У х в а л а

18 червня 2019 року

м. Київ

справа № 489/1468/16-ц

провадження № 61-10966ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіян О. М. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2017 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» до ОСОБА_1 про розірвання договору найму, виселення та стягнення боргу за договором найму,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» (далі - ТОВ «Ніконджитбудсервіс») звернулося із зазначеним позовом до суду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2017 року у задоволенні позову ТОВ «Ніконджитбудсервіс» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 березня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Ніконджитбудсервіс» про стягнення боргу за договором найму, 3 % річних та інфляційних втрат скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ніконджитбудсервіс» суму боргу за договором найму кімнати АДРЕСА_1 у розмірі 6 458 грн 88 коп. за період з 01 березня 2013 року по 30 вересня 2016 року, 3 % від суми боргу у розмірі 223 грн 61 коп. та інфляційні витрати у розмірі 1 929 грн 20 коп., всього 8 826 грн 31 коп. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року касаційні скарги ТОВ «Ніконджитбудсервіс» та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 березня 2017 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення боргу за договором найму, 3% річних та інфляційних втрат, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору найму та виселення залишено без змін.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Ніконджитбудсервіс» залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2017 року залишено без змін.

У червні 2019 року ТОВ «Ніконджитбудсервіс» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить оскаржувані судові рішення скасувати повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення у цій справі, яким позовні вимоги ТОВ «Ніконджитбудсервіс» задовольнити повністю.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Ураховуючи те, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору найму та виселення залишено без змін, тому відсутні правові підстави для перегляду оскаржуваних судових рішень в зазначеній частині.

У зв`язку з цим у відкритті провадження у цій частині слід відмовити з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Ніконджитбудсервіс» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2017 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Ніконджитбудсервіс» про стягнення боргу за договором найму, 3 % річних та інфляційних втрат, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 8 826 грн 31 коп. (сума боргу за договором найму), яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 912*100=191 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме: стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

За змістом підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Проте, наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики чи становить значний суспільний інтерес, оскільки наведені мотиви є оціночними, не доведені і не можуть бути підставою, що підпадає під дію підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи», тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Суди дали оцінку доводам сторін. Отже, у Верховного Суду відсутні підстави для відкриття касаційного провадження. Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ТОВ «Ніконджитбудсервіс» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктами 1, 3 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» до ОСОБА_1 про розірвання договору найму, виселення та стягнення заборгованості з оплати за проживання у гуртожитку, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2017 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян