ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року м. Чернівці

справа № 713/2002/15-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисак І. Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Конецька Д. Г.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Кибича І.А., повний текст рішення суду складено 19 квітня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа М ( Т)СБУ про відшкодування матеріальної шкоди, та просив стягнути солідарно з відповідачів шкоду в розмірі 25 842 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08.11.2012 року о 14-30 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул. Садова в с. Мигове Вижницького району потрапив в ДТП за участю автомобіля марки ВАЗ 2105, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2012 року по адміністративній справі №3-912/12 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Вважає, що ОСОБА_2 як особа, яка спричинила матеріальну шкоду, та відповідач ОСОБА_3 , як власник джерела підвищеної небезпеки, зобов`язані в солідарному порядку повністю відшкодувати завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитки.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вказує, що суд дійшов хибного висновку, що відповідач по справі ОСОБА_2 як учасник бойових дій відповідно до вимог п.33.1.4 ст.33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» будучи винною особою звільнений від деліктного зобов`язання, яке виникло внаслідок ДТП.

Крім того, вважає, що суд помилково зазначив про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а також не навів обґрунтованих доводів, чому не взяв до уваги висновок додаткової судової авто товарознавчої експертизи від 18.03.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини настання ДТП, його учасники, притягнення винного у вчинені адміністративного правопорушення до відповідальності судом встановлено, сторонами визнаються та не спростовуються.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «НСК «Добробут», страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, встановлено 100 000 грн, а за шкоду, заподіяну майну, 50 000 грн, розмір франшизи 1000 грн, що підтверджується копією полісу ПрАТ «НСК «Добробут» №АВ/6783847 від 22.05.2012 року (а.с.81 т.1).

12.11.2012 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ПрАТ «НСК «Добробут» про страхове відшкодування та отримав відповідь про те, що відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, керівництво ПрАТ «НФСК «Добробут» відсторонено від управління фінансовою установою та призначено тимчасову адміністрацію, що підтверджується копією відповіді від 05.03.2014 року (а.с.82,86-87 т.1).

17.03.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із скаргою щодо прийняття міри впливу до ПрАТ «НФСК «Добробут» щодо не здійснення страхового відшкодування у сумі прямих реальних збитків та витрат на відновлювальний ремонт його автомобіля, що підтверджується копією скарги (а.с.85 т.1).

14.04.2014 року департамент врегулювання МТСБУ повідомив ОСОБА_1 про те, що 18.01.2013 року ПрАТ «НФСК «Добробут» позбавлено членства в МТСБУ, у зв`язку з чим МТСБУ на даний час не може застосувати до зазначено страховика заходів впливу, що підтверджується копією повідомлення (а.с.84 т.1).

12.03.2015 року департамент врегулювання МТСБУ повідомив ОСОБА_1 про те, що у випадку, якщо страховика буде визнано у встановленому законом порядку банкрутом; коштів та майна страховика не вистачить для задоволення зазначених вище вимог, що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика, МТСБУ за заявою ОСОБА_1 поновить розгляд питання щодо здійснення регламентної виплати, передбаченої пп. «ґ» п.41.1 ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується копією повідомлення (а.с.83 т.1).

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п.4 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно з п.5 цієї Постанови, відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Пунктом 6 Постанови передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В силу п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За правилами ст.1 ЗУ «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За ч.1 ст.16 ЗУ «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч.2 ст.8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

В силу ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п.22.1 ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як встановлено п.33.1.4. ст.33 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

За положеннями Закону у деяких випадках відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, несе Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ).

Зокрема, згідно з вимогами п.41.1. г) ст.41 цього Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених зазначеним вище законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону, а саме учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

З урахуванням офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13, наведеного в рішенні Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слід розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

За інформацією, яка була оприлюднена М ( Т)СБУ 12.11.2018 року на офіційному веб-сайті, МТСБУ починає здійснення регламентних виплат за зобов`язаннями ПрАТ НФСК «Добробут» за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

16.10.2018 року Господарський суд Харківської області затвердив звіт ліквідаторів та ліквідаційний баланс НФСК «Добробут», яку визнано банкрутом. МТСБУ розпочинає прийом заяв потерпілих на отримання виплати за рахунок фонду захисту потерпілих МТСБУ та наголошує, що максимального терміну подання заяви про отримання відшкодування не передбачено. Звернутись до Бюро можна в будь-який зручний час, відповідно до графіку роботи МТСБУ. Регламентні виплати за зобов`язаннями НФСК «Добробут» здійснюватимуться незалежно від факту включення таких вимог до реєстру кредиторів страхової компанії боржника.

Відповідно до ч.1 ст.609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

На час розгляду справи ПрАТ НФСК «Добробут» як юридична особа визнана банкрутом, 12.11.2018 року МТСБУ розпочало прийом заяв потерпілих на отримання виплати за рахунок фонду захисту потерпілих МТСБУ.

Отже, з наведеного та матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки останній не звертався до М(Т)СБУ з заявою про виплату страхового відшкодування, завданого ДТП, а його звернення зі скаргами на дії ПрАТ НФСК «Добробут» не охоплюється поняттям звернення про відшкодування шкоди. Крім того, ОСОБА_1 не втратив права на звернення до МТСБУ з вимогою про відшкодування шкоди у встановленому законом розмірі.

Також суд зазначає, що ОСОБА_2 як учасник бойових дій наділений гарантіями, наданими законодавством України, відповідно до яких відшкодування збитків від ДТП проводить МТСБУ у порядку, визначеному законодавством.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу не взяття судом до уваги висновку додаткової судової авто товарознавчої експертизи №28-03-19 від 18.03.2019 року, то колегія судді відзначає, що визначення вартості завданої шкоди підлягає розгляду під час звернення до суду з позовом до належного відповідача в разі наявності спору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк