Справа № 525/517/19
Провадження № 2/525/195/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2019 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Гавриш О.В., розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в особі державного реєстратора та Територіальної громади в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про скасування запису про право власності, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 , виданого Подільською сільською радою народних депутатів від 03 вересня 1999 року, він є власником земельної ділянки площею 2,73 га, яка розташована на території Подільської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області. Село Поділ Великобагачанського району Полтавської області на даний час входить до складу Територіальної громади в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області.

16 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до державного кадастрового реєстратора Відділу у Великобагачанському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру для присвоєння кадастрового номера земельній ділянці площею 2,73 га, яка перебуває у власності позивача на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого Подільською сільською радою народних депутатів від 03.09.1999 року для подальшої реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та позивач отримав відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру на підставі Рішення № РВ 018 від 16.07.2018 року, оскільки у Державному земельному кадастрі виникла накладка, тобто земельна ділянка позивача ОСОБА_1 повністю перетинається з земельною ділянкою НОМЕР_2 площею 9,63 га, яка вже зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим номером об`єкта нерухомого майна № 202, а також зареєстровано право власності на цю земельну ділянку № 27940543 за Територіальною громадою в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області.

В даний час позивач ОСОБА_1 не може розпоряджатися своєю земельною ділянкою, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значиться запис про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 та право власності на неї за Територіальною громадою в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області.

Позивач вказує, що набуття ним права власності на земельну ділянку площею 2,73 га відбулося на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого Подільською сільською радою народних депутатів від 03 вересня 1999 року відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 137924217 від 17.09.2018 року право власності № НОМЕР_3 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за Територіальною громадою в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області виникло на підставі акту прийняття передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 06 червня 2018 року, що є майже на дев`ять років пізніше за виникнення права власності позивачем ОСОБА_1 на земельну ділянку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого Подільською сільською радою народних депутатів від 03 вересня 1999 року.

З огляду на викладене позивач вважає, що запис про право власності № 27940543 від 11.09.2018 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за Територіальною громадою в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та розділ з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 202 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно має бути скасовано в зв`язку з тим, що згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, у прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про Державний земельний кадастр», відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесено ст.28-1, якою закріплено положення про те, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до 01.01.2013 року є дійсними. Відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Порушення прав позивача, як він вказує у позовній заяві полягає в тому, що у зв`язку з наявністю запису про реєстрацію права власності № 27940543 від 11.09.2018 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за Територіальною громадою в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області він позбавлений права правомірно розпоряджатися своєю власністю, що суперечить нормам ЦК України. також позивач зазначає, що за даних обставин, не відповідає вимогам вищезазначеної норми Закону наявність двох реєстраційних номерів № НОМЕР_4 та реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна, який буде присвоєний земельній ділянці площею 2,73 га, що є у власності позивача ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого Подільською сільською радою народних депутатів від 03.09.1999 року, та беручи до уваги, що площа його земельної ділянки повністю перекривається земельною ділянкою загальною площею 9,63 (кадастровий номер НОМЕР_2 ) та фактично перешкоджає реалізації позивачем ОСОБА_1 права власності.

22.10.2018 року позивачем ОСОБА_1 було отримано відповідь виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 22.10.2018 року за №644, в якій було зазначено, що лише в судовому порядку здійснюється скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що скасування записів про проведену державну реєстрацію прав проводиться лише в судовому порядку, тому позивач ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з позовом, у якому просить зобов`язати державного реєстратора Виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 27940543 від 11.09.2018 року про державну реєстрацію права власності за Територіальною громадою в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області на земельну ділянку площею 9,63 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , а також зобов`язати державного реєстратора Виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про відкриття розділу з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 202 на земельну ділянку площею 9,63 га з кадастровим номером НОМЕР_2 (а.с.а.с.1-3).

Ухвалою суду від 11.04.2019 року відкрито спрощене позовне провадження за вищевказаною позовною заявою ОСОБА_1 і судове засідання призначено на 05.06.2019 року (а.с.17).

До проведення судового засідання у справі від відповідача у справі Територіальної громади в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області надійшов відзив про те, що даний відповідач визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, але державний реєстратор може виконати вимоги позивача лише на підставі рішення суду, що передбачено ч.1 та ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Даний відповідач просив провести розгляд справи у відсутність представника (а.с.а.с.22-24, 29).

Від відповідача у справі виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в особі державного реєстратора надійшов відзив про те, що даний відповідач визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі та просять провести розгляд справи у відсутність даного відповідача (а.с.а.с.25-28).

Відповідач у справі має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу (п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України). За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судове засідання позивача не з`явився,у позовній заяві є клопотання позивача про розгляд справи у відсутність сторони позивача (а.с.3).

Враховуючи неявку сторін в підготовче засідання 22.04.2019 року, суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, при цьому керуючись положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України та Рішенням Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Суд, виконавши положення ст.197 ЦПК України, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по даній справі, що надані сторонами у справі на засадах змагальності і диспозитивності, давши всім доказам у справі належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в особі державного реєстратора та Територіальної громади в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про скасування запису, підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України (норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року.

