гСправа № 358/797/19 Провадження № 6/358/21/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю секретаря судового засідання Ведмеденко І.В.,

старшого державного виконавця Храбуст О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, подання старшого державного виконавця Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Храбуст О.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,-

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Богуславського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Храбуст О.С. (далі - державний виконавець) звернулася до суду з поданням, в якому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї вимогою № Ф-2511-10, виданою 09.08.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу (недоїмки) в розмірі 5679,33 грн.

На обґрунтування свого подання, державний виконавець посилається на те, що на виконанні в Богуславському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області знаходиться виконавче провадження № 57679969 по виконанню вимоги № Ф-2511-10, виданої 09.08.2018 ГУ ДФС у Київській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу (недоїмки) в розмірі 5679,33 грн.

Обгрунтовуючи клопотання державний виконавець вказує на те, що боржник ОСОБА_1 зазначене рішення виконала лише частково, сплативши добровільно 944,61 грн., доходів не отримує, рахунків відкритих в банках не має, майно у неї відсутнє, тому просила суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Боржник в судове засідання не викликалася, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України, вказане подання розглядається без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Старший державний виконавець Храбуст О.С. в судовому засіданні подання підтримала, посилаючись на вищевказані факти.

Суд, заслухавши державного виконавця, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, а саме, матеріали виконавчого провадження № 57679969 приходить до висновку, що подання старшого державного виконавця Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Храбуст О.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадане вище право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що на виконанні у Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться вимога № Ф-2511-10, видана 09.08.2018 року ГУ ДФС у Київській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу (недоїмки) в розмірі 5679,33 грн.

Листом від 29.10.2018 року Головне управління ФДС у Київській області звернулось до Богуславського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, в якому просить накласти арешт на майно та кошти боржника, про що винести відповідну постанову, а не обмежити виїзд за кордон боржника.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ч. 1, 3 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Слід зауважити, що словосполучення «невиконання боржником судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб)» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник ОСОБА_1 , будучи усвідомленою про наявність виконання боргу, частково, в сумі 944,61 грн. погасила вказаний борг, пред`являючи до Богуславського РВ ДВС квитанції.

Також матеріали виконавчого провадження не містять доказів про те, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від явки до державного виконавця, та відсутні інші відомості про умисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання покладених на неї зобов`язань.

Оскільки такий захід як обмеження у праві виїзду за межі України повинен бути виправданим, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування), а дані, які б давали можливість зробити висновок про те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов`язань, в матеріалах справи відсутні, а навпаки, боржник добровільно частинами сплачує борг та в листі Головного управління ФДС у Київській області до Богуславського РВ ДВС викладено вимогу накласти арешт на майно та кошти боржника, а не обмежити виїзд за кордон, тому суд приходить до висновку, що подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 являється необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 352, 353, 441 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Храбуст О.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов