Справа № 529/451/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Гвоздика А. Є. у приміщенні Диканського районного суду в смт. Диканька, розглянувши без проведення судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з вказаним позовом до суду в обґрунтування якого вказує, що після реєстрації шлюбу між сторонами у них народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Потім, після розірвання шлюбу відповідно до рішення Диканського районного суду від 21. 04. 2016 року діти залишились проживати з позивачкою та повністю знаходяться на її утриманні. В подальшому їхній спільний син, ОСОБА_4 тяжко захворів у зв`язку з чим неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в денному поліклінічному відділенні за місцем проживання. Після проходження курсу лікування синові рекомендовано ортопедичний режим та потім останній був направлений на оздоровлення до дитячого санаторію За весь час лікування позивач самостійно несла всі витрати пов`язані з лікуванням сина ОСОБА_4 Так, на його лікування було витрачено коштів на загальну суму 8 259 грн. 35 коп., було витрачено кошти на оплату путівки на оздоровлення обох дітей для сина ОСОБА_5 1317 грн. 70 коп., сина ОСОБА_6 1256 грн. 28 коп. Крім цього, для навчання та виконання домашніх завдань старшому синові ОСОБА_7 позивачем було придбано ноутбук Леново 110-15 з налаштуваннями та програмним наповненням, загальною вартістю 9912 грн. 71 коп., а також було придбано мобільний телефон марки Xiomi Redmi Note 5 Full вартістю 8848 грн. 00 коп. Далі, у зв`язку з необхідністю дотримання призначеного лікарем старшим сином ортопедичного режиму, для покращення постави та зручності в навчанні було придбано дітям письмовий стіл Ученик вартістю 1470 грн., м`який кут лідія вартістю 8500 грн. Також, позивач регулярно оплачує вартість харчування дітей в школі на що було витрачено кошти в сумі 3061 грн. 49 коп.

Позивач вказує, що на неодноразові звернення до відповідача оплатити половину витрачених коштів останній відмовляється, тому позивачка звернулася до суду та просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_4 розмірі 4129 грн., на оздоровлення дітей - 1286 грн. 99 коп., на придбання комп`ютера та телефону 7880 грн. 35 коп., на придбання дитячого столу та дивану 4985 грн., на харчування в школі 1530 грн. 75 коп., а також просить стягувати щомісячно з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання дітей періодичними платежами по 500 грн. на кожну дитину.

Ухвалою судді від 25 квітня 2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Вподальшому 20. 05. 2019 року від позивачки надійшло письмове клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, у задоволенні якого відповідно до ухвали Диканського районного суду Полтавської області від 23. 05. 2019 року було відмовлено

13. 05. 2019 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 . Надійшов відзив на позовну заяву позивачки в обгрунтування якого відповідач зазначає, що вказану суму додаткових витрат він не визнає та при цьому вказує, що сама позивачка від стягнення аліментів на утримання дітей відмовилася та вони уклали з приводу цього мирову угоду. Вказана ухвала Диканського районного суду від 08. 11. 2016 року на даний час набрала законної сили. Таким чином, я вважає відповідач вважає, що позивач способом стягнення додаткових витрат на дітей, як у теперішньому так і майбутньому часі, має намір стягувати їх постійно, перекриваючи тим самим сплату мною аліментів, від стягнення яких вона відмовилася.

Також, відповідач вказує, що у позові позивач вказує на те, що на її утриманні перебувають двоє їхніх спільних дітей, але разом з тим не вказує про третю малолітню дитину від іншого шлюбу і яка також перебуває на її утримання і потребує більшого догляду, ніж їхні спільні неповнолітні діти. Так, по документам, які були надані позивачем, які саме вона несе витрати і на утримання кого саме з дітей і які речі, та витрати вона здійснила. Зокрема, стіл для харчування про купівлю якого йдеться у позові, здається у такому віці їхнім неповнолітнім дітям не потрібен, оскільки вони можуть самостійно харчуватися, а малолітній дитині він потрібен. Тому, відповідач вважає, що всі надані докази позивачкою не є належними доказами у справі.

Крім цього, відповідач вказує, що про необхідність купівлі певних речей для розвитку дітей та медичних витрат пов`язаних з хворобою сина він дізнався лише з прочитаного позову.

Також, відповідач ОСОБА_2 , зазначає, що у даний час він не працює, а разом з теперішньою дружиною (яка тяжко хворіє) виховує та доглядає малолітню дитину, яка також потребує витрат на утримання.

Відповідач у своєму відзиві також просить відмовити позивачці у задоволенні вимоги стосовно стягнення щомісячних платежів як додаткових витрат на утримання дітей, тому як вони є безпідставні. Також, відповідач вважає, що звернення до суду позивачем є передчасним, оскільки спір і міг бути вирішений між сторонами у добровільному порядку, але позивач не сприяла цьому, та не зверталася до відповідача із вимогою про участь у додаткових витратах на дітей, та доказів протилежного до суду не надала.

20. 05. 2019 року до Диканського районного суду Полтавської області від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив відповідача в якому позивач вказує, що звільнення відповідача від сплати аліментів не звільняє його як батька від виконання інших обов`язків пов`язаних з вихованням, лікуванням, забезпеченням належних умов нормального розвитку, навчання та життя дітей.

Позивачка вказує, що відповідач не розуміє, що дітям серед іншого потрібно одягатися, нормально харчуватися, навчатися, духовно розвиватися, спілкуватися з батьками, друзями однолітками, лікуватися тощо. А це все потребує значних коштів. Мабуть ніхто не буде сперечатися з тією обставиною, що з розвитком сучасного життя, комп`ютер та телефон - це вже не елементи розкошу, а дуже необхідні і потрібні речі, насамперед для навчання, розвитку та спілкування з друзями. Зараз старший син, якому в липні цього року буде вже чотринадцять років, вивчає в школі інформатику, робить домашні завдання, цікавиться сучасними технологіями. Багато підручників та шкільного матеріалу міститься в електронному вигляді. Крім того, коли він декілька разів перебував на стаціонарному лікуванні по декілька тижнів поспіль йому потрібен був мобільний зв`язок для спілкування та комп`ютер. Взагалі, дитина вже такого віку, що телефон та комп`ютер потрібен не для престижу чи вихваляння перед однолітками, а для зручності спілкування та розвитку .

Вподальшому позивачка зазначає, що в неї на утриманні перебуває троє дітей: двоє спільних з відповідачем дітей, і третя дитина від другого шлюбу. Але ж предметом позову є стягнення з відповідача витрат на утримання спільних дітей, тому до позову надані документи які підтверджують витрати на утримання саме спільних з відповідачем двох дітей. Меншому синові лише один рік. Тому навіть не повинно викликати сумніву, що витрати вартості харчування в школі, відпочинку в літньому таборі, де вказано конкретно імена та прізвища дітей, вартості телефона, комп`ютера, ліжка чи письмового столу, лікування за призначенням лікаря стосуються виключно спільних з відповідачем дітей, і аж ніяк не стосуються однорічного сина позивачки від другого шлюбу.

Також, позивачка вказує, що згідно наданих до суду характеристик зі школи, складених на дітей, лише я як мати приймаю участь у шкільному житті дітей: беру участь в батьківських зборах, здає кошти на ремонти тощо, цікавиться їхнім навчанням. Відповідач навіть спроб жодних не робить щоб хоч трішки цікавитись їхнім навчанням. Сам відповідач проживає майже по сусідству з будинком позивачки, в одному населеному пункті, а відповідач жодного разу не намагався навіть поговорити з дітьми, адже діти вже досить зрілого віку (тринадцять та дев`ять років) і вони потребують уваги рідного батька, якому на це байдуже. При цьому, позивачка зазначила, що не створює жодних перешкод у спілкуванні з батьком.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони 02. 10. 2003 року зареєстрували шлюб у Балясненській сільській раді Диканського району Полтавської області та від цього шлюбу у них народилися діти син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Потім, було встановлено, що відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21. 04. 2016 року шлюб між сторонами було розірвано та після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з матір`ю позивачкою по справі.

Відповідно до ряду виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 вбачається, що дійсно останній неодноразово перебував на лікуванні з діагнозом деформації грудної клітки по типу запалої. Ідіопатичний С-лівосторонній грудопоперековий сколіоз І ступеня, компенсована форма. Плосковальгусна деформація стоп. У зв`язку з чим позивачкою було витрачено значні кошти на лікування неповнолітньої дитини.

Крім цього, було встановлено, що відповідно до ухвали про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі від 08. 11. 2016 року видно, що сторони дійшли згоди на той час про стягнення аліментів з відповідача, де кожна із сторін виконала певні зобов`язання між собою. Цю мирову угоду було визнано Диканським районним судом і проти його укладення ніхто не заперечував.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09).

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

В матеріалах справи містяться розрахункові-чеки на придбання лікарських засобів, різні товарні чеки на придбання інших речей, які використовуються дітьми.

При цьому суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо недоведеності розміру додаткових витрат на дітей, оскільки такі є документально підтвердженими.

Отже, оскільки відповідні витрати вже понесені позивачем, є обґрунтованими та підтверджується письмовими доказами, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути додаткові витрати на дитину у загальному розмірі 19 812 гривень 76 коп.

В частині позовних вимог щодо стягнення щомісяця передбачуваних додаткових витрат на утримання малолітніх дітей періодичними платежами в розмірі 500 грн. слід відмовити у їх задоволенні, оскільки дана вимога не визнана відповідачем, сплата вказаної суми не підтверджена доказами, не обґрунтовано розмір нарахованих додаткових витрат, не надано розрахунку необхідності майбутніх витрат, не подано інших доказів в підтвердження наявності зобов`язальних відносин позивача щодо понесення додаткових витрат.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати, відповідно до задоволених вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 80, 84, 105, 110, 112, 180 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 7, 8, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_2 , який ніде не працює на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання малолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 19 812 ( девятнядцять тисяч вісімсот дванадцять) грн. 76 коп.

В іншій частині позову відмовити за безпідставністю.

Стягти з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Головуючий: