КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/9136/18 Головуючий у суді І інстанції Чирка С.С.
Провадження № 22-ц/824/6199/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Приходька К.П.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним вище позовом, в якому просила: змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2016 року із ОСОБА_7 на її користь на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши їх в розмірі 5 000,00 грн щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення повноліття ОСОБА_5 ; стягнути із ОСОБА_7 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 1 травня 2016 року по 5 листопада 2018 року включно в розмірі 20 800,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що рішенням суду від 4 квітня 2016 року у справі № 359/1074/16-ц з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання спільних малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн щомісячно, починаючи з 4 лютого 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. На сьогоднішній день такий розмір аліментів не відповідає вимогам законодавства з огляду на те, що є меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сам же відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти в розмірі не менше ніж 2 500,00 грн на одну дитину щомісяця, оскільки має неофіційний заробіток з постачання сувенірної продукції до крамниць м. Києва і не тільки, а також регулярно відвідує дітей за місцем їх проживання у Норвегії, на що витрачає значні суми грошових коштів. Наведене дає підстави вважати, що відповідач має можливість забезпечувати дітям матеріальну підтримку у вигляді аліментів у твердій грошовій сумі в збільшеному розмірі. Втім, навіть у цьому випадку відповідач порушує умови покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної сплати аліментів на утримання малолітніх дітей в порядку і на умовах зазначених в рішенні суду, у результаті чого станом на 31 жовтня 2018 року у нього існує заборгованість в розмірі 20 800,00 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця від 7 листопада 2018 року. Згідно її власного розрахунку розмір пені за прострочення сплати аліментів складає 88 025,00 грн, однак враховуючи обмеження, встановлені статтею 196 СК України, розмір пені дорівнює сумі заборгованості по несплачених аліментах.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2016 року про стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши їх у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення повноліття ОСОБА_6 .

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 1 травня 2016 року по 5 листопада 2018 року включно в розмірі 5 786,00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Спаський А.Ю. просить скасувати рішення суду в частині зміни розміру аліментів, з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким змінити розмір аліментів, встановивши їх у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн щомісячно.

На обґрунтування апеляційної скарги відповідача зазначено, що під час розгляду справи суд не врахував положення статті 182 СК України, зокрема те, що діти проживають разом з позивачем у Норвегії, яка є країною з найвищим рівнем життя, тому рівень забезпеченості дітей там доволі високий. Потреби дітей у новій сім`ї забезпечені повністю теперішнім чоловіком позивача. Відповідно до угоди між сторонами відповідач має право спілкуватися з дітьми в Норвегії, він прикладає максимум зусиль аби приймати участь у виховані дітей, позичав грошові кошти для відвідування цієї країни, проте останнім часом не в змозі акумулювати необхідну кількість коштів. Присудження аліментів в розмірі 1/3 частини його доходу фактично призведе до неможливості відвідування дітей. Суд також не надав оцінку майнового стану відповідача, не встановив чи змінилося його матеріальне положення порівняно з 2016 роком. Максимальний рівень аліментів, який він може сплачувати становить 1 000,00 грн на одну дитину.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити у повному обсязі, а в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

На обґрунтування апеляційної скарги позивача зазначено, що під час обрахунку розміру пені за прострочення сплати аліментів судом не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Також суд залишив поза увагою те, що аліменти відповідачем сплачувалися несвоєчасно та не в повному обсязі, тобто частково, зокрема щомісяця він повинен був сплачувати аліменти в розмірі 1 500,00 грн, однак деякі місяці взагалі нічого не сплачував, в деякі міг сплатити недостатні суми, а тому навіть якщо аліменти і сплачувалися частково, відповідачем рішення суду не виконувалося належним чином і на суму несплаченої щомісячної заборгованості правомірно нараховувалася пеня.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній нею частині - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 10 червня 2005 року по 4 травня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після припинення шлюбних відносин залишилися проживати разом з матір`ю та знаходилися на її утриманні.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2016 року у справі № 359/1074/16-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти та утримання спільних малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн щомісячно, починаючи з 4 лютого 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Виконавчий лист № 2/359/878/2016, виданий позивачу 4 квітня 2016 року, перебуває на виконанні у Бориспільському МР ВДВС ГТУЮ у Київській області.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості від 7 листопада 2018 року № 41452, складеною головним державним виконавцем Письок Ю.В., загальний розмір заборгованості відповідача по аліментам за період 1 лютого 2016 року по 31 жовтня 2018 року складає 20 800,00 грн.

Також встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2017 року, у справі № 359/10337/16-ц позов ОСОБА_7 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_7 у вихованні та спілкуванні батька з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначені дні та період спілкування ОСОБА_7 з дітьми: кожен понеділок та четвер з 16.00 до 19.00 год.; перша та третя субота місяця з 13.00 до 19.00 год.; друга та четверта неділя з 12.00 год. до 19.00 год., та інші дні за домовленістю між батьками. Встановлений графік спілкування батька з дітьми та участі у їх вихованні діє до моменту виїзду дітей за кордон до місця проживання матері в Норвегії. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 Надано дозвіл на виїзд дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за кордон до Норвегії з матір`ю ОСОБА_2 , без згоди батька ОСОБА_7 . Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити участь батька ОСОБА_7 у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території Норвегії у відповідності до законодавства країни перебування. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

28 червня 2018 року між сторонами було укладено угоду між батьками про порядок спілкування з дітьми.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що стягуваний розмір аліментів на день розгляду справи є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів з одночасною зміною способу їх присудження до 1/3 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_7 .

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 51 Конституції України тастатті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Згідно із частиною першою статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно допринципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого участині першій статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, системний аналіз норм статей 180, 181, 184 СК України з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», дає підстави дійти висновку про те, що право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, і право вибору способу виконання обов`язку щодо утримування дитини належить виключно останньому.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 1 500,00 грн до 5 000,00 грн на утримання спільних з відповідачем малолітніх дітей щомісячно, тобто здійснювати стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, проте суд першої інстанції, визначаючи розмір частки від заробітку (доходу) відповідача, вийшов за межі позовних вимог, безпідставно змінивши спосіб стягнення аліментів.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII було внесено ряд змін до Сімейного кодексу України, зокрема надано право позивачу у справах про стягнення аліментів самостійно обирати спосіб їх стягнення у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Указаний Закон набрав чинності 8 липня 2017 року, відтак діяв станом на час ухвалення оскаржуваного рішення, що не було враховано судом першої інстанції, внаслідок чого неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема стаття 182 СК України щодо обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_2 посилалася на зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину та на покращення матеріального стану ОСОБА_7 .

Однак на підтвердження вказаних обставин позивач не навела переконливих доводів, які підтверджені належними доказами, щодо можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, зокрема матеріали справи не містять доказів того, що останній має неофіційний заробіток з постачання сувенірної продукції до крамниць м. Києва, в результаті чого його матеріальне становище значно покращилося з часу встановлення аліментних зобов`язань.

Та обставина, що ОСОБА_7 двічі відвідував дітей за місцем їх проживання у Норвегії не означає те, що він має можливість забезпечувати дітям матеріальну підтримку у вигляді аліментів у заявленому розмірі, а свідчить лише про належне виконання ним батьківських обов`язків, покладених на нього законом, рішенням суду, а також угодою між батьками.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, щов змозі сплачувати аліменти у розмірі 1 000,00 грн на одну дитину, тому з урахуванням вище встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про зміну розміру аліментів у твердій грошовій сумі, що стягуються рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2016 року, а саме збільшення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей до 2 000,00 грн щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили, що приблизно також становитиме 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», на який посилалася позивач.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції вважав, що пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів, при цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Суд послався на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15.

Так, Верховний Суд України зробив два правових висновки щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14.

У пізніше прийнятих постановах від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 Верховний Суд України відступив від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України та змінив порядок обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, зазначивши, що неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, тому й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. З урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Саме таким порядком обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення.

При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів колегія суддів Київського апеляційного суду проаналізувала норми чинного законодавства у сфері сімейних правовідносин та висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, які згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

В останній постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) з приводу стягнення пені за прострочення сплати аліментів зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, позивач в доданому до позовної заяви розрахунку застосувала саме таке правило, зазначивши в ньому: конкретний місяць, в який необхідно було відповідачу сплачувати аліменти та суму, що підлягала сплаті; дата,з якої нараховується пеня; дані про сплату аліментів (дата та сума); період прострочення та кількість днів прострочення слати аліментів; розрахунок та розмір пені.

Згідно із даним розрахунком, розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 1 травня 2016 року по 5 листопада 2018 року включно складає 88 025,00 грн, однак враховуючи обмеження, встановлені статтею 196 СК України про те, що розмір пені не може перевищувати 100 % розміру заборгованості, то розмір пені дорівнює сумі заборгованості по несплачених аліментах в розмірі 20 800,00 грн.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 належним чином свої аліментні зобов`язання не виконував, сплачував аліменти несвоєчасно та не в повному обсязі, чим порушував щомісячний обов`язок згідно рішення суду з утримання малолітніх дітей.

У постанові від 3 квітня 2019 року у справі 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Аналогічно вирішено питання і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), на яку посилалася ОСОБА_12 як на підставу своїх вимог, проте в ній наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів, що у даному випадку не впливає на кінцевий розмір пені за прострочення сплати аліментів.

Таким чином, вирішуючи спір у цій частині, суд першої інстанції неправильно розтлумачив частину першу статті 196 СК України, тому ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Доводи відповідача про те, що загальний розмір його заборгованості по сплаті аліментів становить 19 800,00 грн згідно довідки-розрахунку заборгованості головного державного виконавця Письок Ю.В. від 27 листопада 2018 року № 44194 не приймаються до уваги колегії суддів з огляду на те, що у зазначеній довідці наведено заборгованість за період з 1 лютого 2016 року по 27 листопада 2018 року, тоді як пеня обрахована за період з 1 травня 2016 року по 5 листопада 2018 року на підставі довідки-розрахунку заборгованості по аліментам цього державного виконавця від 7 листопада 2018 року № 41452, розмір якої складає 20 800,00 грн.

За таких обставин, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню, то згідно із вимогами статтей 141, 382 ЦПК України слід по новому розподілити судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а саме пропорційно до задоволених позовних вимог із ОСОБА_7 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн, адже ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Разом з тим, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не здійснюється з огляду на те, що апеляційні скарги сторін задоволено частково, тому відповідач та держава звільняються від обов`язку сплачувати один одному відповідні частини судового збору.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2016 року із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн щомісячно, починаючи з 4 лютого 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в збільшеному розмірі 2 000,00 грн (дві тисячі гривень) щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення повноліття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 1 травня 2016 року по 5 листопада 2018 року включно в розмірі 20 800,00 грн (двадцять тисяч вісімсот гривень).

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

К.П. Приходько