ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5474/19 Справа № 213/146/19 Суддя у 1-й інстанції - Соловйова Л. Я. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо - збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року, яке постановлено суддею Соловйовою Л.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ПівдГЗК») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 208 650 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 25 липня 2007 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 50%, третя група інвалідності, безстроково.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 45 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 , просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди 45 000 грн. є значно заниженим, таким, що не відповідає глибині моральних страждань позивача, які він відчуває з урахуванням отриманих ним професійних захворювань, необхідності постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК. Вказує, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував, що причиною виникнення у позивача професійного захворювання став тривалий час роботи в шкідливих умовах праці, що перевищували нормативи, яка призвела до хронічного професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», а саме відсоток втрати працездатності в розмірі 50% та пов`язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ПівдГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, оскільки професійне захворювання у позивача було встановлено через 29 років, після отримання права на пенсію на пільгових умовах.

Також суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, не врахував що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці.

Крім того, матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу, а визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та є завищеним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник ПАТ «ПівдГЗК» зазначає, що в апеляційній скарзі позивачем не зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінки. Також вважає, що зазначені вимоги в апеляційній скарзі щодо збільшення моральної шкоди є необґрунтованими, тому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу представника позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «ПівдГЗК» Гомбаренко Е.Є., яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, проти апеляційної скарги представника позивача заперечувала, представника позивача ОСОБА_2 , який заперечував проти апеляційної скарги ПАТ «ПівдГЗК» та просив задовольнити його апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача ПАТ «ПівдГЗК» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював з 21 серпня 1964 року по 25 жовтня 1965 року на посаді слюсаря збагачувальної фабрики, та з 28 жовтня 1968 року по 21 січня 2016 року слюсарем по ремонту обладнання на підприємстві ВАТ «ПівдГЗК», правонаступником якого є ПАТ «ПівдГЗК». 21 січня 2016 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 31-41).

Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04 липня 2007 року, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з роботою слюсарем черговим та по ремонту обладнання на РЗФ №2, де він виконував ремонт фільтратних насосів, запірної арматури та огороджувальної техніки, заміну фільтротканини на фільтрах та засувок на дільниці фільтрації. Внаслідок недосконалості технологічних процесів та конструктивних недоліків обладнання, виконувані роботи пов`язані з фізичним навантаженням, яке перевищує норми (а.с. 14).

Відповідно до п. 17 Акту вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є рівень фізичного перевантаження: маса вантажу, що підіймається і переміщується: 36 кг при нормі до 30 кг; робоча поза до 30 більше 30, % зміни: 54,8/8,4 при нормі 25/немає; нахили тулуба, кількість за зміну: 148 при нормі до 100. Також зазначено, що стаж роботи позивача на підприємстві за професією в умовах впливу шкідливих факторів складає 39 років 10 місяців. (а.с.13-15).

Висновком МСЕК від 25 липня 2017 року позивачу первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, безстроково (а.с. 8-11).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Акту розслідування професійного захворювання від 04 липня 2007 року, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з виконання роботи слюсаря чергового та по ремонту обладнання на РЗФ №2, де він виконував ремонт фільтратних насосів, запірної арматури та огороджувальної техніки, заміну фільтротканини на фільтрах та засувок на дільниці фільтрації.

Внаслідок недосконалості технологічних процесів та конструктивних недоліків обладнання, виконувані роботи пов`язані з фізичним навантаженням, яке перевищує норми (а.с. 14).

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, не врахував що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 пропрацював на підприємстві відповідача в період з 1965 року по 2016 рік на підприємстві відповідача.

Відповідно до висновку МСЕК від 25 липня 2007 року позивачу первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності, безстроково (а.с. 8-11).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПАТ "ПівдГЗК" - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не врахування відсутності вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, оскільки професійне захворювання у позивача було встановлено через 29 років, після отримання права на пенсію на пільгових умовах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває складності, внаслідок чого переносить моральні страждання. Крім того, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04 липня 2007 року, встановлено недосконалості технологічних процесів та конструктивних недоліків обладнання, виконувані роботи пов`язані з фізичним навантаженням, яке перевищує норми.

Продовження роботи в шкідливих умовах після настання права на пенсію на пільгових умовах не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 29 січня 2018 року, причиною професійних захворювань позивача є його робота, тільки на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача необґрунтований та занижений.

Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, який погіршується, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як вбачається з матеріалів справи, загальний стаж праці ОСОБА_1 на підприємстві відповідача в шкідливих умовах становить 38 років 11 місяців 4 дні, висновком МСЕК від 25 липня 2007 року позивачу первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності, безстроково.

Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває моральні страждання, внаслідок чого періодично, починаючи з 2006 року проходить стаціонарні лікування в неврологічному відділені Державної установи «Український науково - дослідний інститут промислової медицини» з приводу хвороби - деформуючий артоз колінних суглобів з деформацією та згинально - розгинальними контрактурами, деформуючий артоз ліктьових суглобів, радикулопатія перебіг, фаза загострення, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя, стан здоров`я позивача погіршується.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача ПАТ "ПівдГЗК" погіршення стану здоров`я, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ "ПівдГЗК" і збільшити його з 45 000 гривень до 80 000 гривень.

У зв`язку з чим колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості і є значно завищеним з вищенаведених підстав.

Крім того, у зв`язку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з відповідача ПАТ "ПівдГЗК", пропорційно задоволенню позовних вимог, на користь держави, підлягає стягненню судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 800 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 45 000 грн. до 80 000 (вісімдесят тисяч) грн.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 768 гривень 40 копійок до 800 (вісімсот) гривень 00 (нуль) копійок за розгляд позовної заяви ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: