Справа № 357/2042/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що він у квітні 2015 року був прийнятий на військову службу за контрактом, звання сержант, на посаді помічника гранатометника 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Згідно службової характеристики зарекомендував себе з позитивної сторони. Крім цього він був залучений та брав безпосередню участь в бойових діях, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської області. Станом на 23.08.2016 року підрозділ оперативно-тактичного угрупування «Маріуполь» в/ч п/п В 2731 був дислокований поблизу с. Андріївка Волноваського району Донецької області. В подальшому, підрозділ був дислокований поблизу смт Новотроїцьке Волноваського району Донецької області. Заявник зазначає, що під час проведення бойових дій на території Донецької області погіршився його психологічний стан. Тому, з 19.12.2016 року по 29.12.2016 року знаходився на лікуванні у терапевтичному відділенні військової частини НОМЕР_2 та йому було поставлено діагноз: основний гастроезофагеальна рефлексна хвороба з ерозивним еезофагітом А ст. хронічний гастродуоденіт, загострення; додатковий антено-невротичний синдром, стан після перенесеної гострої реакції на стрес, тривожно-депресивний синдром. Посилаючись на те, що він захворів у вересні 2016 року внаслідок юридичного факту, а саме - збройної агресії Російської Федерації проти України, встановлення такого юридичного факту йому необхідно для визначення статусу особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що була ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 03 липня 1954 року та на те, що оскільки встановлення факту поранення внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, в іншому порядку, окрім як у спосіб звернення до суду не передбачено, просив задовольнити його заяву.

Звернення до суду з указаною заявою обумовлено тим, що він має на меті визначення статусу жертви міжнародного збройного конфлікту з подальшим виникненням права на отримання допомоги від гуманітарних організацій.

В судове засідання заявник не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав.

Заінтересована особа Міністерство соціальної політики України до суду свого представника не направило, про час розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду клопотання в якому просить розглядати справи за відсутності представника.

Заінтересована особа Російська Федерація до суду свого представника не направила, про час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, по справі встановлено, що заявник 20.04.2015 року на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 20.04.2015 року №12рс прийнятий на військову службу за контрактом, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 .

Відповідно до довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 02.07.2016 року №5051/5 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, сержант ОСОБА_1 з 19 червня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.

Як зазначає заявник, під час проведення бойових дій на території Донецької області погіршився його психологічний стан. Як вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3476 від 29.11.2016 року, хворому ОСОБА_1 поставлено діагноз: основний гастроезофагеальна рефлексна хвороба з ерозивним еезофагітом А ст. хронічний гастродуоденіт, загострення; додатковий антено-невротичний синдром, стан після перенесеної гострої реакції на стрес, тривожно-депресивний синдром ускладнений вживанням алкоголю. Тому, з 19.12.2016 року по 29.12.2016 року знаходився на лікуванні у терапевтичному відділенні військової частини НОМЕР_2 , що вбачається з медичної характеристики в/ч НОМЕР_5 від 30.12.2016 року /а.с. 105/.

З 09.02.2017 року по 03.03.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні у психіатричному відділенні у військовій частині п/п НОМЕР_1 , що підтверджується виписним епікризом із медичної картки стаціонарного хворого №272/35 від 03.03.2017 року. Основний діагноз: стан після перенесеної гострої реакції на стрес, помірно виражений тривожно-депресивний синдром у акцентуйованої особистості за змішаним типом з виходом у незначну астенію; супутній діагноз: хронічний гастрит в ст. ремісії. Остеохондроз ПВХ ІІ ст. з розвитком гриж Шморля в L3-L5. Вертеброгенна люмбалгія. Дерматофітія (14.02.2017 р.).

Згідно свідоцтва про хворобу №323-а від 03.04.2017 року Госпітальної військово-лікарської комісії психоневрологічного профілю ГВМКЦ «ГВКГ» МО України, ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та встановлено, що захворювання стійкий, помірно виражений тривожно-депресивний стан після перенесеної гострої реакції на стрес з інсомнічним синдромом та вираженою емоційно-вольовою нестійкістю у акцентуйованою за змішаним типом особистості, затяжний перебіг. Арахноїдальна кіста задньої черепної ямки справа, гастроезофагальна рефлексна хвороба І ст., фаза нестійкої ремісії. Хронічний гастродуоденіт, фаза нестійкої ремісії. Вазомоторний риніт./а.с. 108-109/.

У зв`язку з вказаними захворюванням, 06.03.2017 року по 18.04.2017 року, ОСОБА_1 , знаходився на лікуванні в клініці психіатрії НВМКЦ «ГВКГ», що підтверджується виписним епікризом №5921, в якому військово-лікарською комісією, на підставі статті 17-б, 10-в ІІ Розладу хвороб, постановлено: непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. /а.с. 111/.

