та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», позивачі вважають, що отримали право на приватизацію займаних у гуртожитку житлових кімнат за №№38, 39, 41, так як статус службових вони вже фактично втратили. Проте, як вказали заявники, оскільки рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 травня 1983 року та від 16 квітня 1987 року вказані кімнати в гуртожитку продовжують бути неправомірно включеними до складу окремих ізольованих благоустроєних службових квартир, то вони не мають можливості реалізувати своє право на приватизацію житла.

Також, як встановлено судом першої інстанції, рішенням виконкому Сумської міської ради від 19 травня 1983 року за № 270 окремі, упорядковані однокімнатні квартири АДРЕСА_11 , які знаходяться у військовому містечку у будинку АДРЕСА_6 , включені до службових приміщень для надання прапорщикам та військовослужбовцям позастрокової служби, що проходять службу в Сумському вищому артилерійському командному двічі червонопрапорному училищі ім. М.В. Фрунзе житлової площі на перші п`ять років служби (т. 1 а.с. 54, 58, 59 60).

Крім того, рішенням виконкому Сумської міської ради від 16 квітня 1987 року за № 87 до службових приміщень також включено окрему, упорядковану однокімнатну квартиру АДРЕСА_12 (т. 1 а.с. 56, 61 62).

Відповідно до довідки ТОВ «Міський єдиний інформаційно розрахунковий центр» від 27 червня 2017 року за № 348/-30121899 позивач ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 , 2002 року народження, та дочкою ОСОБА_9 , 2013 року народження, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_13 (т. 1 а.с.15).

Також, за даними довідки ТОВ «Міський єдиний інформаційно розрахунковий центр» за № 348/121899 позивач ОСОБА_5 з сином ОСОБА_7 , 2004 року народження, та дочкою ОСОБА_6 , 2006 року народження, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_14 (т. 1 а.с. 65).

Позивач ОСОБА_10 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_15 , що підтверджується паспортними даними (т. 1 зворот а.с. 32).

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 грудня 2017 року за № 2/3901 ОСОБА_7 проходив військову службу у Збройних Силах України з 01 серпня 1998 року по 24 червня 2010 року та був звільнений на підставі наказу КСВ ЗС України за № 126 від 16 квітня 2010 року за ст. 26, частина 6, пункт «А» (у зв`язку з закінченням строку контракту) (т. 1 а.с. 97).

Із довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21 грудня 2017 року за № 82 вбачається, що ОСОБА_10 перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 17 листопада 1995 року по 25 червня 1997 року та з 31 серпня 1999 року по теперішній час (т. 1 а.с. 96).

Відповідно до акта приймання передачі військового майна, затвердженого міським головою 13 січня 2011 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_16 , який належав до сфери управління Міністерства оборони України, був переданий до комунальної власності територіальної громади міста Суми (т. 2 а.с. 34 - 35).

Із витягу з Акта інвентаризації службового житлового фонду Сумського гарнізону станом на 01 січня 2018 року вбачається, що квартири за №№ 38, 39, 41 в будинку АДРЕСА_6 мають статус службового житла та обліковуються в Квартирно експлуатаційному відділі м. Полтава Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України, як службові, що також підтверджується довідкою Квартирно експлуатаційного відділу м. Полтава від 07 травня 2018 року за № 1806 (т. 1 а.с. 235, т. 2 а.с. 36 - 38).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2018 року по даній справі призначалась судова будівельно технічна експертиза (т. 1 а.с. 47 48), на вирішення якої були поставлені наступні питання:

1) Чи є будинок АДРЕСА_6 за своїми конструктивними елементами житловим будинком чи гуртожитком коридорного типу?

2) Чи є окремими ізольованими квартирами квартири АДРЕСА_17 чи вони є кімнатами у гуртожитку коридорного типу?

За даними висновку судової будівельно технічної експертизи за № 1447, складеної 30 листопада 2018 року судовим експертом Сумського відділення Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, будинок АДРЕСА_6 віднесений за планувальними характеристиками до гуртожитку коридорного типу. Приміщення №№ 38, 39 та 41 у вказаному будинку за планувальними характеристиками та складом приміщень, що входять до них (коридори, кухня, вбиральні загального користування), не є окремими ізольованими квартирами. Ці приміщення є кімнатами у гуртожитку коридорного типу (т. 2 а.с. 68 77).

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

З аналізу вказаної норми права можна зробити висновок про те, що службове житло має належати до одного із житлових фондів.

Виходячи з вимог ст. 4 ЖК України, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає:

жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);

жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);

квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Ураховуючи викладене, можна дійти висновку, що та обставина, що житлові приміщення під №№ 38, 39 та 41 у будинку АДРЕСА_6 не є окремими ізольованими квартирами, хоча про це зазначено в оскарженому рішенні міськвиконкому, а відносяться до кімнат у гуртожитку коридорного типу, про що свідчить висновок експертизи, не може бути підставою для визнання протиправними та скасування рішень виконавчого комітету від 19 травня 1983 року та від 16 квітня 1987 року, оскільки з огляду на положення ст. 4 ЖК України спірне житло належать до житлового фонду, а ст. 118 ЖК України лише вказує на те, що під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири, тобто, вказана норма права не містить заборони виділення під службове житлове приміщення житлової кімнати у гуртожитку.

Отже, чинне законодавство як на період прийняття оскаржених рішень виконкомом міської ради, так і на даний час фактично передбачає можливість виділення як службового будь якого виду житла, віднесеного до житлового фонду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги, що спростовують вказані висновки не заслуговують на увагу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправними (нечинними) та скасування рішень Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 травня 1983 року та від 16 квітня 1987 року в частині включення житлових приміщень №№ 38, 39 та 41 у будинку АДРЕСА_6 у перелік окремих благоустроєних однокімнатних службових квартир для надання прапорщикам та військовослужбовцям позастрокової служби.

Беручи до уваги викладене, доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги висновок судової будівельно технічної експертизи від 30 листопада 2018 року за № 1447, за яким приміщення №№ 36, 38 та 41 у вказаному будинку за планувальними характеристиками та складом приміщень, що входять до них (коридори, кухня, вбиральні загального користування), не є окремими ізольованими квартирами, а є кімнатами у гуртожитку коридорного типу, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки встановлені висновком експертизи обставини не свідчать про протиправність спірних рішень виконкому міської ради щодо включення житлових приміщень у гуртожитку у перелік службового житла.

Разом з тим, пунктом 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року N 37, встановлено процедуру виключення жилого приміщення з числа службових. Так, указане виключення провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Зокрема, матеріалами справи встановлено, що спірне житло знаходиться в розпорядженні Міністерства оборони України, а його оперативний облік ведеться Квартирно експлуатаційним відділом м. Полтави і саме до його компетенції належить вирішення питання про виключення житлових приміщень з числа службових. До того ж, з пояснень Квартирно експлуатаційного відділу м. Полтави, викладених у відзиві на позовну заяву, вбачається, що на даний час воно не має наміру виключати житлові приміщення за №№ 38, 39 та 41 у будинку АДРЕСА_6 з числа службових, оскільки наразі наявна потреба у службовому житлі для військовослужбовців.

У той же час, розглядаючи позовні вимоги щодо зобов`язання Сумської міської ради передати позивачам у приватну власність з видачею свідоцтва про право власності квартиру (кімнату у гуртожитку) у межах норм безоплатної приватизації, місцевий суд керувався Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», який визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання.

Так, у ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» йдеться про те, що не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.

Однак, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в доводах апеляційної скарги зазначають, що до даних правовідносин з приводу реалізації мешканцями гуртожитку права на набуття власного житла слід застосовувати Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Разом з тим, у ч. 3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» зазначено, що сфера дії цього закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей).

Таким чином, сфера дія вищевказаного Закону не поширюється на спірні правовідносини щодо реалізації позивачами права на житло, яке має статус службового та знаходиться в розпорядженні Міністерства оборони України, тому не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про неправильне застосування місцевим судом норм вказаного закону.

Посилання позивачів в апеляційній скарзі на те, що мотивувальна та резолютивна частини рішення не відповідають вимогам ст. 266 ЦПК України не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вказана норма права підлягає застосуванню у разі ухвалення судового рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а у даній справі у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. При цьому, із оскарженого рішення суду вбачається, що його зміст відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду про відмову в задоволенні позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 31 травня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Кривортенко

О.І. Собина