Дата документу 05.06.2019 Справа № 328/1553/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/1553/18 Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/807/1687/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Кримської О.М

при секретарі: Кулабуховій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання дій (бездіяльності) суддів протиправними, незаконними та такими, що порушують його право на незалежний, неупереджений, справедливий суд; стягнення моральної шкоди, спричиненої вказаними діями та винесенням неправосудного рішення суду і судовою тяганиною,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом до суддів цього суду ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та до держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання дій суддів протиправними, незаконними та такими, що порушують його право на незалежний, неупереджений, справедливий суд, стягнення моральної шкоди, спричиненої такими діями, а також винесенням неправосудного рішення суду і судовою тяганиною.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 жовтня 2016 року він звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом до Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за яким 28 жовтня 2016 року суддею Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_5 була винесена ухвала суду про відкриття провадження у справі. 22.12.2016р. від представника відповідача - сільського голови Остриківської сільської ради надійшло до суду клопотання про визнання позову та розгляду справи без його участі. Не зважаючи на це, по цій судовій справі судді Токмацького районного суду Запорізької області допустили судову тяганину та не розглянули її більш ніж протягом 600 днів. Перша суддя - ОСОБА_5 з різних причин безпідставно відклала розгляд 9-ти (з 11-ти) судових засідань, чим припустилась безпідставної тяганину по справі. Такими своїми діями та бездіяльністю суддя ОСОБА_5 сприяла Остриківській сільській раді, землевпорядником у якій є ОСОБА_2 , племінниця якого - ОСОБА_3 є секретарем Токмацького районного суду, яка одночасно є також племінницею його сусіда ОСОБА_4 - суміжного користувача по земельній ділянці, з яким у нього відбувається спір з приводу межі та частини ділянки, в незаконний спосіб оформити частину його земельної ділянки на ОСОБА_4 .

Так, за час відкладень суддею ОСОБА_5 судових засідань з жовтня 2016р. по березень 2017р. його сусід ОСОБА_4 виготовив нову - третю за кількістю технічну документацію, а відповідач по вищезазначеній справі - Остриківська сільська рада своїм рішенням від 15.03.2018р. затвердила цю документацію на приватизацію землі - 0,25 га для обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до якої була включена частина земельної ділянки, яка належала його померлим батькам та в подальшому йому на праві постійного користування. Тобто вказана тяганина з боку судді ОСОБА_5 спряла тому, щоб ОСОБА_4 зареєстрував право приватної власності на землю, зокрема, і на частку належної йому земельної ділянки. Внаслідок цього 12.04.2017р. він вимушений був звернутися до Токмацького районного суду з другим позовом до Остриківської сільської ради про скасування вищезазначеного рішення від 15.03.2017р. № 04.

Отже, суддя ОСОБА_5 протягом 5 місяців безпідставно не виносила рішення по вищезазначеній цивільній справі, чим порушила розумні строки розгляду справи, передбачені ЦПК України.

В березні 2017р. внаслідок незаконних дій та бездіяльності судді ОСОБА_5 його стад здоров`я різко погіршився та він потрапив до Токмацької ЦРЛ, де почав проходити амбулаторне лікування, так як бажав розглянути справу та вирішити її по суті, але стан його здоров`я з кожним днем погіршувався, тому в травні 2017р. він потрапив до Запорізького обласного кардіологічного центру, де йому було зроблено оперативне втручання на серці.

Також в березні 2017р. у судді ОСОБА_5 закінчились повноваження, у зв`язку з чим справа за його позовом була передана на розгляд іншому судді - ОСОБА_8 , яка, незважаючи на його заяви про відкладення розгляду справи, оскільки він бажав особисто бути присутнім та надати суду пояснення, та про зупинення розгляду справи на час його лікування, не винесла справедливе рішення і не зупинила провадження, а залишила його позов без розгляду, мотивуючи це тим, що він не з`явився двічі до суду. Вказував, що в цей час він перебував на стаціонарному лікуванні, де йому проводилося оперативне втручання на серці. Також суддя ОСОБА_8 викрала з судової справи письмові докази, які ним долучались до матеріалів справи: акт та схему до акта і два фотоматеріали до акту від 09.09.2016р. про обстеження та встановлення межі між його та ОСОБА_4 земельними ділянками.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.11.2017р. вищезазначена ухвала судді ОСОБА_8 про залишення його позову без розгляду була скасована як незаконна та протиправна, а справу направлено для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

Позивач вважав, що суддя ОСОБА_8 теж сприяла співробітнику суду ОСОБА_3 , відповідачу - Остриківській сільській раді, представнику відповідача - ОСОБА_2, щоб саме їхньому родичу ОСОБА_4 . Остриківська сільська рада дала в приватну власність земельну ділянку для обслуговування будинку - 0,25 га з частиною належної його батькам, а потім йому земельної ділянки.

Вважав, що суддя ОСОБА_8, маючи всі підстави для справедливого розгляду справи та винесення законного справедливого рішення, не побажала його винести, прийнявши завідомо неправосудне та неправомірне рішення - незаконну ухвалу суду про залишення його позовної заяви без розгляду.

Після повернення справа з Апеляційного суду Запорізької області до Токмацького районного суду у судді ОСОБА_8 теж закінчились повноваження, тому справа була розподілена судді ОСОБА_10. Та третій суддя по судовій справі № 328/3731/16-ц з різних причин безпідставно відкладав судові засідання, призначаючи наступні більш ніж через 30 днів. Суддя ОСОБА_10 його заяви з наданими в якості доказів матеріалами відкидав в судових засіданнях, не дивлячись на те, що ці заяви з матеріалами пройшли реєстрацію в канцелярії суду, щоб в судовій справі № 328/3731/16-ц не було доказів, які підтверджують його позовні вимоги. На думку позивача, дії судді ОСОБА_10 є проявом намірів винести несправедливе, незаконне рішення на користь відповідача - Остриківської сільської ради і третьої особи - ОСОБА_4 , та такі дії судді ОСОБА_10 є порушенням, які підпадають під вимоги п.п. 3, 5 ст. 36 ЦПК України, так як викликають обгрунтований сумнів в його об`єктивності та неупередженості, оскільки суддею навмисно з різних причин затягувався розгляд судової цивільної справи в Токмацькому районному суді по суті.

Вважав, що суддя ОСОБА_10 . підтвердив, що він чекав винесення рішення суду на користь Остриківської сільської ради та ОСОБА_4 по іншій судовій цивільній справі № 328/1014/17 в Токмацькому районному суді Запорізької області та вирішення цієї справи в Апеляційному суді Запорізької області на користь вищезазначених осіб, чим підтвердив свою упередженість по справі. У зв`язку з недовірою судді ОСОБА_10 ним було заявлено 5 відводів, але суддею при вирішенні його заяв про відвід були порушені норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

На вищенаведені протиправні та незаконні дії суддів Токмацького районного суду він неодноразово звертався зі скаргами до органів Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії суддів України та до Вищої Ради Правосуддя , але до теперішнього часу відповідь від даних установ він так і не отримав.

Таким чином, внаслідок незаконних дій вищевказаних суддів Токмацького районного суду йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, що відобразилося на його здоров`ї, яке різко погіршилося в березні 2017р., та внаслідок незаконних дій суддів він потрапив у лікарню та захворів на тяжку хворобу. Через протиправні дії суддів він переніс фізичний біль, фізичні страждання та глибоке потрясіння, тому вимушений був докласти зусилля на лікування та реабілітацію. Вказував, що втратив психологічну рівновагу, що призвело до безсоння. Незважаючи на те, що він пройшов курс лікування, він продовжує відчувати біль у грудях, в серці та має низький тиск, внаслідок чого може в будь-кий час втратити свідомість.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач оцінив розмір завданої йому моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2018р. визначено підсудність даної справи за Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2018р. у відкритті провадження у справі за позовними вимогами до суддів Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_10 відмовлено.

Вказана ухвала не оскаржувалась позивачем та набрала законної сили.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2018р. відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю та незаконними діями суддів при розгляді іншої цивільної справи, з підстав, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 20 вересня 2018р. за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 . вказана ухвала скасована , а справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання дій (бездіяльності) суддів протиправними, незаконними та такими, що порушують його право на незалежний, неупереджений, справедливий суд; стягнення моральної шкоди, спричиненої вказаними діями та винесенням неправосудного рішення суду і судовою тяганиною,

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди саме внаслідок протиправної поведінки суддів - їх дій та бездіяльності, про які зазначалось в позові, та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою. При цьому заначено, що можливість застосування вимог статті 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди виникає тоді, коли предметом позову є дії суду, що не пов`язані зі здійсненням правосуддя, а також у разі встановлення вини судді. А перевірка допущених процесуальних порушень з боку суддів при ухваленні ними судових рішень є виключним правом судів вищестоящих інстанції.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Державна Казначейська служба України відзиву на апеляційну скаргу не надала, що не являється перешкодою у відповідності до вимог ч. 3 статті 360 ЦПК України для апеляційного розгляду справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок державних органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В силу вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 5 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів від 19.02.2002 р., зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Частиною 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди, завданої

незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Статтею 2 цього Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом виникає у разі постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсто-ронення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події криміналь-ного правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до чч. 4, 5 ст. 4 цього ж Закону, ч. 2 ст. 23 ЦК України, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральні втрати громадянинові, які призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частиною другою ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За правилами частини третьою ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування моральної шкоди, потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; моральної шкоди (фізичні та душевні страждання, приниження честі і гідності фізичної особи); причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та моральною шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Встановлено, що позивач пов`язував настання несприятливих для себе наслідків у вигляді погіршення стану здоров`я та завдання йому внаслідок цього моральної шкоди з порушенням суддями Токмацького районного суду ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . вимог процесуального закону щодо строків розгляду цивільній справі № 328/3731/16 за його позовом до Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання незаконним та скасування рішення даної сільської ради від 16.06.2016р.; прийняття суддею ОСОБА_8 неправосудного рішення про залишення цього позову без розгляду; вилучення суддею ОСОБА_10 зі справи документів, долучених в якості доказів на підтвердження позову, його упередженість в її розгляді, у зв`язку з чим позивачем заявлялись йому неодноразові відводи.

Перебування ОСОБА_1 під час розгляду Токмацьким судом вказаної справи з приводу серцевого захворюваня на амбулаторному та стаціонарному лікуванні підтверджується чисельними наданими до справи медичними документами, згідно з якими позивач лікувався протягом півроку з середини березня по середину вересень 2017р., зокрема, із оперативним втручанням.

З матеріалів справи вбачається, що вищенаведена цивільна справа перебувала на розгляді вказаних суддів Токмацького районного суду Запорізької області загалом 2 роки: провадження було відкрито 28 жовтня 2016р., а остаточне рішення постановлено у справі 09.10.2018р.

Суд в цій цивільній справи про відшкодування шкоди ретельно проаналізував весь хід провадження у цивільній справі № 328/3731/16, та в підсумку визнав, що вимоги ч. 1 статті 157 ЦПК України ( яка діяла до 15.12.2017р.) та вимоги ч. 2 статті 210 ЦПК України ( в реакції, чинній з 15.12.2017р.) були недотримані судом при її розгляді.

Але при цьому, колегія погоджується з висновками суду про те, що умисних дій зі зволікання у розгляді справи підтверджено допустимими доказами не було.

Так, позивач, посилаючись на те, що відкладення судових засідань суддями відбувалось безпідставно, на його думку, за проханнями секретаря цього суду ОСОБА_3 , а метою було сприяння Остриківській сільраді та третій особі - ОСОБА_4 оформити останньому земельну ділянку з передачею частини належної його батькам, та в подальшому йому як правонаступнику, суміжної земельної ділянки.

Між тим, стверджуючи про такі обставини, позивач не звертався з заявами до голови суду, судової адміністрації та правоохоронних органів з цього питання, будь-яких перевірок чи службового розслідування з цього питання проведено не було, висновків про встановлення цього факту не мається. Тому такі його особисті висновки є припущеннями, які базуються на неправомірних діях саме відповідача в особі Остриківської сільради, який в ході розгляду справи попри визнання позову ОСОБА_1 , 15.03.2017р. прийняв рішення № 04 про оформлення документації ОСОБА_4 саме з відповідними порушеннями межі земельних ділянок.

Суд правильно визнав, що не можна вміняти у вину суду тяганину тривалістю у два роки, оскільки значну частину цього строку викликало відкладення справи за заявами самого позивача у зв`язку з його тривалим лікуванням від серцевої хвороби ( протягом півроку), передачею справи до апеляційного суду для розгляду скарги ОСОБА_1 на ухвалу про залишення позову без розгляду, зміну суддів через закінчення їх повноважень, вирішення чисельних відводів позивача.

Необгрунтовані відмови у задоволенні заяв про відвід судді ОСОБА_13, неправильне вирішення ним заяв про приєднання доказів - це є процесуальні дії суду, який вчиняє їх у відповідності до вимог ЦПК України під час розгляду справи, та є підставами для перевірки вищестоящим судом за апеляційними скаргами, але таких процесуальних порушень позивач в апеляційному порядку не оскаржував, та вони не були предметом перевірки апеляційного суду.

Доводи про порушення його прав ухваленням неправосудного рішення - ухвали від 10.07.2017р. про залишення його позову без розгляду є також необґрунтованими. Так, вказану ухвалу ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку, вона була скасована ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.11.2017р., а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В такий спосіб було відновлено право позивача на подальший розгляд справи.

Проте, ці обставини не свідчать про неправосудність цього судового рішення, що може бути встановлено тільки вироком суду. Так, вказаною ухвалою апеляційного суду встановлено, що саме адвокат Майсак В.О., яка надавала ОСОБА_1 безоплатну вторинну правову допомогу, допустила три поспіль неявки у судові засідання 07.04.2017р., 20.06.2017р., 10.07.2017р. без поважних причин, надавши перевагу іншим судовим справам, що надає підстави суду залишити позов без розгляду. Та апеляційним судом скасовано ухвалу суду першої інстанції лише у зв`язку з тим, що суд першої інстанції помилково не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 просив у заяві у разі відмови в зупиненні провадження у справі у зв`язку з його хворобою, призначити розгляд справи після 15 липня 2017р. - після закінчення його лікування.

Також, за результатами розгляду справи № 328/3731/16 за позовом ОСОБА_1 суд першої інстанції (суддя ОСОБА_13) ухвалив рішення про задоволення позову, що наразі і виключає доводи позивача про упередженість цього судді на користь відповідача та третьої особи.

Крім того, суд встановив, що ОСОБА_1 оскаржував всі вищенаведені дії суддів Токмацького суду до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України і Вищої ради правосуддя України, але на час ухвалення судом рішення у цій справі по вищевказаним заявам ОСОБА_1 відповідей не надано.

В ході розгляду справи судом першої інстанції представником позивача у судовому засіданні було заявлено про необхідність дочекатися рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради правосуддя України по вищевказаним заявам ОСОБА_1 , але позивач наполягав на розгляді справи в судовому засіданні 05.02. 2019 року без прийняття рішень Вищої ради правосуддя України та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за його заявами.

Із заяви ОСОБА_1 , поданої до Вищої ради правосуддя 11.05.2018 р. (Т. 1 а.с. 203) вбачається, що останньому була повернута дисциплінарна скарга на дії та бездіяльність судді Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_8

Не надано будь-яких результатів з розгляду його заяв і скарг на дії суддів Токмацького районного суду Запорізької області від Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради правосуддя України і станом на час розгляду справи апеляційним судом.

Зважаючи на все вищенаведене, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками

якого погоджується й апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих позивачем доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Позивачем не доведено факт наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями суддів Токмацького районного суду Запорізької області та наслідками, зазначеними позивачем у позові у вигляді серцевої хвороби.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх ретельно і обґрунтовано спростував.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04)

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалене у справі судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 червня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Кримська О.М.