Справа № 368/400/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кагарлик цивільну справу за заявою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Клапчука Федора Петровича про перегляд заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21.03.2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

26 березня 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Клапчук Ф.П. звернувся до суду з заявою, в якій просить поновити ОСОБА_1 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21.03.2014 р. у справі № 368/400/14-ц., переглянути заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21.03.2014 р. у справі №368/400/14-ц та винести ухвалу про скасування заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21.03.2014 р. у справі №368/400/14-ц та призначити справу до розгляду в загальному порядку, обґрунтовуючи заяву наступним.

Заочним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області 21.03.2014 р. було стягнуто з відповідача ОСОБА_1 348734,19 гривень заборгованості за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 не погоджується з вищезазначеним заочним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області 21.03.2014 р., оскільки воно ухвалене без з`ясування всіх обставин справи, а висновок суду про стягнення з Відповідача заборгованості за кредитним договором є помилковим.

Відповідач ОСОБА_1 не отримував копії позовної заяви, судової повістки про розгляд справи, не знав про розгляд справи та не отримував за адресою реєстрації копії рішення суду від 21.03.2014 р.

Про заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області 21.03.2014 р. відповідач ОСОБА_1 дізнався лише коли в лютому 2019 року отримав копію заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження.

Згідно ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Слід зазначити, що відповідач в 2014 році певний час не проживав за місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Оскільки відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідачу ОСОБА_1 . Кагарлицьким районним судом Київської області направлялись за місцем реєстрації, а відповідач будь-яких судових повісток та взагалі листів із суду не отримував. Тому відповідачу ОСОБА_1 , не було відомо про дата, час та місце розгляду справи.

Тому причиною неявки відповідача ОСОБА_1 в судове засідання було те, що відповідач ОСОБА_3 не знав про розгляд справи та не міг з`явитись в судове засідання, а також повідомити суд про поважність причин неявки.

У зв`язку з неучастю відповідача у розгляді справи, заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області 21.03.2014 р. було прийнято судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи своє рішення суд зазначив, що як вбачається із матеріалів справи, 23.03.2007 відповідач уклав з ПАТ «Укрсиббанк», права якого в подальшому були викуплені ПАТ «Дельта Банк», кредитний договір №0.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 14.06.2013 року виникла заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 43629,95 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 348734,19 гривень.

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2007 року, що утворилася станом на 14.06.2013 р. у розмірі 43629,95 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 348734,19 гривень.

Проте, з таким висновком суду відповідач ОСОБА_1 не погоджується виходячи з наступного.

Судом залишено поза увагою те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у 2014 році за кредитним договором від 28.03.2007 р., тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Позивачем не було надано доказів поважності пропуску строку позовної давності.

Оскільки позивачем позов подано у 2014 році, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України у задоволені позову слід було відмовити, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду є помилковими, суперечать нормам матеріального та процесуального права, а тому заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21.03.2014 р. має бути переглянуте і скасоване.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 22.03.2019 р. було залишено без розгляду.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 після усунення недоліків раніше поданої заяви, повторно звертається із заявою про перегляд заочного рішення суду.

Судовий збір за подачу заяви про перегляд заочного рішення був сплачений раніше, а квитанція про сплату знаходиться в матеріалах справи.

Перевіривши матеріали справи, що мають відношення до клопотання про визнання причин пропуску строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення поважними та про поновлення строку, суд приходить до наступного висновку.

Заочним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 21 березня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено та стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний код , на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (код за ) заборгованість за кредитним договором в сумі 348 734 (триста сорок вісім тисяч сімсот тридцять чотири) грн. 19 коп. та стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний код , на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (код за ) витрати по сплаті судового збору в сумі 3487 (три тисячі чотириста вісімдесят сім) грн.. 34 коп.

27 лютого 2019 року відповідач по справі - ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діяв представник адвокат Клапчук Ф.П., подав заяву про перегляд заочного рішення, постановленого 21.03.2014 року Кагарлицьким районним судом Київської області по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В указаній заяві міститься і прохання визнати причини пропуску строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення поважними та поновити строк. Зазначив, що про рішення суду дізнався у лютого 2019 р. та в період розгляду справи та винесення рішення відповідач не проживав за місцем своєї реєстрації.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 22.03.2019 року було відмовлено представнику відповідача ОСОБА_1 адвокату Клапчуку Ф.П. у поновленні процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення від 21.03.2014 року, заява про перегляд заочного рішення від 21.03.2014 року залишено без розгляду.

26 березня 2019 р. представником відповідача ОСОБА_1 . адвокатом Клапчуком Ф.П. було повторно подано заяву про перегляд заочного рішення, постановленого 21.03.2014 року Кагарлицьким районним судом Київської області по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

04 квітня 2019 р. заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Клапчука Ф.П. було залишено без руху із встановленням строку для усунення недоліків заяви.

Заявою від 02.05.2019 р. представником відповідача ОСОБА_1 . адвокатом Клапчуком Ф.П. на виконання ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 04.04.2019 р. було зазначено, що виконуючи вимоги ухвали суду зазначає, що згідно ч. 1 ст. 287 Цивільного процесуального кодексу України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 287 Цивільного процесуального кодексу України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважаних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Виходячи з вказаних норм Цивільного процесуального кодексу України питання щодо поважності причин неявки відповідача в судове засідання, а також неподання відзиву на позовну заяву перевіряється не під час прийняття заяви про перегляд заочного рішення, а під час розгляду заяви в судовому засіданні. Місце проживання станом на 2014 рік та відповідні підтверджуючі документи будуть надані заявником під час судового засідання та розгляду заяви про перегляд заочного рішення. Вимогою надати документи, які досліджуються в судовому засіданні під час розгляду заяву, судом створюються перешкоди у доступі до правосуддя, що є порушення ст. 6 Конвенції з прав людини.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинне бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів « 2,4,7 та 11 до Конвенції (далі Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статі 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року.)

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Станом на день винесення заочного рішення та отримання його копії відповідачем була чинною редакція Цивільного процесуального кодексу України, яка визначала, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії (стаття 228 ЦПК України). Главою 8 (Заочний розгляд справи) розділу ІІІ ЦПК України не було передбачено можливості поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.

15.12.2017 набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до вимог ст. 73 ЦПК України, в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, суд поновлює строк, встановлений законом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі пропущення його з поважних причин.

При цьому суд звертає увагу на те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Згідно ч. 3 ст.. 127 ЦПК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За приписами ч. 2 ст. 126 та ч.1 ст. 127 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Також, відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 07.07.1989 по справі «Юніон Аліметаріа Сандерс проти Іспанії», зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Норми, які регулюють строки подачі заяв, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Також, необхідно зазначити, що судом вбачаються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

По даній справі встановлено, що заочне рішення було постановлено 21 березня 2014 року.

Згідно відомостей адресно-довідкового бюро від 20.03.2014 року вбачається, що на час розгляду справи ОСОБА_1 з 03.03.1997 року був зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відомостей Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 15.03.2019 р. місце проживання громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, всі судові повістки відповідачу ОСОБА_1 направлялися за адресою: АДРЕСА_2 та відповідно до відміток були особисто отримані ОСОБА_1

Копія заочного рішення суду від 21.03.2014 року направлена відповідачу за вказаною адресою, тобто за зареєстрованим місцем проживання, та отримана ОСОБА_1 27.03.2014 року.

Заяву про перегляд заочного рішення та поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення подано до суду 27.02.2019 року та повторно 26.03.2019 року.

На підтвердження наявності поважних причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення надано копію довідку про те, що видана виконавчим комітетом Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він дійсно зареєстрований по АДРЕСА_2 , але не проживає за даною адресою з 2013 року по даний час.

Окрім того, відповідно пункту 89 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред`явлення ними паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина.

Пунктом 106 вказаних Правил передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

Тобто, суд вважає, що про рекомендовані повідомлення відповідачу ОСОБА_1 було відомо.

Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що в провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходилась цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та 21.03.2014 року було винесено заочне рішення по зазначеній справі.

Ухвалою судді від 28.02.2019 р. заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Клапчука Федора Петровича про перегляд заочного рішення було залишено без руху, оскільки заява не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме: відсутні докази на підтвердження щодо питання поновлення строку перегляду заочного рішення, а саме: період та чим підтверджується вказані твердження. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це, а тому заявнику необхідно вказати період, який він не проживав за місцем реєстрації в 2014 році, та надати підтверджуючі докази.

Однак, ухвала судді від 28.02.2019 р. залишена без виконання, тому 22.03.2019 р. вказану заяву було повернуто заявнику ОСОБА_1

Повторно було подано заяву про перегляд заочного рішення від 21.03.2014 р. із клопотанням про поновлення строку зверненням до суду з вказаною заявою.

Ухвалою судді від 28.02.2019 р. заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Клапчука Федора Петровича про перегляд заочного рішення було залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Проте, представником відповідача ОСОБА_1 адвоката Клапчуком Ф.П. подано заяву, в якій він вказав, що докази будуть надані в судовому засіданні при розгляді заяви про перегляд заочного рішення.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року).

У п. 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Згідно ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Згідно ч. 3 ст. 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи зазначене, оскільки представником заявника не надано доказів, які були об`єктивно непереборними на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд не вбачає поважних причин пропуску строку звернення до суду та відповідно підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, тому клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Клапчука Ф.П. про поновлення строку на перегляд заочного рішення суду від 21.03.2014 року задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 7 та 8 статті 127 ЦПК про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Оскільки главою 11 ЦПК України не врегульовано наслідки, які настають в результаті пропуску процесуального строку, встановленого для подання заяви про перегляд заочного рішення, суд керується положеннями частини 2 статті 126 ЦПК України, за якими документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що заява відповідача про перегляд заочного рішення подана після закінчення процесуальних строків, визначених у ст. 284 ЦПК України, така заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 126, 127, 284, 353 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити представнику відповідача ОСОБА_1 адвокату Клапчуку Федору Петровичу у поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21 березня 2014 року, ухваленого у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Клапчука Федора Петровича про перегляд заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21 березня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицького районного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 05.06.2019 р.

Суддя І.І. Шевченко