На підставі наказу командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 від 20.04.2017 року №99 сержанта контрактної служби , стрільця-помічника гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Білоцерківського об`єднаного міського військового комісаріату Київської області /а.с. 113/.

25.07.2017 року сержанта у запасі ОСОБА_1 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено для медичного обстеження перед оглядом МСЕК до КЗ БМР «МЛ№4» /а.с. 114/

Згідно витягу із протоколу засідання Центрально-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у військовослужбовця, протокол №1858 від 30.06.2017 року, захворювання сержанта запасу ОСОБА_1 , стійкий, помірно виражений тривожно-депресивний стан після перенесеної гострої реакції на стрес з інсомнічним синдромом та вираженою емоційно-вольовою нестійкістю у акцентуйованою за змішаним типом особистості, затяжний перебіг. Арахноїдальна кіста задньої черепної ямки справа, гастроезофагальна рефлексна хвороба І ст., фаза нестійкої ремісії. Хронічний гастродуоденіт, фаза нестійкої ремісії. Вазомоторний риніт. Постанову про ВЛК про причинний зв`язок захворювання по свідоцтву про хворобу №323-п від 03.04.2017 року відмінити.

З 15.09.2017 року по 08.10.2017 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні та проходив курс реабілітації в УДМСЦВВ, що підтверджується довідкою УДМСЦВВ від 06.10.2017 року №315.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_6 .

Заявник, посилаючись на вказані обставини, зазначає, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією проти України він, ОСОБА_1 , захворів у вересні 2016 року поблизу смт Новотроїцьке Волноваського району Донецької області.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

ОСОБА_1 звернувся до суду у порядку окремого провадження з метою встановлення факту, що має юридичне значення у порядку, передбаченому статтею 315 ЦПК України. Метою встановлення такого факту є визначення його статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях (далі Конвенція), яка набрала чинності 21 жовтня 1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03 липня 1954 року, тобто отримати статус жертви міжнародного збройного конфлікту та з подальшим отримання допомоги від гуманітарних організацій.

Статтею 2 Конвенції передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.

Статтею 4 Конвенції передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих.

Приписами статті 13 Конвенції передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.

Частиною четвертою статті 2 Закону України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абзацу 6 преамбули вказаного Закону датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15 квітня 2014 року«Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: 20 лютого 2014 року.

Крім того, обгрунтовуючи необхідність встановлення факту того, що ОСОБА_1 захворів у вересні 2016 року поблизу смт Новотроїцьке Волноваського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, заявник акцентував увагу суду на відсутність іншого позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманням ним пораненням та військовою агресією Російської Федерації, оскільки такий порядок законодавством не визначено.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Згідно з частинами 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В обґрунтування заявлених вимог, заявник надав висновок Центрально-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у військовослужбовця, протокол №1858 від 30.06.2017 року, що захворювання сержанта запасу ОСОБА_1 , стійкий, помірно виражений тривожно-депресивний стан після перенесеної гострої реакції на стрес з інсомнічним синдромом та вираженою емоційно-вольовою нестійкістю у акцентуйованою за змішаним типом особистості, затяжний перебіг. Арахноїдальна кіста задньої черепної ямки справа, гастроезофагальна рефлексна хвороба І ст., фаза нестійкої ремісії. Хронічний гастродуоденіт, фаза нестійкої ремісії. Вазомоторний риніт. Постанову про ВЛК про причинний зв`язок захворювання по свідоцтву про хворобу №323-п від 03.04.2017 року відмінити. Підстава: протокол №18858 від 30.06.2017 року. Однак, суд вважає, що вказаний висновок не є належним доказом, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування, а саме відомості про час та місце захворювання, зокрема інформацію, що ОСОБА_1 захворів у вересні 2016 року поблизу смт Новотроїцьке Волноваського району Донецької області.

Крім того, як вбачається з характеристики ОСОБА_1 , затвердженої ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 в грудні 2016 року, сержант ОСОБА_1 за своїми психологічними та морально-діловими якостями займаній посаді відповідає.

Отже, дослідженими в суді доказами не підтверджується факт захворювання ОСОБА_1 у вересні 2016 року поблизу смт Новотроїцьке Волноваського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, крім того, з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3476 від 29.11.2016 року, а саме з опису короткого анамнезу, що зі слів хворого, вбачається, що біль в епігастрії , печія, гіркота в роті турбує останні два роки. Хворий ОСОБА_1 проходив лікування стаціонарно в серпні 2016 року.

Разом з тим, із наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити, коли саме захворів заявник, а тим більше встановити факт захворювання у вересні 2016 року поблизу смт Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що факт захворювання ОСОБА_1 під час проходження ним служби, а саме у вересні 2016 року поблизу смт Новотроїцьке Волноваського району Донецької області не підтверджується належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-80 ЦПК України.

Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами заявлені вимоги, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч. 4 ст. 2 Закону України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 293, 273, 315-319, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель