Номер провадження 2/754/1232/19
Справа №754/3943/18
27 травня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Галась І.А.
при секретарі - Магури Т.
у відсутності сторін
розглянувши у порядку загального позовного провадження в м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє як законний представник від іменні та в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суд м. Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , яка діє як законний представник від іменні та в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 1997 року, йому на праві власності належить Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 . Згідно договору дарування Ѕ частини квартири, йому на праві власності належить інша Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , тобто вказана квартира в цілому належить йому на праві особистої власності.
Зазначає, що на теперішній час у квартирі зареєстровані п`ять осіб: власник квартири, позивач - ОСОБА_1 , його неповнолітня дочка - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач-2 по справі малолітній - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач-3 по справі, малолітній - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батько - ОСОБА_5 .
Фактично у зазначеній квартирі мешкає: позивач - ОСОБА_1 , його дочка - ОСОБА_6 та батько - ОСОБА_5 .
Відповідачі по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квартирі не проживають із вересня 2014 року по теперішній час. Зазначив, обставина, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 лович не проживають у квартирі із вересня 2014 року по теперішній час підтверджується позовною заявою від 27.07.2017 року матір`ю відповідачів - ОСОБА_2 , в якій вона зазначала, що з вересня 2014 року вона проживає разом з малолітніми дітьми окремо, заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року в справі №754/3411/17, де в описовій частині зазначено, що відповідачка - ОСОБА_2 у вересні 2014 року взяла своїх дітей: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 й переїхала проживати до іншого чоловіка.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірваний. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року в цивільній справі №754/3411/17 вирішено виключити відомості про нього - ОСОБА_1 , як батька дитини з актового запису № 239 від 24 січня 2012 року про народження - ОСОБА_3 і як батька дитини з актового запису № 2242 від 07 серпня 2013 року про народження - ОСОБА_4 .

Вказав, що він не є батьком дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 й ніхто з батьків дітей у квартирі АДРЕСА_1 не проживають й не зареєстроване їх місце проживання у цій квартирі. Місце проживання матері дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 вни зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , а фактично вона проживає разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у квартирі без поважних причин понад один рік, їхні батьки у квартирі не проживають, тому вони втратили право користування жилим приміщенням. Крім того, малолітні діти не можуть проживати з чужими людьми, окремо від рідної матері. ОСОБА_2 - мати, відмовляється зняти з реєстрації місця проживання дітей в добровільному порядку. Його письмові звернення до ОСОБА_2 за місцем фактичного та за зареєстрованим її місцем проживання про зняття дітей з реєстрації місця проживання, залишено без відповіді.

Посилаючись на викладені обставини справи, просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року відкрито провадження в справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с.38).

Позивач протягом підготовчого розгляду вимоги позову підтримав.

Відповідачі, треті особи до підготовчого розгляду не з`явились.

Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.91-92).

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, подано заву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав та просив задовольнити (а.с.121).

Відповідач ОСОБА_2 , яка діє як законний представник від іменні та в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до судового засідання не з`явилась. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до вимог ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи.

Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання».

Представником Орган опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи та прийняття рішення за наявними в справі матеріалами та у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням інтересів дітей (а.с.53).

Третя особа ОСОБА_5 до судового засідання не з`явився.Ссудова повістка надіслана відповідно до вимог ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що Відповідачі будучи повідомлені належним чином про день та час судового засідання, не з`явились в судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності Відповідачів.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідачів, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 1997 року №5429, Відділ приватизації Ватутінської районної ДЕРЖАДМІНІСТРАЦІЇ, посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та членам його сім`ї в рівних долях (а.с.8).

Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло і записана у реєстрову книгу за №2600 від 24.01.1998 року (а.с.8)

26 серпня 2005 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали Договір дарування Ѕ частини квартири, посвідчений державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Петченко Ю.А., зареєстровано в реєстрі за №10-1499 (а.с.9).

Згідно даного Договору ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар належну ОСОБА_1 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Отже, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно Довідки №862939 від 07 березня 2018 року про реєстрацію місця проживання особи - за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 28.02.2012 року по теперішній час (а.с.12).

Згідно Довідки №862928 від 07 березня 2018 року про реєстрацію місця проживання особи - за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 13.08.2013 року по теперішній час (а.с.13).

Відповідно повторного Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 10 березня 2017 року, ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис №239, в графі батьки записано: батько ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.10).

Відповідно повторного Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 10 березня 2017 року, ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис №2242, в графі батьки записано: батько ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.17).

Згідно заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року (а.с.18-20), виключено відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянина України, як батька дитини:

-з актового запису №239 від 24 січня 2012 року про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (повторно Свідоцтво серії НОМЕР_1 видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 10 березня 2017 року);

-з актового запису №2242 від 07 серпня 2013 року про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (повторно Свідоцтво серії НОМЕР_2 видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 10 березня 2017 року).

З матеріалів справи вбачається, що Позивач ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з письмовими зверненнями про зняття з реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які залишились без відповіді (а.с.14-16).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Заст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.

Відповідно до ч.1ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

В добровільному порядку не знято з реєстрації. Їх прописка порушує права Позивач як власника квартири на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до Правил реєстрації фізичних осіб малолітні та неповнолітні діти повинні бути зареєстровані разом з тим з батьків, з ким постійно проживають.

З урахуванням того, що Позивач ОСОБА_1 не є батьком дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , їх мати ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не зареєстрована та не проживає, до складу сім`ї Позивача не входять, особистих речей відповідачів в квартирі не має, не знялись з реєстрації, до суду за викликом не з`являлись, заперечень не надали, що дає право суду визнати, що вони перешкоджають позивачу як власнику квартири користуватися і розпоряджатися своїм майном, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Що стосується порушення прав малолітньої особи на житло, то суд вважає, що саме на батьків покладено обов`язок утримувати малолітню дитину, що включає в себе обов`язок забезпечення житлом, дитина проживає разом з батьками, користується з ними на рівні квартирою, на підставі договору найму, тому не позбавлена житла.

З цих підстав позов підлягає задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 , яка діє як законний представник від іменні та в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір в сумі 704,80 грн.

На підставі ст. 29, 317-319, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 263-265, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє як законний представник від іменні та в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), яка діє як законний представник від іменні та в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: