Справа № 442/2613/17
Провадження № 6/442/96/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді - Курус Р.І.,

з участю секретаря - Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі подання головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Ільницької О.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, -

в с т а н о в и в :

Головний державний виконавець Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Ільницька О.І. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання покликається на те, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження №55029130 з виконання виконавчого листа № 442/2613/17 від 20.07.2017 року Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ "Приватбанк" 22630,33 грн. боргу. 01.11.2017 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Боржник ОСОБА_1 не виконує рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі № 442/2613/17, заборгованість стягувачеві не сплачує. Станом на 03.06.2019року, починаючи з 06.07.2017року (дата набрання рішенням суду законної сили), боржник не вживає жодних заходів, спрямованих на погашення заборгованості перед стягувачем та державою, виклики та попередження державного виконавця ігноруються. Згідно інформації ДМСУ у Львівській області боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою боржнику неодноразово скеровувались виклики та попередження державного виконавця, однак боржник їх ігнорує. Рухомого та нерухомого майна, на яке відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" можна звернути стягнення для задоволення вимог стягувача, яке належить боржнику державним виконавцем не виявлено. Згідно відповідей органів Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України, боржник не одержує доходів у вигляді пенсії, заробітної плати, стипендії, не стоїть на обліку як суб"єкт підприємницької діяльності-фізична особа, відкритих рахунків у банках немає. 13.04.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Боржник ОСОБА_1 неодноразово викликався у Дрогобицький МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, письмового попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 382 ККУ, однак, ігнорує виклики та попередження державного виконавця. Просить обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, до виконання ним зобов`язань покладених виконавчим листом № 442/2613/17, який видано 20.07.2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області.

Державний виконавець на розгляд подання не з`явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснюється.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 5 ч.1 ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон передбачено ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Відповідно до пункту 19 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзді боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов`язання за рішенням.

Згідно ст. 441 ч.1, 3 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього за рішенням суду або Законом України «Про виконавче провадження». Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Отже, сама по собі заборгованість за виконуваним судовим рішенням не може свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Так, відповідно до висловленої Верховним Судом України позиції щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, позначає з об`єктивної сторони такі свідомі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, у п. 50 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» (скарга № 28975/05 від 11 липня 2013 року, набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року) сформульовано основні принципи оцінки необхідності заходів, що обмежують свободу пересування. Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що національна влада зобов`язана забезпечити, щоб втручання у право особи на виїзд з країни першопочатково було виправдано та співмірно з урахуванням обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи державним виконавцем 01.11.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55029130, на підставі виконавчого листа № 442/2613/17, виданого 20.07.2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ "Приватбанк" 22630,33 грн. боргу.

В подальшому, державним виконавцем 13.04.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника Боднар І.І.

Державний виконавець, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , вказує на те, що останній не вживає жодних заходів, спрямованих на погашення заборгованості перед стягувачем та державою, виклики та попередження державного виконавця ігноруються, однак, до матеріалів подання не додано підтвердження того, що ОСОБА_1 надсилались повідомлення про виклики державного виконавця.

Крім того, в матеріалах подання відсутні належні та допустимі докази того, що боржником ОСОБА_1 отримано відкриття виконавчого провадження, оскільки державним виконавцем додано копію поштового конверту, з якої вбачається, що такий був повернений за закінченням строку зберігання ще 10.11.2017 року.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків.

Крім цього, в матеріалах подання немає жодних актів державного виконавця чи письмових пояснень щодо причин несплати боржником суми боргу, не наведено будь-яких належних доказів про ухилення боржника від виконання зобов`язань, зокрема, ненадання ним у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про причини неявки за викликом державного виконавця тощо.

Також, у матеріалах подання відсутні достатні докази використання державним виконавцем передбачених законом інструментів і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані тощо. Таке обмеження не повинно застосовуватися, якщо не є вкрай необхідним і обґрунтованим.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем не наведено достатніх обґрунтувань того, чи дійсно боржник свідомо в повній мірі не виконує належні до виконання зобов`язання, чи у нього є на це об`єктивні причини, а тому подання є передчасним.

Разом з тим, сам по собі виїзд за межі України боржника не зумовлює неможливість виконання останнім зобов`язання перед стягувачем, а докази щодо наміру ОСОБА_1 виїхати за межі України на постійне місце проживання державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби в поданні не зазначені.

Виходячи з вищенаведеного, та керуючись ст. ст. 10, 18,441 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні подання головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Ільницької О.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Дата складення ухвали - 07.06.2019 року.

Суддя Курус Р.І.