01.04.2019 Справа № 363/1398/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Клименко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 2 912 000,00 грн. - заборгованість за договором позики від 01 листопада 2016 року, 371 659,00 грн. - проценти за договором позики, 320 050,71 грн. - інфляційні нарахування, 81 137,10 грн. - 3% річних. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до договору позики ОСОБА_3 отримав у позивача в борг кошти, а саме: 112 000,00 доларів США, що становить еквівалент 2 912 000,00 грн. відповідно до договору позики від 01 листопада 2016 року терміном до 01 травня 2017 року. Станом на 19 квітня 2018 року відповідач отримані в борг кошти позивачеві не повернув, внаслідок чого з боку відповідача виникла прострочена грошова заборгованість. Отже, відповідачем порушено взяте на себе зобов`язання про повернення коштів в повному обсязі ОСОБА_2

Ухвалою суду від 14 червня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

16 січня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з викладених у позовній заяві підстав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку причини неявки суду невідомі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

01 листопада 2016 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір позики відповідно до умов якого, позичальник позичив у позикодавця 112 000,00 доларів США, що становить еквівалент 2 912 000,00 грн. по курсу 26,0 грн. за 1 долар США, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №1734.

Відповідно до пункту 2 договору позики від 01 листопада 2016 року, зазначену вище суму позичальник зобов`язується повернути готівкою в строк до 01 травня 2017 року.

Пунктом 5 договору позики від 01 листопада 2016 року встановлено, якщо позичальник не поверне позичені ним гроші в строки, вказані в договорі, він зобов`язаний сплатити позикодавцю грошову суму, згідно до ст.625 ЦК України відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним основного зобов`язання та прострочка виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідач взятих на себе зобов`язань, щодо повернення грошових коштів позивачу за договорами позики від 01 листопада 2016 року не виконав.

Таким чином, станом на 19 квітня 2018 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 2 912 000,00 грн. за вищезазначеними договорами.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 1050 ЦПК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі укладався договір позики, за умовами якого відповідач взяв на себе певні зобов`язання, що належним чином в установлений договорами позики строк не виконав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, щодо стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 8 810грн.

Керуючись статтями 509, 525, 526, 530, 610, 625 ЦК України та статтями 3, 11, 58, 60, 88, 215-218, 1050 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов з ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 01.11.2016 року заборгованості у розмірі 2 912 000,00грн., відсотки у розмірі 371 659,00грн., інфляційні у розмірі 320 050,71грн., 3% річних у розмірі 81 137,10грн., а всього 3 684 846,81грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 810грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Суддя О.Д. Рудюк