Постанова

Іменем України

04 червня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/8177/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

на рішення Обухівського районного суду Київської області

в складі судді Потабенко Л.В.

від 25 лютого 2019 року

у справі №372/1990/18 Обухівського районного суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бацай Вікторія Юріївна, Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області,

про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті», Товариство) звернулося до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, укладеного 14 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з підстав його фіктивності.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» посилається на невиконання рішення суду, ухваленого у справі №755/17078/15-ц, згідно з яким з ОСОБА_1 на користь Товариства стягнуто 795 634,81 грн. Причиною неможливості виконання рішення суду у іншій справі є відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення.

Вказував, що ОСОБА_1 , будучи ознайомленим із рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.08.2016 у справі №755/17078/15-ц, та обізнаним про відкриття виконавчого провадження, здійснив відчуження об`єкта нерухомості, а саме земельної ділянки, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь своєї матері ОСОБА_2

Вважав, що укладений між відповідачами договір дарування земельної ділянки є фіктивним, оскільки його вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися ним, що призвело до фактичної неможливості виконання рішення суду Пономаренком Ю .В. у іншій справі.

В листопаді 2018 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, в якій окрім вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.11.2016, яким право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 та рішення про державну реєстрацію праві та їх обтяжень від 20.06.2018, яким право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права; висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповністю з'ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не надано юридичної оцінки обставинам, на які посилався позивач, та на підтвердження яких надано відповідні письмові докази, та при цьому не наведено жодного мотиву відхилення таких доказів. Судом не враховано, що оспорюваний договір є фіктивним, оскільки відчуження земельної ділянки відбулося після набрання законної сили рішенням про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, про яке останній знав та міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення. Судом також не враховано, що договір дарування укладено між близькими родичами, після чого ОСОБА_1 продовжує володіти земельною ділянкою, що свідчить про фіктивність правочину, оскільки дії сторін не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Вказував, що судом не взято до уваги, що зміст договору дарування земельної ділянки суперечить нормам діючого законодавства, оскільки відчуження майна відбулося за наявності діючої заборони на відчуження, про яку власнику майна було відомо. Також не враховано, що на момент відчуження земельної ділянки на ній знаходився будинок.

Крім того, як на підставу скасування рішення суду зазначив, що договір дарування земельної ділянки містить ознаки удаваного правочину.

За наведених обставин просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 25.02.2019 та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 подав відзив.

Зазначав, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що договір дарування є фіктивним, який укладено без наміру створення правових наслідків, що обумовлювалися даним правочином, а також наявність умислу на укладання даного договору між близькими родичами з метою приховання майна від виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед кредитором.

Зазначав також, що ТОВ «Порше Мобіліті» не має жодного відношення до земельної ділянки, яку відчужено за оспорюваним договором, оскільки в рахунок погашення заборгованості в ході виконавчого провадження вилучено транспортний засіб, вартість якого є достатньою для повернення боргу.

За вказаних обставин просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 та треті особи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просив залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бацай В.Ю., належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася. Подала до суду клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутністю.

Третя особа - Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи та їхніх представників, які не з`явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №50011121, за умовами якого Товариство надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 321 555,00 грн.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу - VOLKSWAGEN TOUAREG, 2013 РОКУ ВИПУСКУ, № НОМЕР_1 , від 06.12.2013.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка A.М., який 21.06.2015, вчинив виконавчий напис № 841 , щодо звернення стягнення в рахунок боргу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» у сумі 796 624,00 грн та зобов`язав звернути стягнення на автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1

26 червня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Гаєвським С.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47990371 з примусового виконання виконавчого напису №841 від 21.06.2015.

На підставі виконавчого напису нотаріуса від 21.06.2015, належний ОСОБА_1 автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , реалізовано на прилюдних торгах, кошти від реалізації якого спрямовано на погашення заборгованості перед ТОВ «Порше Мобіліті».

22 грудня 2015 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за тим самим кредитним договором №50011121 від 02.12.2013 в сумі 818 921,22 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва заочне рішення від 23 серпня 2016 року в частині вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення інфляційних втрат за час прострочення платежів за кредитним договором в сумі 5 646,41 грн та збитків в розмірі 17 640,00 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. Пункт 2 резолютивної частини рішення викладено в іншій редакції. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором в розмірі 799 288,81 грн.

28 вересня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.08.2016, який звернуто до виконання та 26 квітня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/17078/15-ц від 28.09.2016.

До відкриття виконавчого провадження, а саме 14 листопада 2016 року між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарована) укладено Договір дарування земельної ділянки, за яким дарувальник передав безоплатно у власність обдарованої, а обдарована прийняла у власність земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_3 ).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами фіктивність оспорюваного правочину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України)

Відповідно до частини 2 статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Як вірно встановлено судом, між сторонами виник спір з приводу визнання договору дарування недійсним з підстави його фіктивності.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, посилаючись на те, що договір дарування земельної ділянки укладено між близькими родичами з метою приховання майна від виконання ОСОБА_1 зобов`язань перед кредитором та без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, вважав, що такий правочин є фіктивним.

Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Як вбачається з оспорюваного договору дарування земельної ділянки, Договір посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бацай В.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №2016 (т. 1, а.с. 22).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_2 на праві власності зареєстрована земельна ділянка, площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 43-44).

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що договір дарування земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчинено із наміром останньою отримати в дарунок земельної ділянки, яка належала на праві власності ОСОБА_1

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання договору дарування фіктивним ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що договір дарування укладено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, оскільки як зазначалось вище на виконання оспорюваного договору дарування нерухоме майно передано у власність ОСОБА_2 , яка в подальшому здійснювала розпорядчі дії, а саме: зверталася до відповідних органів із заявами про реєстрацію права власності, а також із заявами щодо введення будинку, який знаходиться на спірній земельній ділянці, для введення в експлуатацію (т. 1, а.с. 168-172). Відтак, ОСОБА_2 прагнула настання певних правових наслідків після укладення договору дарування земельної ділянки та здійснювала відповідні дії.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 пояснив, що за одним кредитним договором позивач отримав право на повернення боргу за рахунок переданого в заставу автомобіля та рішення суду про стягнення заборгованості. Посилаючись на те, що у виконавчому провадженні за виконавчим написом нотаріуса реалізовано автомобіль і наданою експертом оцінкою встановлено, що вартість автомобіля перевищувала розмір заборгованості відсутні підстави для визнання договору дарування земельної ділянки фіктивним, оскільки цей правочин вчинено після того як у нього вилучено автомобіль і позивач не звертався з виконавчим листом.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги, що договір дарування укладено з метою приховання майна та ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань перед кредитором не мають правового значення, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 продовжує володіти земельною ділянкою спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оспорюваний договір укладено під час дії постанови про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження від 11.01.2016 у виконавчому провадженні ВП №47990371 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 21.06.2019, не впливають на кваліфікацію правовідносин, що склались між сторонами у цій справі, та здійснені у зв`язку з цим висновки суду першої інстанції, з правильністю яких колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги, що оспорюваний договір містить ознаки удаваного правочину, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки позовна заява не містить таких обґрунтувань.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання договору дарування земельної ділянки недійсним з підстав його фіктивності.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та будинок, оскільки дані позовні вимоги є похідними від вимоги про визнання договору дарування недійсної, в задоволенні якої судом відмовлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не надано правової оцінки всім доводам позивача не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В цілому доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого ним судового рішення не впливають та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договорів недійсними без змін, а скарги без задоволення.

За приписами ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суду у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, вжиті ухвалою суду від 17.05.2019 заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року - залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського апеляційного суду від 17 травня 2019 року у справі №372/1990/18, а саме: скасувати арешт на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай