Справа № 361/5541/18
Провадження № 2/361/748/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 червня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Яблонській В.І., з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про виділ в натурі частки з спільного майна, припинення права спільної часткової власності,-

встановив:

Позивач просить виділити їй в натурі 2/6 частки житлового будинку під літерою А з надвірними будівлями, що складає квартиру № 1, а саме: кухня № 1-1 площею 11,3 кв.м, веранда № 1-І площею 3,6 кв.м., веранда № 1-ІІ площею 8,5 кв м., житлова кімната № 1-2 площею 12,7 кв м., комора № 1-ІІІ площею 8,6 кв.м., всього площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 23.02.2008р; припинити право спільної часткової власності на належні їй 2/6 частки даного будинку.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вказані 2/6 частки житлового будинку вона отримала від ОСОБА_5 за договором дарування; тоді ж між ними укладено також договір дарування земельної ділянки площею 0,1211 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розміщено вказану частину будинку, подаровану їй. Власником інших 4/6 частки даного будинку є відповідач ОСОБА_6 в натурі належної позивачці на праві спільної часткової власності частини даного житлового будинку необхідно їй для вільного користування та розпорядження своїм майном та для подальшої державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав як одноособовому власнику свого майна.

У поданому до суду відзиві відповідач проти задоволення позову заперечувала, пославшись на те, що їй з позивачкою дійсно на праві спільної часткової власності належить вказаний житловий будинок АДРЕСА_2 , однак вимоги щодо виділу позивачем своєї частки житлового будинку в натурі є передчасними, оскільки її право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок не зареєстровано, з тих підстав, що спірне житло повністю знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_4 ; крім того, позивачка не зверталася до неї з пропозицією щодо укладення договору про виділення в натурі належної їй частки житлового будинку.

У поданій відповіді на відзив і у судовому засіданні позивач та її представник оспорюють факт розташування спірного будинку на земельній ділянці ОСОБА_4 та стверджує, що відповідно до Договору дарування 2/6 часток житлового будинку з надвірними будівлями та Договору дарування земельної ділянки від 23.02.2008р. земельна ділянка, на якій розташована відчужувана частина домоволодіння належала ОСОБА_5 , і на даний час належить позивачу, а частина будинку, яка належить відповідачці (за договором купівлі-продажу з ОСОБА_4 - її бабусею), знаходиться на земельній ділянці, належній третій особі ОСОБА_4 , і причому межа між суміжними земельними ділянками позивача і ОСОБА_4 проходить у чіткій відповідності до лінію розділу будинку на дві частини у відповідності до часток, тому ніяким чином виділом позивачу частки будинку не порушуються земельні права відповідача і третьої особи.

Відповідач подав заяву про розгляду справи у його та представника відсутності.

Третя особа письмових пояснень щодо позову та відзиву не подала, в судове засідання жодного разу не явилась, будучи належним чином повідомленою, в інший спосіб свого ставлення до даної справи не повідомила, самостійних вимог щодо предмету спору не заявила.

Судом встановлено, що згідно із договором дарування частини житлового будинку від 23.02.2008р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , остання отримала у власність 2/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_2 . У п. 1.5 даного Договору вказано, що у володіння та користування ОСОБА_1 . переходять: у житловому приміщенні: кухня № 1-1- площею 11,3 кв. м, веранда № 1-І площею 3,6 кв. м., веранда № 1-ІІ площею ,5 кв. м., житлова кімната № 1-2 площею 12,7 кв. м., комора № 1-ІІІ площею 8,6 кв. м; надвірні будівлі: сарай "Б", вбиральня "Г", Ѕ частина колодязя "К" та огорожі "N". У п. 3.2 договору зазначається, що земельна ділянка, на якій розташована відчужувана частина домоволодіння є предметом окремого договору дарування між сторонами.

Право власності позивачки на вказану частину даного житлового будинку зареєстровано 06.05.2008, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Із технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_2 видно, що даний житловий будинок належить ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , складається із двох квартир: до квартири № 1 входять такі приміщення: кухня площею 11,3 кв. м., житлова кімната площею 12,7 кв. м., веранда площею 3,6 кв. м., веранда площею 8,5 кв.м., комора площею 8,6 кв. м., загальна площа квартири НОМЕР_6 у будинку становить 44,7 кв.м.; до квартири № 2 входять такі приміщення: кухня площею 11,6 кв.м, житлова кімната площею 17,8 кв.м., котельня площею 11,1 кв.м, загальна площа квартири НОМЕР_7 становить 40,5 кв.м.

На підставі договору дарування земельної ділянки від 23.02.2008р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , остання прийняла у дар земельну ділянку АДРЕСА_2 , площею 0,1211 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Межі відчужуваної земельної ділянки визначені у плані на Державному акті.

Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі договору дарування земельної ділянки від 23.02.2008р. на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Із договору купівлі-продажу будинку від 16.07.1990 р. вбачається, що ОСОБА_7 придбала 4/6 частини житлового будинку, житловою площею 17,8 кв.м., з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка площею 0,092 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 02.07.1999 р. належить ОСОБА_4 (третя особа).

ОСОБА_7 зі зміною прізвища є ОСОБА_8 .

Відповідач заперечує проти виділення в натурі належної позивачу частини житлового будинку, мотивуючи тим, що згідно з наданого витягу з Державного земельного кадастру від 26.11.2018р. на земельній ділянці, належній ОСОБА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 , у розділі "Експлікація земельних угідь" зазначено - "Рілля", тобто на вказаній земельній ділянці відсутні будь-які будівлі. Тому частина будинку позивачки знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_4 , належній ОСОБА_4 , де в розділі "Експлікація земельних угідь" зазначено - "Малоповерхова забудова", - що унеможливлює виділ в натурі частини спірного будинку.

Позивач заперечує проти таких доводів, мотивуючи тим, що надана відповідачем інформація є некоректною, оскільки при внесенні відомостей в Державний земельний кадастр не завжди вносилася інформація про наявність житлового будинку на ній. Окрім того Витяг з Державного земельного кадастру отримується лише власником земельної ділянки або його представником по довіреності, яку позивачка не надавала.

За інформацією з Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.12.2018р., поданого позивачем, в розділі "Експлікація земельних угідь" зазначено, що на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1211 га, належній ОСОБА_1 , міститься "Малоповерхова забудова".

Суд приймає до уваги інформацію з даного витягу, так як вона отримана у відповідності до п. 166 Порядку ведення Державного земельного кадастру від 17.10.2012р., відповідає змісту договорів дарування частини будинку і земельної ділянки , укладених між ОСОБА_9 і позивачем, а також дана обставина підтверджена висновком проведеної експертизи.

Згідно із висновком експерта № 1-19/12 від 19.12.2018р. з технічної точки зору виділити в натурі частку житлового будинку літ. "А-1" за адресою: АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_1 , яка становить 2/6 та складається з наступних приміщень: кухня № 1-1- площею 11,3 кв. м, веранда № 1-І площею 3,6 кв. м., веранда № 1-ІІ площею 8,5 кв. м., житлова кімната № 1-2 площею 12,7 кв. м., комора № 1-ІІІ площею 8,6 кв. м., всього площею 44,7 кв. м., що складає квартиру НОМЕР_6 а також надвірні будівлі та споруди за вказаною адресою: сарай літ. "Б", вбиральня літ. "Г", Ѕ частина колодязя літ. "К" та огорожі літ. "N", можливо.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 цієї статті власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" при вирішення справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Субєктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до вимог ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

В постанові Верховного Суду № 61-4860св18 від 30.05.2018р. викладена правова позиція, у якій Верховний Суд дійшов висновку про те, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358, ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно із ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Стаття 120 ЗК України визначає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно із ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

З висновку експертизи і договору дарування видно, що у запропонований спосіб виділяється частка (2/6), тобто без відступу від ідеальної частки у праві власності.

З порівняльного аналізу змісту договору дарування, висновку експертизи та позовних вимог, слід дійти висновку, що позивач просить виділити їй у власність саме ту частину будинку, яка їй була подарована; і що вказана частина будинку, а також надвірні будівлі і споруди, розташовані саме на тій земельній ділянці, яка також є у власності позивача.

Тому таким виділом частки позивача в натурі ніяким чином не порушуються права співвласника (відповідача), і не порушуються права третьої особи: власника /користувача суміжної земельної ділянки, на якій розташована друга частина будинку, належна відповідачу.

Невизначеність правовідносин між відповідачем і третьою особою не може розглядатись як перешкода для виділу частки позивача, оскільки спору саме між позивачем і третьою особою не заявлено, про що свідчить відсутність будь-яких заперечень з сторони третьої особи і відсутність самостійних вимог на предмет спору.

Посилання відповідача, що таке звернення до суду є передчасним, також не відповідає дійсності і не є підставою для відмови у позові, оскільки протягом розгляду справи - тривалого часу, сторони не досягли згоди і не змогли вирішити дане питання у позасудовому порядку або шляхом укладення мирової угоди.

Таким чином, є всі підстави для задоволення позову.

Згідно ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласнику в натурі його частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Враховуючи, що в даному випадку співвласників спільного майна є лише два, то з виділом одного з співвласників, що означає повний розділ спільного майна на дві частини, то спільна часткова власність припиняється як для співвласника, який виділився, так і для іншого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 355,3 56, 358, 361, 364 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 280 - 283 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити;

виділити ОСОБА_1 з спільного майна - з об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , належну їй на підставі Договору дарування від 23.02.2008р. частку (2/6) в натурі, у вигляді квартири НОМЕР_6 до якої входить:

частина житлового будинку під літерою А, а саме: кухня № 1-1 площею 11,3 кв.м, веранда № 1-І площею 3,6 кв.м., веранда № 1-ІІ площею 8,5 кв м., житлова кімната № 1-2 площею 12,7 кв м., комора № 1-ІІІ площею 8,6 кв.м., всього площею 44,7 кв.м., а також надвірні будівлі і споруди: сарай літер Б, вбиральня літер Г, Ѕ частина колодязя літер К, Ѕ частина огорожі літер N;

припинити право спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Повне рішення складено 14 червня 2019 року.

Суддя Т.В. Селезньова