ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4196/19 Справа № 207/1381/18 Суддя у 1-й інстанції - Савченко В. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.09.2005 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_1 , за час перебування у зареєстрованому шлюбі, у них народилася донька ОСОБА_4 . Однак, з березня 2018 року позивач з відповідачем фактично припинили подружні стосунки у зв`язку з різними поглядами на життя, на ведення домашнього господарства, виникали суперечки на побутовому грунті. Втратили почуття любові та пошани один до одного. Позивач зазначала, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї не можливе. Неповнолітня донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд шлюб з відповідачем ОСОБА_1 розірвати.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року шлюб, зареєстрований у Баглійському відділі РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області 24 вересня 2005 року, актовий запис № 253, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться на утриманні матері, проживає разом з матір`ю і залишається проживати з матір`ю розірвано.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення змінити в частині обгрунтування розірвання шлюбу; скасувати рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року в частині, що ОСОБА_4 залишається проживати разом з матір`ю; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

ОСОБА_3 відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року - без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю скасувати, в іншій частині рішення суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 24 вересня 2005 зареєстрували шлюб.

Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейні стосунки між сторонами не склалися та з березня 2018 року вони припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства та мають окремий бюджет.

Неповнолітня донька ОСОБА_4 проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім`я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам дитини, а тому шлюб необхідно розірвати.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки це суперечить положенням ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позивачем вимог.

Як вбачається з позовної заяви та не заперечується позивачем у своєму відзиві до апеляційної скарги, ОСОБА_3 просила суд лише розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Проте, суд першої інстанції, вийшовши за межі заявлених вимог, вирішив питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , що не було предметом розгляду даного позову та між сторонами існує спір з цього приводу. А тому, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі не погоджується з обгрунтуванням рішення суду першої інстанції щодо розірвання шлюбу, оскільки фактично причиною розпаду сім`ї та припинення подружніх стосунків був факт зради позивача в кінці квітня 2018 року, а не як зазначено в оскаржуваному рішенні з березня 2018 року на підставі виникнення суперечок і розбіжностей при вирішенні побутових питань.

Проте, за змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження відповідача про причини розірвання шлюбу, на думку колегії суддів, є безпідставними та необгрунтованими, оскільки ніякими доказами не підтверджені. Таким чином, колегія суддів вважає, що обгрунтування оскаржуваного рішення суду щодо підстав розірвання шлюбу не підлягає зміні.

Посилання апелянта на квітень 2018 року, як на дату, коли спільне подружнє життя сторін припинилося, на думку колегії суддів є безпідставними. Оскільки, дата припинення подружніх відносин, а саме з березня 2018 року, була зазначена в позовній заяві, з якою ОСОБА_1 був ознайомлений. Однак, ніяких доказів на спростування цього факту в суді першої інстанції не надав, крім відзиву на позовну заяву.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1ст. 81 ЦПК України), збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обгрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Проте, апелянтом не наведені поважні причини, які перешкоджали йому надати докази щодо спростування дати припинення подружніх відносин у суді першої інстанції.

Також, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 щодо виклику свідків, як необгрунтовані. Поважності причин не заявлення такого клопотання в суді першої інстанції апелянтом не надано.с

Інші доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Також, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розірвання шлюбу, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду в цій частині має бути залишено без змін. Крім того, апелянт погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу між сторонами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування оскаржуваного рішення суду в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та залишення без змін рішення суду в іншій частині.

Водночас, положеннями ст. ст. 133, 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, в порядку розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача судового збору в розмірі 1057 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю скасувати.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1057 грн. 21 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова