У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі судді Гребенюка В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

06.06.2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про забезпечення позову шляхом зобов`язання Подільську районну в м. Києві державну адміністрацію поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в квартирі АДРЕСА_1 . Заява обґрунтована тим, що Рішенням Подільського районний суд м. Києва від 20.02.2015 року позов задоволено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.10.2015 року дане рішення залишено без змін. Після чого, позивач зняв відповідачів з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 . 16 березня 2016 року суд касаційної інстанції скасував Рішення Подільського районний суд м. Києва від 20.02.2015 року та Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06.10.2015 року, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. На думку заявників, відсутність місця реєстрації обмежує їх конституційні права.

Дослідивши матеріали позовної заяви у межах вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. № 9, передбачає, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи не вбачається підстав для задоволення заяви відповідачів про вжиття заходів забезпечення даного позову, оскільки останніми не наведено достатніх правових підстав для забезпечення позову саме шляхом зобов`язання вчинення певних дій.

Також, відповідачами не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову, при цьому, вимога щодо забезпечення позову шляхом зобов`язання вчинити певні дії на підставі рішення суду буде вирішенням спору по суті, що є недопустимим.

Враховуючи вищевикладене, заява відповідачів про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення- відмовити;

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Гребенюк