Справа № 454/2085/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2019 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л.Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

В провадженні Сокальського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Представник позивача Адвокатське об`єднання «Курницький, Жидачівська та партнери» адвокат Жидачівська Т.М. подала клопотання про забезпечення її участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції в Франківському районному суді м.Львова. Клопотання мотивоване тим, що у зв`язку із значною територіальною віддаленістю Сокальського районного суду Львівської області від адвокатського об`єднання, яке знаходиться у м. Львів, представник позивача не зможе прибути в судове засідання для розгляду даної справи, тому просить задовольнити вказане клопотання.

Вивчивши матеріали справи та враховуючи наявність відповідного клопотання сторони позивача, суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд може постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом.

Як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 14 Сімейного кодексу України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 15 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Отже, виходячи із змісту наведених норм Сімейного кодексу України, право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу має лише один з подружжя та волевиявлення особи, щодо розірвання шлюбу є її індивідуальним бажанням, яке залежить від обставин, що склалися під час спільного проживання у шлюбі і має виражатися самостійно у певних діях, зокрема подання позову про розірвання шлюбу. Тобто, право на подачу позову про розірвання шлюбу є особистим правом подружжя та не підлягає передорученню.

Таким чином, зважаючи на спеціальну норму Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що позовна заява подана та підписана позивачем ОСОБА_1 та враховуючи вищенаведене вважаю, що саме позивач повинен бути присутнім при розгляді справи про розірвання шлюбу.

Підсудність справ за вибором позивача передбачена для спорів про стягнення аліментів, які можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (ст. 28 ЦПК України).

При поданні даної позовної заяви позивач таким правом не скористався, підтверджень того, що на його утриманні є малолітні (або неповнолітні) діти і він немає можливості прибути до суду в матеріалах справи відсутні.

Подавши клопотання представник позивача вступає у процесуальні відносини з судом, однак ці відносини є не представницькими, а засобом реалізації повноважень представника. Тому неможливо говорити про представницькі відносини у процесі, оскільки вони взагалі в ньому не виникають, а можна говорити лише про участь у справі представника, який вступає у відносини з судом з метою реалізації своїх повноважень. І з цього боку участь у справі представника це, звісно, діяльність з метою реалізації повноважень представника, що відбувається в межах правовідносин представника і суду.

У клопотанні про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача посилається на значну територіальну віддаленість м.Львова від розміщення Сокальського районного суду, однак таке посилання не береться судом до уваги, оскільки розташування суду є на території Львівської області.

Згідно з ч.7 ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасникам судового процесу на підставі судового рішення забезпечується можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому законом. Обов`язок забезпечити проведення відеоконференції покладається на суд, який отримав судове рішення про проведення відеоконференції, незалежно від спеціалізації та інстанції суду, який прийняв таке рішення.

Зі змісту ст.212 Цивільно процесуального кодексу України слідує, що необхідність проведення судового засідання у режимі відеоконференції визначається судом, що розглядає справу, що є його правом, а не обов`язком.

Випадки, в яких суд може постановити ухвалу про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції законодавчо не встановлені. Проте, необхідність здійснення відеоконференції, на думку суду, визначається з урахуванням обставин справи, її складності та потреби у наданні пояснень залучених спеціалістів чи інших учасників процесу, які за станом здоров`я чи з інших незалежних від цих осіб причин не можуть бути присутніми у засіданні суду, а їх участь є обов`язковою.

На думку суду, призначення судового засідання у режимі відеоконференції повинно здійснюватись у виключних випадках, коли за об`єктивних причин учасник процесу не може брати участь у засіданні, а його участь є необхідною для встановлення всіх обставин справи.

Враховуючи навантаження на суди, час який необхідний для бронювання майданчиків відеоконференції через онлайн ресурс «Бронювання системи відеоконференцзв`язку» ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Жидачівська Т.М. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Керуючись ст.28, 212 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката Жидачівської Т.М. про забезпечення її участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Головуючий: Л. Ю. Фарина