ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1119/19 Справа № 210/857/18 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/857/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони

позивач: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року, яке ухвалене суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області о 12 годині 41 хвилини та повне судове рішення складено 14 вересня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач Орган опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач ОСОБА_3 є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка покинула дітей 13.01.2018 року у бабусі - ОСОБА_5 та зникла в невідомому напрямку. Відповідачка не виявляє інтересу до потреб дітей, не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належного рівня харчування, що свідчить про її свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Батько дітей - ОСОБА_6 від дітей не відмовляється, бажає і має намір їх утримувати, виховувати, незважаючи на притягнення його до кримінальної відповідальності та попереднє ув`язнення.

Позивач просив суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передавши їх Органу опіки та піклування для вирішення питання влаштування до сімейних форм виховання або до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення, та стягнути аліменти з відповідача на утримання малолітніх дітей.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передано батькові ОСОБА_6 .

Стягнуто аліменти з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_6 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) на кожного з дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заява, а саме з 23.02.2018 року, і до досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1762 гривні.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, рішення є незаконним та необґрунтованим. ОСОБА_3 категорично проти позбавлення її батьківських прав відносно її двох малолітніх дітей. Вона приймає і бажає приймати участь у вихованні дітей, у піклуванні про фізичний, духовний та культурний розвиток дітей, бажає спілкуватись з дітьми, що є необхідним для їх нормального розвитку та адаптування у суспільстві. Проте відповідачці чинять перешкоди у спілкуванні з дітьми. Задля усунення перешкод відповідачка звернулась до позивача з заявою про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Вважає, що позов є передчасним, не заперечує проти проживання дітей з батьком, однак з наданням їй можливості брати участь у вихованні дітей та встановлення днів побачення. Розкаюється, що така ситуація виникла взагалі, бажає та виправляє її. Зазначає, що позивач просив передати дітей органу опіки та піклування для вирішення питання влаштування до сімейних форм виховання або до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення, позовні вимоги уточненні не були, проте суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та вирішив передати дітей батькові. Щодо стягнення аліментів, зазначає, що суд стягнув 1/4 частину від її заробітку (доходу) на кожного з дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не врахував, що відповідач не працевлаштована, не отримує постійного та стабільного заробітку. Відповідач, розуміючи свій обов`язок по утриманню дітей, не дивлячись на скрутне матеріальне становище та непорозуміння з чоловіком, регулярно надає кошти.

У відзиві на апеляційну скаргу треті особи - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зазначають, що апеляційна скарга не обґрунтована, тому підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обгрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_3 , та її представника ОСОБА_4 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, представника позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради Казакову М.І., третіх осіб - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, крім цього, оскільки батько дітей, залучений до участі у справі третьою особою, надав пояснення та виявив бажання займатись вихованням дітей, суд першої інстанції вважав за необхідне передати дітей на виховання батькові, оскільки такі дії слід розцінювати як захист і піклування з метою забезпечення благополуччя дітей, що найкраще відповідає їх інтересам.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є матір`ю, а ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5, 6).

Листом Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції головного управління національної поліції у Дніпропетровській області повідомлено виконком Металургійної районної у місті ради, що по АДРЕСА_2 у гр. ОСОБА_5 мешкають малолітні діти: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає на АДРЕСА_1 , покинула дітей 13.01.2018 року бабусі ОСОБА_5 і зникла у невідомому напрямку. На даний час місце її знаходження невідоме (а.с. 9,11).

Згідно висновку виконкому Металургійної районної у місті ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку, вбачається, що позбавлення буде відповідати інтересам дітей через свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків (а.с. 4).

Факт надання матеріальної допомоги дітям зі сторони відповідачки підтверджується квитанціями про здійснення поштового переказу (а.с. 56-63), згідно яких вона перераховувала кошти на користь ОСОБА_5 , який сторонами не заперечується.

Згідно заяви ОСОБА_3 від 30.08.2018 року, остання звернулась до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради з проханням ухвалити рішення про встановлення способу її участі у вихованні та спілкуванні з дітьми ( а.с.64).

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 13 СК України).

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини перша, друга та четверта статті 155 СК України).

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина друга статті 157 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина перша статті 180 СК України).

Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками (абзаци другий та четвертий пункту 16 Постанови ПВСУ № 3).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.Встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року

(заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (частина перша статті 164 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина перша статті 165 СК України).

Абзац 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

При розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (згідно із частиною четвертою статті 19 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не достатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідачки до власних малолітніх дітей. Мотиви такого заперечення можуть бути різними. Наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.

Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про те, що відповідачка не чинить жодних дій направлених на виховання та сумісне проживання з дітьми, оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідачка бажає і приймає участь у житті дітей, проте їй чинять перешкоди у спілкуванні з дітьми, свідченням тому є її заява до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради з проханням ухвалити рішення про встановлення способу її участі у вихованні та спілкуванні дітей.

Колегія суддів вважає, що для застосування такої підстави для позбавлення батьківських прав, як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, необхідним є встановлення винної поведінки матері (батька), свідомого нехтування нею (ним) своїми обов`язками.

Водночас, існування вказаних обставин позивачем належними та допустимими доказами не доведено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п. п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: