Справа № 307/1282/19
Провадження № 2/307/1067/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і органу опіки та піклування в особі Тячівської районної державної адміністрації, третя особа, що не заявляє вимог на предмет спору Тячівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про надання дозволу на виготовлення дитячих проїзних документів та виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що у шлюбі з відповідачкою у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на його утриманні. Відповідачка вже більше п`яти років покинула сім`ю і виїхала у Російську Федерацію з іншим чоловіком. Протягом цього періоду вона не бачила дитину, не цікавилася нею та не приймала участі у матеріальну забезпеченні. Він займається автомобільними перевезеннями, тому має змогу поїхати з сином за кордон для відпочинку та його оздоровлення. Місце проживання відповідачки йому невідоме, тому він не може навіть звернутися до неї з проханням надати дозвіл для виїзду дитини за кордон. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачка, представник органу опіки й піклування та представник третьої особи Тячівського РВ Головного управління Державної міграційної служби України у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на утриманні позивача.

Це стверджується свідоцтвом про народження дитини та довідкою Нижньоапшанської сільської ради із якої убачається, що на утриманні у ОСОБА_1 перебуває син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Статтею 313 ч. 3 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно п. п. 2, 4 та 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом. Одним з документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну є, зокрема проїзний документ дитини. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують . Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копі ї рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 ч. 1 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3, пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

Жодних доказів того, що надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька буде суперечити інтересам дітей, чи буде порушувати їх або його права відповідачка суду не надала.

Відповідно до п. п. 4 та 7 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон», особам, які не досягли 16-річного віку, паспорт для виїзду за кордон оформляється на чотири роки. Оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа.

Вказаним вище Порядком взагалі не передбачена можливість вирішення питання про надання дозволу на виготовлення дитячих проїзних документів в судовому порядку.

Встановлено, що дитина проживає з батьком. Отже, згода відповідачки ОСОБА_2 на оформлення паспорта для виїзду за кордон ОСОБА_3 - не потрібна. Вказане свідчить про те, що вимога ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення паспорту для виїзду за кордон малолітнього сина є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Суд вважає, що ОСОБА_1 слід надати дозвіл для виїзду за кордон на тимчасові виїзди за кордон без згоди та супроводу матері - ОСОБА_2 - до Російської Федерації та Чеської Республіки протягом строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який буде йому оформлено.

У відповідності до ст. 141 ч. 2 п. 1 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 768.40 грв.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 4, 13, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 157 СК України, ст. 313 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканцю АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , дозвіл на тимчасові виїзди за кордон сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Російської Федерації та Чеської Республіки протягом строку дії його паспорту громадянина України для виїзду за кордон без згоди матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки АДРЕСА_2 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 31.05.2019 року.

Головуючий: Гримут В.І.