УХВАЛА

17 жовтня 2019 року м. Мукачево Справа №303/6866/19

2-з/303/18/19

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , до пред`явлення позову, звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти та/або виконувати всі та будь-які пов`язані з виконанням та/або проведенням діяльності з розвитку дітей торгової марки « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 Дорон» за адресами розміщенням такої діяльності: в АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 .

Заява обґрунтовуються доводами про те, що між ним та ОСОБА_2 31 жовтня 2018 року існують договірні правовідносини, на підставі яких останній зобов`язувався виплатити йому 1080000 гривень протягом двох років, в обмін на зобов`язання підписати додаток про розірвання договору франшизи торгової марки «Хелен Дорон». Всупереч досягнутим домовленостям, ОСОБА_2 належним чином не виконав умови договору, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про стягнення коштів та зміну умов укладеного правочину.

У поданій на розгляд суду заяві йдеться також про те, що існує небезпідставна підозра, що ОСОБА_2 може припинити від його імені договірні відносини з компанією «Хелен Дорон», оскільки в останнього наявні оригінали документів з печатками та підписами.

Дослідивши заяву про забезпечення позову суд констатує наступне.

Відповідно до частин першої та другої ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з аналізу даної норми закону, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Законодавець чітко визначив, що обов`язок доказування покладається на сторін.

Доказування процесуальних фактів має деякі особливості, які дозволяють при певних обставинах розглядати доказування як обов`язок учасника процесу. Наприклад, якщо сторона клопоче про забезпечення позову, вона повинна довести наявність підстав для цього.

Частина шоста ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення.

Аргументуючи підставність своїх доводів відносно необхідності забезпечення позову, ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 , внаслідок недобросовісного виконання укладеного між ними договору, «відбере від нього або приховає діяльність з розвитку дітей торгової марки «Соробан» та « ОСОБА_5 »».

Дані доданої до матеріалів заяви копії листа свідчать про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 2018 року ОСОБА_2 зобов`язався виплатити ОСОБА_1 1080000 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався після отримання вказаної суми підписати додаток про розірвання договору з компанією «Хелен Дорон».

Поряд цим, доказово непідтвердженими залишилися обставини щодо фактичної наявності між сторонами договірних відносин з приводу діяльності з розвитку дітей торгової марки « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 Дорон»,.

Крім того, зі змісту прохальної частини заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник просить заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти та/або виконувати всі та будь-які пов`язані з виконанням та/або проведенням діяльності з розвитку дітей торгової марки « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 Дорон».

Однак, жодних доказів, які б свідчили про проведення ОСОБА_1 та/або ОСОБА_2 такої діяльності, заявником не додано.

Надаючи оцінку доводам заявника щодо необхідності задоволення заяви у вказаний вище спосіб слід констатувати, що заявником належним чином не обґрунтовано існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення судового рішення у цивільній справі, а також того, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, тому подана заява є такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 81, 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви відмовити повністю.

2. Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Кость