В цьому контексті необхідно зазначити, що за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Також, Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії», № 48778/99, пункт 25). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.1998 року передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,998 га за межами згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Подільської сільської ради, землю передано для сільськогосподарського використання, даний державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 196 (а.с.6).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який сформовано 17.09.2018 року ОСОБА_2 вбачається, що земельна ділянка площею 9,63 га з кадастровим номером НОМЕР_2 на підставі акту прийому передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та Білоцерківська сільська рада відповідно до наказу «Про передачу земельний ділянок державної власності у комунальну власність на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень перебуває у власності Теритооріальної громади в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с.7).

Відповідно до рішення № РВ-018 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 16.07.2018 року вбачається, що державним реєстратором відділу у Великобагачанськогму районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області розглянуто заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру від 16.07.2018 року разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення паро відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам (а.с.8).

Відповідно до протоколу № ПП 018 проведення перевірки електронного документа від 16.07.2018 року вбачається, що викопіювання з кадастрової карти (плану) не відповідає наявним даним Державного земельного кадастру, встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик електронного документі та даним документації із землеустрою або оцінки земель (а.с.9).

З заяви ОСОБА_1 до Державного реєстратора Виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що останній просить видалити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності № 27940543 та видалити відкритий розділ з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 202 (а.с.10).

З листа виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 22.10.2018 року за № 644 адресовано позивачу вбачається, що скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності № 27940543 та скасування розділу з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 202 громадянину ОСОБА_1 необхідно звернутися до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою про задоволення вищезазначених вимог (а.с.11).

Відповідно до ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.219 року вбачається, що позивачу ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі за його позовом до виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в особі державного реєстратора про скасування записів та роз`яснено право звернутися з даним позовом до місцевого загального суду у порядку, передбаченому ЦПК України (а.с.а.с.14-15).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно чч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном закріплено у ст.317 ЦК України, а ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України і означає, що право власності є недоторканним і власник може бути позбавлений, або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку встановленим законом.

Серед підстав набуття права власності на земельні ділянки громадянами України передбачених ч.1 ст.81 Земельного кодексу України є прийняття спадщини та виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України.

З доводів позовної заяви вбачається, що на даний час позивач ОСОБА_1 не може розпоряджатися своєю земельною ділянкою, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значиться запис про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 та право власності на неї за Територіальною громадою в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області. З сукупності досліджених матеріалів справи вбачається, що набуття позивачем ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 2,73 га відбулося на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого Подільською сільською радою народних депутатів від 03 вересня 1999 року, тобто відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 137924217 від 17.09.2018 року, право власності № НОМЕР_3 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за Територіальною громадою в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області виникло на підставі акту прийняття передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 06 червня 2018 року, тобто в часі пізніше за виникнення права власності позивачем ОСОБА_1 на земельну ділянку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого Подільською сільською радою народних депутатів від 03 вересня 1999 року.

З огляду на викладене вбачається, що запис про право власності № 27940543 від 11.09.2018 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за Територіальною громадою в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та розділ з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 202 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягає скасуванню, оскільки відповідно до норм ст.58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи; при цьому, у прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про Державний земельний кадастр», відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесено ст.28-1, якою закріплено норми про те, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до 01.01.2013 року є дійсними. Відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Тобто, за сукупності даних обставин слід вважати, що порушення прав позивача полягає в тому, що у зв`язку з наявністю запису про реєстрацію права власності № 27940543 від 11.09.2018 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за Територіальною громадою в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, він на даний час позбавлений права правомірно розпоряджатися своєю власністю, що суперечить нормам ЦК України.

Отже, за вищезазначених обставин, не відповідає вимогам вищезазначеної норми Закону наявність двох реєстраційних номерів № НОМЕР_4 та реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна, який буде присвоєний земельній ділянці площею 2,73 га, що є у власності позивача ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого Подільською сільською радою народних депутатів від 03.09.1999 року, та беручи до уваги, що площа його земельної ділянки повністю перекривається земельною ділянкою загальною площею 9,63 (кадастровий номер НОМЕР_2 ) та фактично перешкоджає реалізації позивачем ОСОБА_1 свого права власності.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, судової практики ЄСПЛ щодо захисту права власності та того, що в даний час позивач у позасудовому порядку не може скасувати записів з мотивів, які викладені у листі виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, з урахуванням принципу юридичної визначеності, а також враховуючи повне визнання відповідачами заявленого позову, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в особі державного реєстратора та Територіальної громади в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про скасування запису про право власності в межах заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.152,155,198 ЗК України, ст.ст.11,15,21 Закону України «Про державний земельний кадастр», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.4,5,11,12,13,76-80,81,83,89,197,200,206,247,259,263-265,272-273,274-279 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в особі державного реєстратора та Територіальної громади в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про скасування запису про право власності задовольнити.

Зобов`язати державного реєстратора Виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 27940543 від 11.09.2018 року про державну реєстрацію права власності за Територіальною громадою в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області на земельну ділянку площею 9,63 га з кадастровим номером НОМЕР_2 .

Зобов`язати державного реєстратора Виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про відкриття розділу з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 202 на земельну ділянку площею 9,63 га з кадастровим номером НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 ; відповідач виконавчий комітет Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в особі державного реєстратора, юридична адреса: с. Білоцерківка, вул. Першотравнева, 9 Великобагачанського району Полтавської області, ; відповідач Територіальна громада в особі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, юридична адреса: с. Білоцерківка, вул. Першотравнева, 9 Великобагачанського району Полтавської області, .

Суддя В.В. Хоролець