Номер провадження 2/754/5162/19
Справа №754/4629/19
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2019 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.,

при секретарі Моторенко К.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого було зменшено під час розгляду справи, до відповідача ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 18.07.2009 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час шлюбу ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої (70 %) було сплачено за рахунок позичених коштів та за рахунок (30 %) спільних коштів подружжя.

Як зазначає позивач, відповідачем ініційовано позов про розлучення, в добровільному порядку відповідач відмовляється розділити квартиру, а також відмовляється погашати боргові зобов`язання, що виникли для придбання квартири та проведення ремонту в ній.

Посилаючись на викладені обставини, відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 20.05.2019 року, позивач просить визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 30,77/100 частини квартири АДРЕСА_1 ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за відповідачем право власності на 69,23/100 частини вказаної квартири.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 29.03.2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

20.05.2019 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог.

20.05.2019 року до суду надійшла заява відповідача, відповідно до якої відповідач позовні вимоги, викладені в заяві про зменшення позовних вимог, визнає та проти їх задоволення не заперечує.

В підготовчому судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

В підготовчому судовому засіданні відповідач та представник відповідача ОСОБА_4 уточнені позовні вимоги визнали та просили задовольнити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_5 уточнені позовні вимоги підтримав.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.07.2009 року (а.с.6).

Від шлюбу подружжя мають малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .(а.с.7).

Також, судом встановлено, що під час шлюбу, а саме 10.07.2012 року, на підставі договору міни відповідачем набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами під час шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та заяви про визнання позовних вимог, вбачається, що сторонами досягнуто згоди щодо розміру часток кожного з подружжя у спільній сумісній власності подружжя, відтак, суд вважає можливим відступити від принципу рівності часток.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач і представник відповідача уточнені позовні вимоги визнали і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, то згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

На підставі ст.ст.69-72, 372 СК України, Постанови ПВСУ №11 від 21.12.2007 року, керуючись ст.ст.4, 10, 76, 141, 206, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,80 кв.м., житловою площею 20,30 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на 30,77/100 частини квартири АДРЕСА_1 загальною площею 49,80 кв.м., житловою площею 20,30 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , право власності на 69,23/100 частини квартири АДРЕСА_1 загальною площею 49,80 кв.м., житловою площею 20,30 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 31 травня 2019 року.

Суддя: