Дата документу 16.10.2019 Справа № 336/4057/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/4057/19 Головуючий у 1 інстанції Жупанова І.Б.
Провадження № 22-ц/807/3030/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

В обґрунтування заяви зазначала, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 2-3037/01 від 10.09.2001 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 було видано виконавчий лист № 2-3037 від 10.09.2001 року.

Виконавчий лист знаходився на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби.

Згідно з відповіддю від 30.10.2018 року №35560/2-16.3-34 Комунарського відділу державної виконавчої служби на адвокатський запит: «09.12.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за п. б ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», підстава: закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення.»

Постанову про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем Щетинкіною А.С. стягувачу ОСОБА_1 направлено не було.

На момент закінчення виконавчого провадження ОСОБА_2 не виплатив всю суму боргу аліментів, яка тільки за період з 29.01.2007 року по 11.04.2013 рік (момент повноліття дитини) склала - 41 105, 61 грн.

А відтак, державним виконавцем Щетинкіною А.С. було безпідставне закінчене виконавче провадження за виконавчим листом Ке 2-303 7 від 10.09.2001 року.

Згідно з відповіддю від 24.04.2019 року № 01-18/170/2019 Шевченківського районного суду на заяву щодо надання виконавчого листа № 2-3037 від 10.09.2001 року: «...в архіві суду зберігається лише оригінал відповідної постанови від 10.09.2001 року, а матеріали цивільної справи знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання відповідної категорії вправ.»

Заявник також вказує, що виконавче провадження було закрите у 2015 році, проте їй про цей факт стало відомо лише з відповіді Комунарського ВДВС м. Запоріжжя, тому вважає що строк звернення до суду нею не пропущений.

Посилаючись ст. 433, п. 17.4 перехідних положень ЦПК України, просила суд визнати поважними причини пропуску строку та видати дублікат виконавчого листа по справі № 2-3037/01 від 11.09.2001 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та задовольнити її заяву в повному обсязі. Стягнути з боржника понесені нею судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 2-3037/01 від 10.09.2001 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 було видано виконавчий лист № 2-3037 від 10.09.2001 року.

Виконавчий лист знаходився на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби.

Постановою державного виконавця Комунарського ВДВС від 09.12.2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення.

ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що вказана постанова є незаконною оскільки на час закінчення виконавчого провадження, з ОСОБА_2 не була стягнута уся сума боргу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що аліменти з ОСОБА_2 рішенням суду були стягнуті на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття, яке настало 11 квітня 2013 року.

Виконавчий документ до 09.12.2015 року перебував на виконанні в органах ДВС.

Постанова державного виконавця від 09.12.2015 року про закінчення виконавчого провадження оскаржена у встановленому законом порядку не була.

ОСОБА_1 не надала жодних доказів на підтвердження наявності та розміру заборгованості за вказаним виконавчим листом станом на 09.12.2015 року.

Посилання скаржника на довідку про розмір заборгованості по аліментам не впливають на висновки суду, оскільки вона охоплює період часу лише до 11.04.2013 року. Виконавчий документ перебував на виконанні до 09.12.2015 року.

Положеннями п. 17.4 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України визначено, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

За приписами ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяв на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання після його повернення повинен був бути встановлений не пізніше 09.12.2018 року. Проте, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа лише 25.06.2019 року, тобто поза межами строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Тобто, підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважні, об`єктивні причин пропуску такого строку.

Однак, всупереч вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України, ОСОБА_1 не надала жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку, що зі змісту заяви та з матеріалів справи не вбачається жодних об`єктивних причин пропуску стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, які б могли бути визнані поважними, у відповідності з вимогами закону, а відтак висновок суду про пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання без поважних причин, є цілком правомірним і відповідає, як вимогам закону, так і наявним у справі матеріалам.

Водночас, слід зауважити, що пред`явивши виконавчий лист до виконання у виконавчу службу стягувач мав можливість контролювати хід виконавчого провадження, цікавитись справою та своєчасно вживати необхідних заходів, спрямованих на виконання судового рішення, однак таким правом не скористався.

Отже, викладені в заяві та в апеляційній скарзі причини пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, не є поважними, оскільки строк пропущено саме у зв`язку з бездіяльністю стягувача, а не з будь-яких інших об`єктивних та незалежних від нього причин (об`єктивних факторів).

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгурнтвоаного та вірного висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 щодо видачі дубліката виконавчого листа не підлягають задоволенню, оскільки з грудня 2015 року ОСОБА_1 не вчиняла будь-яких дій спрямованих на отримання інформації щодо стану виконавчого провадження, встановлення розміру нестягнутої заборгованості та не цікавилась долею вказаного виконавчого листа.

Таким чином, з наведеного вбачається, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог закону, а доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального і процесуального права є безпідставними та не обґрунтованими.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: