ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4994/19 Справа № 214/7117/17 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: прокуратура Дніпропетровської області,

Державна казначейська служба України,

Головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_8,

Землевпорядник Надеждівської сільської ради ОСОБА_9,

Завідувач сектору містобудування та архітектури Криворізької райдержадміністрації, головного архітектора Криворізького району ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2019 року, яке постановлено суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 20 лютого 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до держави в особі прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України, Головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_5, Землевпорядника Надеждівської сільської ради ОСОБА_9, Завідувача сектору містобудування та архітектури Криворізької райдержадміністрації, головного архітектора Криворізького району ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини через Секретаріат уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини через Міністерство юстиції України, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, Державна служба України з питань праці, розпорядник майна ТОВ «МІК» ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальність «МІК», ОСОБА_4 , керівник Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10, керівник Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11, про стягнення моральної шкоди, завданої протиправними діями представників держави.

В обґрунтування позову зазначено, що приписом від 31.10.2017 року його було зобов`язано до 11-00 години до 07.10.2017 року забезпечити інспектора ОСОБА_5 . письмовою інформацією та копіями підтверджуючих документів для проведення невиїзного інспектування.

Позивач вважає такий припис протиправним, оскільки припис було винесено, нібито, за його зверненням, однак не вказано до кого, припис нікому не адресований, складений іншою особою, а не Головним державним інспектором ОСОБА_5.

В приписі вказано щодо встановлення інспекційним відвідуванням перешкоджанню законній діяльності інспектора.

Однак, жодним нормативним актом не передбачено право землевпорядника органу місцевого самоврядування та архітектора району та головного архітектора приймати участь у інспектуванні повноти і своєчасності виплати заробітної плати у приватному товаристві «МІК», де б воно не знаходилось. Як і не дозволено архітектору на власний телефон збирати щодо нього інформацію, як про фізичну особу та фіксувати на відео, яке вона розповсюджує, і можливо передає слідчому та іншим організаторам його ліквідації. Не передбачено також в робочий час державним службовцем збирати інформацію для адвоката та вчиняти в неробочий час незаконні дії, ще й на відео розповсюджувати негативну інформацію про юридичну особу ТОВ «МІК», про нього, як про директора та фізичну особу.

Позивач вважає, що у відношенні нього мало місце порушення статей 8, 13, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому на підставі ст. 1167, 1173, 1174 ЦК України позивач наполягав на відшкодуванні завданої йому моральної шкоди.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду в розмірі 20250 грн. завдану протиправними діями 31 жовтня 2017 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції неправомірно не залучив до участі у справі у якості належних відповідачів Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, Криворізьку районну державну адміністрацію, Надеждівську сільську раду та ОСОБА_3 , що є розпорядником майна ТОВ «МІК».

Зауважує на тому, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області було поновлено провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_6 до ТОВ «МІК» про визнання банкрутом. Крім того, наказом Міністерства Юстиції України від 23.08.2018 року було анульовано свідоцтво ОСОБА_3 на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 160 від 12.02.2013 року, що позивач вважає злочином.

Позивач вважає, що Головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_5. повинен був витребувати пояснення по невиплаті йому зарплати саме у ОСОБА_3 , як розпорядника майна ТОВ «МІК», та яке наразі фізично знищено.

Вважає, що суд повинен винести окрему ухвалу щодо порушень законодавства Міністерством юстиції України по факту анулювання свідоцтва про право здійснення діяльності арбітражного керуючого № 160 від 12.02.2013 року, видане ОСОБА_3 .

Позивач зауважує на тому, що його позовні вимоги мають бути задоволені на підставі ст.ст.1173,1174 ЦК України, при цьому посилання в рішення суду першої інстанції на те, що моральна шкода відшкодовується лише у випадках визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, є безпідставними та спростовуються Постановою Верховного Суду від 27.02.2019 року по справі № 214/649/17.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_5. винесено 31 жовтня 2017 року припис № 228/4.7-2 керівнику ТОВ «МІК», в якому приписано у термін до 11-00 07.10.2017 року забезпечити надання письмової інформації та копій підтверджуючих документів для проведення невиїзного інспектування з метою контролю дотримання законодавства про працю в частині повноти та своєчасності виплати заробітної плати за зверненням ОСОБА_1 до Відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні.

В обґрунтування припису зазначено, що було проведено інспекційне відвідування з метою контролю за додержанням вимог законодавства про працю у ТОВ «МІК» з питань повноти та своєчасності виплати заробітної плати ТОВ «МІК» та інспекційним відвідуванням встановлено перешкоджання законній діяльності інспектора (а.с.19-копія припису).

Вказаний припис винесено на підставі акту перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 315/4.2-7 Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», у перевірці якого 31 жовтня 2017 року брали участь: державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні ОСОБА_5., землевпорядник Надеждівської сільської ради ОСОБА_9., завідувач сектору містобудування та архітектури Криворізької райдержадміністрації, головний архітектор Криворізького району ОСОБА_2. та керівник суб`єкта господарювання ОСОБА_1.

Вказане інспектування було проведено з метою контролю за додержанням вимог законодавства про працю у ТзОВ «МІК» з питань повноти та своєчасності виплати заробітної плати (а.с. 16-18 - копія акту).

Так, згідно даних вказаного акту перевірки, під час проведення інспекційного відвідування ТОВ «МІК» проводилась відео фіксація на мобільний телефон, диск якого є невід`ємною частиною цього акту. З`ясовано, що підприємство фактично за даною адресою відсутнє, не працює, відсутні як працівники, так і адміністрація. за даною адресою знаходиться пустир.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 11.02.2016 р. порушено справу про банкрутство та розпорядником майна призначено ОСОБА_3 , яка не змогла надати інформацію щодо працюючих на підприємстві та сум боргу із заробітної плати на даний час. За контактними номерами, зазначеними в безкоштовному запиті Єдиного реєстру вказаний номер не існує. Отримати будь-яку інформацію чи документацію для інспектування не представляється можливим.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки позивачем не надано доказів заподіяння відповідачами, внаслідок проведення перевірки, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У зазначених вище нормах встановлена єдина підстава цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди - правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправність заподіювача шкоди (незаконність дій, рішення або бездіяльності), причинний зв`язок між ними.

Тобто, правове значення при вирішенні питання про наявність підстав для відшкодування шкоди на підставі наведених вище статей має встановлення сукупності обставин: факту спричинення шкоди, неправомірності дій (бездіяльності), якими цю шкоду завдано, причинного зв`язку між фактом спричинення шкоди та неправомірними діями (бездіяльністю).

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Такий правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року № 6-99цс17.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачами, внаслідок винесення припису № 228/4.7-2 керівнику ТОВ «МІК», в якому приписано у термін до 11-00 годин 07.10.2017 року забезпечити надання письмової інформації та копій підтверджуючих документів для проведення невиїзного інспектування з метою контролю дотримання законодавства про працю, спричинено моральні чи фізичні страждання, або втрати немайнового характеру, а сам по собі факт винесення припису, не дає підстав вважати доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди в розумінні статей 1173, 1174 ЦК України без установлення усіх складових елементів, необхідних для цивільно-правової відповідальності за наведеними статтями закону.

При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні рішення по справі допустив порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, з огляду на наступне.

Так, участь сторін у цивільному процесі зумовлена тим, що судовий спір має місце саме між ними і його вирішення впливає безпосередньо на їх права чи обов`язки.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України, визначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Отже, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення частини п`ятої статті 12 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно зі статтею 175 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі. При цьому захист прав одних осіб за рахунок порушення прав інших осіб призведе до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Встановивши, що позивач, як фізична особа, посилався на протиправність дій Головного державного інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області - ОСОБА_5., Землевпорядника Надеждівської сільської ради ОСОБА_9., завідувача сектору містобудування та архітектури Криворізької райдержадміністрації, головного архітектора Криворізького району ОСОБА_2., суд у порушення вимог статей 12, 51 ЦПК України не роз`яснив позивачу його право на подачу заяви про залучення до участі у справі як співвідповідача Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, Криворізьку районну державну адміністрацію, Надеждівську сільську раду.

Отже, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов пред?явлений на підставі статті 1174 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У такому випадку як відповідачі до участі у справі залучаються не вказані посадові або службові особи, а їх роботодавець чи орган державної влади.

Таким чином, суд першої інстанції, у порушення вищевказаних положень закону, на зазначене уваги не звернув та не визначився із складом осіб, які беруть участь у справі, тому доводи апеляційної скарги позивача в цій частині заслуговують на увагу.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції неправомірно не залучив до участі у справі ОСОБА_3 , що є розпорядником майна ТОВ «МІК», оскільки ОСОБА_3 була визначена позивачем по справі як третя особа без самостійних вимог, в той час, як відповідно до вимог ст. 51 ЦПК України, позивач наділений процесуальным правом подання заяви про залучення чи заміну первісного відповідача належним відповідачем по справі.

При цьому посилання позивача на те, що ОСОБА_3 необхідно було залучити в якості відповідача по справі колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в розумінні статей 1173, 1174 ЦК України моральна шкода відшкодовується позивачу в разі, якщо вона завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, або завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень. В даному випадку ОСОБА_3 , яка є розпорядником майна ТОВ «МІК», не являється посадовою особою, дії чи бездіяльність якої тягнуть за собою відшкодування позивачеві моральної шкоди в межах заявлених позовних вимог.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області було поновлено провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_6 до ТОВ «МІК» про визнання банкрутом. Крім того, наказом Міністерства Юстиції України від 23.08.2018 року було анульовано свідоцтво ОСОБА_3 на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 160 від 12.02.2013 року, що позивач вважає злочином колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказані обставини не мають правового значення для вирішення даного спору в межах заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивач про те, що Головний державний інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_5. повинен був витребувати пояснення по невиплаті йому зарплати саме у ОСОБА_3 , як розпорядника майна ТОВ «МІК», та яка наразі фізично знищена, та доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен винести окрему ухвалу щодо порушень законодавства Міністерством юстиції України по факту анулювання свідоцтва про право здійснення діяльності арбітражного керуючого № 160 від 12.02.2013 року, видане ОСОБА_3 оскільки до участі у справі не було залучено належних відповідачів по справі, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості надати належну оцінку вказаним доводам апеляційної скарги.

Також колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що його позовні вимоги мають бути задоволені на підставі ст.ст.1173,1174 ЦК України, при цьому посилання в рішення суду першої інстанції на те, що моральна шкода відшкодовується лише у випадках визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, є безпідставними та спростовуються Постановою Верховного Суду від 27.02.2019 року по справі № 214/649/17, оскільки, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними та такий правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року № 6-99цс17.

При цьому посилання позивача на те, що Постановою Верховного Суду від 27.02.2019 року по справі № 214/649/17 встановлено, що відповідно до ст.ст.1173,1174 ЦК України, моральна шкода відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, колегія суддів вважає помилковим, оскільки вказаною Постановою Верховного Суду встановлено порушення судами першої та апеляційної інстанції ст.ст.1173,1174 ЦК України в частині того, що суди не визначились із складом осіб, які беруть участь у справі та не звернули увагу на те, що у участі в цій категорії справ залучаються не посадові або службові особи, а їх роботодавець чи орган державної влади, зв`язку із чим в задоволені даного позову слід відмовити з тих підстав, що суд першої інстанції не визначився із складом осіб, які беруть участь у справі.

Натомість, правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року № 6-99цс17 містить чіткий наголос на тому, що положень пунку 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Отже, у порушення вимог частини четвертої, п`ятої статті 12, статті 51 ЦПК України суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

При цьому, апеляційний суд позбавлений процесуальних повноважень на вирішення питання про залучення належного відповідача у справі на стадії апеляційного перегляду.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо наявності правових підстав для задоволення його позовних вимог, та надання ним належних доказів заподіяння відповідачами, внаслідок проведення перевірки, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони повинні досліджуватися судом при зверненні позивача до суду до належних відповідачів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки в позові, пред`явленому на підставі статті 1174 ЦК України, як відповідачі до участі у справі залучаються не посадові або службові особи, а їх роботодавець чи орган державної влади, однак, в даному випадку позивач не визначився із складом осіб, які беруть участь у справі, а суд першої інстанції, у порушення вимог статей 12, 51 ЦПК України, не роз`яснив позивачу його право на подачу заяви про залучення до участі у справі належного співвідповідача, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити саме з наведених вище підстав, як передчасних.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, як передчасних, з підстав не визначення складу осіб, які повинні брати участь у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2019 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до держави, в особі прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України, Головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_5, Землевпорядника Надеждівської сільської ради ОСОБА_9, Завідувача сектору містобудування та архітектури Криворізької райдержадміністрації, головного архітектора Криворізького району ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої протиправними діями представників держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: