Єдиний унікальний номер 448/257/19
Провадження № 2-о/448/14/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22.07.2019 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасників справи:

заявник ОСОБА_1 не з`явився,

представник заінтересованої особи Мостиського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Мостиський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 01.03.2019року звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що він, ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Богословка Уляновського району Омської області Російської Федерації, за національністю є «поляк». Крім того, просить суд зобов`язати Мостиський РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області внести зміни до актового запису про його шлюб, який складений 02.11.1968року виконавчим комітетом Арламівськоволянської сільської ради Мостиського району Львівської області за №13, де в графі «відомості про нареченого» виправити з «українець» на «поляк».

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що він за національністю є поляком. Зазначає, що його батько - ОСОБА_2 , який помер у 2004 році, за національністю був поляком. Протягом свого життя, він сповідував католицьку віру. З того моменту відколи він (заявник ОСОБА_1 ) розпочав усвідомлювати свої дії, пам`ятає, що у їхній родині завжди святкувались польські свята, шанувалися польські традиції та звичаї, а мовою спілкування родичів по лінії батька була польська мова, яку батько вважав рідною. Крім того, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 у відомостях про батька - ОСОБА_3 , вказано національність «поляк». Таким чином, вважає, що оскільки його батько ОСОБА_2 та дід ОСОБА_3 були поляками за походженням, то і він (заявник) також належить до польської національності.

Зазначає, що для внесення змін до актового запису цивільного стану він звертався до Мостиського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, однак висновком від 31.08.2018року йому відмовлено у внесенні виправлень до актового запису про його шлюб, де в графі «відомості про нареченого» він просив виправити з «українець» на «поляк» у зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували, що він ОСОБА_1 , є поляк.

Стверджує, що його родина живе польськими традиціями, постійно відвідує Республіку Польща, вільно спілкується польською мовою. Встановлення факту належності його до польської національності, а також внесення змін в зазначений актовий запис, надасть йому можливість відновити свою національність та підтвердити національну приналежність його роду, а тому змушений звертатися до суду із даною заявою.

Ухвалою судді від 09.04.2019року відкрито провадження у даній справі.

В судове засідання заявник не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просить суд справу розглянути у його відсутності.

Представник заінтересованої особи - Мостиського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що вирішення даної справи покладає на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.09.1943 року, копія якого міститься в матеріалах справи, заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Богословка Уляновського району Омської області, його батьком є ОСОБА_2 , матір - ОСОБА_4 . В графах «відомості про батька» та «відомості про матір» відсутні дані про національність батьків.

Згідно даних свідоцтва про народження ОСОБА_2 (батька заявника) серії НОМЕР_2 від 13.10.1955 року, останній народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Годині, Мостиського району Дрогобицької області. У відомостях про батька вказано: ОСОБА_3 , національність - поляк.

Також згідно наявного в матеріалах справи метрикального витягу про народження від 26.03.1946 року (офіційний переклад з польської мови) та свідоцтва про вінчання від 22.03.1946 року підтверджено, що ОСОБА_3 (дід заявника) також був поляком.

Окрім цього, у військовому квитку ОСОБА_2 (батька заявника) серії НОМЕР_3 від 29.02.1964 року, копія якого міститься в матеріалах справи, в графі «національність» вказано «поляк».

Також, згідно даних архівної довідки Державного архіву Львівської області №А-7890 від 05.05.2015 року ОСОБА_2 числився за національністю «поляк».

Також згідно даних по господарських книг на 1971-1973рр. та на 1991р., ОСОБА_2 (батько заявника) та ОСОБА_3 (дід заявника) за національністю «поляки».

В той же час, згідно даних свідоцтва про одруження між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 від 02.11.1968року, видно, що в актовому записі про даний шлюб, який складений 02.11.1968року виконавчим комітетом Арламівськоволянської сільської ради Мостиського району Львівської області за №13, вказано національність заявника ОСОБА_1 «українець».

Як вбачається із матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 звертався до Мостиського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області із заявою від 30.08.2018року, у якій просив внести зміни до вищевказаного актового запису про шлюб, а саме виправити національність нареченого з «українець» на «поляк». Однак, висновком Мостиського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області від 31.08.2018року про внесення змін до актового запису цивільного стану відмовлено у внесенні зазначених виправлень до актового запису у зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 - поляк.

Як слідує із змісту поданої заяви, заявник ОСОБА_1 , вважає себе поляком, його родина живе польськими традиціями, постійно відвідує Республіку Польща, вільно спілкується польською мовою, а тому з метою відновити свою національність та підтвердити національну приналежність його роду, останній звернувся до суду із даною заявою.

Згідно положень ст.1 та ст.3 Закону України "Про національні меншини в Україні" Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід`ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Статтею 11 Закону України "Про національні меншини в Україні" передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність. Примус громадян хоч би в якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов`язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України.

Так, на підставі ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

У відповідності з вимогами ст.ст. 269, 270, 300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом.

Статтею 300 Цивільного кодексу України закріплено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу.

Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

На даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачено можливість визначення персональної національності громадян України у документі який посвідчує таку особу.

Однак, як зазначалось вище, відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність.

Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» , яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Згідно зі статтею 3 Конвенції, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Частиною 1 статті 11 Конвенції визначено, що сторони зобов`язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім`я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частина 1 ст. 315 ЦПК України встановлює перелік фактів, що підлягають розгляду судом, при цьому ч. 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право належності особи до певної національності не може бути обмежене відсутністю державного регулювання у цій сфері та відсутністю можливості її зазначення національності у документах. Встановлення факту приналежності заявника ОСОБА_1 , до польської національності необхідне заявнику для того, для того, щоб підтвердити статус його польського коріння, відновити та зберегти етнічне походження свого роду. Під час розгляду справи факти належності заявника до польської національності були доведені, тому з метою належного захисту його особистих прав, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Мостиський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Богословка Уляновського району Омської області, за національністю є «поляк».

Зобов`язати Мостиський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області внести зміни до актового запису про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який складений 02.11.1968року виконавчим комітетом Арламівськоволянської сільської ради Мостиського району Львівської області за №13, де в графі «відомості про нареченого» виправити з «українець» на «поляк».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; місце проживання: с.Годині Мостиського району Львівської області; РНОКПП НОМЕР_5 ;

Заінтересована особа: Мостиський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області; місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, Львівської області; ;

Повний текст судового рішення складено 22.07.2019року.