У Х В А Л А

13.06.2019 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Сенько Л.Ю., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом, в якому просила визнати житловий будинок загальною площею 61,7 кв.м., житловою 43,1 кв.м., з прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 61,7 кв.м., житловою 43,1 кв.м., з прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 28.05.2004 Бульбою Л.І., державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори, за реєстраційним №1-617, зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0710 га в АДРЕСА_1 Вінницької області за АДРЕСА_2 : м. АДРЕСА_1 , вул. Кашевича, 55, цільове призначення якої землі житлової та громадської забудови (для обслуговування житлового будинку), яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 зареєстрована на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

Суд, дослідивши позов та додані до нього матеріали, вважає, що вони не відповідають вимогам законодавства (ст. 175 і ст. 177 ЦПК України), у зв`язку з чим підлягають залишенню без руху.

Згідно п. 5 ч. 3ст.175ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з вимогамист.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4ст. 65 СК).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, позивачу необхідно зазначити, чим підтверджується придбання майна, що є предметом даного спору, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а також зазначити, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.175, п.9 ч.1 ст.176 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову. Ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, яка підлягає визначенню суб`єктами оціночної діяльності, які отримали дозвіл на її здійснення в установленому законом порядку.

Натомість позивачем не вказано ціну позову, а судовий збір сплачено у відповідному розмірі, а саме в сумі 768, 40 грн., що вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного нерухомого майна з наведених вище підстав.

Згідно ч.1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків шляхом подачі позовної заяви в новій редакції з зазначенням ціни позову виходячи з дійсної вартості нерухомого майна та наданням її копій відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, надання належним чином завірених копій зазначених документів.

За таких обставин, керуючись ст.ст.175,177, 185 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без руху, надавши позивачу строк тривалістю п`ять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя