РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/5761/19

Провадження № 22-ц/4815/739/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Галінська В.В.,

Ухвала постановлена в м. Рівне

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення збитків.

Ухвалою Рівненського міського суду від 26 березня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Рівненського міського суду від 26 березня 2019 року задоволено частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову. Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , в межах суми 1 529 838,71 грн.; ОСОБА_3 , в межах суми 669 354,84 грн.; ОСОБА_4 , в межах суми 669 354,84 грн.

28 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про зустрічне забезпечення.

Заява обґрунтована тим, що позивач не є громадянином України та в будь-який час має можливість покинути територію України, що значно ускладнить виконання рішення суду про відшкодування збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у позові.

Також, позивач вчиняє дії щодо відчуження свого майна. Наразі позивач немає жодного майна на території України.

Вказує, що оскільки вартість рухомого та нерухомого майна, на яке накладений арешт в порядку забезпечення позову становить 1 529 838,71 грн., а розмір можливих збитків відповідача також дорівнює зазначеній вартості нерухомого майна, вважає за необхідне визначити розмір зустрічного забезпечення у сумі 152983,87 грн. та зобов`язати позивача сплатити вказану суму на депозитний рахунок Рівненського міського суду Рівненської області у строк, що не перевищує трьох днів з дня постановлення ухвали про зустрічне забезпечення. Також вказує, що це лише його збитки на правову допомогу, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2019 року у задоволенні вищевказаної заяви відмовлено.

В поданій ОСОБА_1 апеляційній скарзі вважає таку ухвалу незаконною.

Зазначає, що матеріали справи містять інформацію, що позивач не має на території України майна взагалі в тому числі в розмірі достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови в позові. Також з наданих відомостей чітко прослідковуються системні дії позивача по відчуженню свого нерухомого майна протягом останніх років, що й було встановлено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні зустрічного забезпечення, в обґрунтування свого рішення поклав незгоду з запропонованими відповідачем розміром зустрічного забезпечення, що є протиправним обґрунтуванням відмови у задоволення зустрічного забезпечення як такого, чим фактично порушив приписи ст. 154, 263 ЦПК України.

Також, не погоджується із мотивами відмови у задоволенні заяви про застосування зустрічного забезпечення, з підстав того, що витрати на правову допомогу не є збитками, а відносяться до розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141 ЦПК України. Вказує, що витрати на правову допомогу є реальними збитками в розумінні приписів ст. 22 ЦК України, а посилання суду першої інстанції на приписи ст. 141 ЦПК України це лише визначений порядок їх відшкодування.

Враховуючи викладене, просили скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення по заяві про зустрічне забезпечення, яким задовольнити останню.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 вважає її необґрунтованою та безпідставною.

Зазначає, що витрати на правову допомогу не є витратами в розумінні збитків, а відносяться до розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Вказує, що заявником будь-яких доказів на підтвердження розміру збитків не надано.

Безпідставними також вважає твердження відповідача про те, що він не має зареєстрованого місця проживання на території України. Оскільки відповідно до посвідки на постійне проживання серія НОМЕР_1 від 26.01.2010 року його місцем проживання визначена адреса, зазначена у позовній заяві АДРЕСА_1 .

Також необґрунтованими вважає доводи відповідача, що його дії щодо відчуження майна можуть ускладнити або унеможливити виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Оскільки арешт на рухоме та нерухоме майно відповідача накладався тільки із забороною відчуження, тому обраний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан відповідача, як власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування

Враховуючи викладене, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у такому випадку судове засідання не проводиться.

За результатами розгляду , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду від 26 березня 2019 року задоволено частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , в межах суми 1 529 838,71 грн.; ОСОБА_3 , в межах суми 669 354,84 грн.; ОСОБА_4 , в межах суми 669 354,84 грн. (а.с.98-99).

Вказану ухвалу відповідачами у апеляційному порядку не оскаржено.

Відповідно до ст. 154 ЦПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (частина 4 статті 154 ЦПК України).

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст.154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричиненні забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина 5 статті 154 ЦПК України).

Зустрічне забезпечення є гарантією відшкодування ймовірних для відповідача збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення вищевказаних положень закону, Стецюком Д.П. не доведено, яким чином застосування судом заходів забезпечення позову, може завдати йому збитків, як і не доведено, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування таких збитків.

Як слідує з матеріалів справи, арешт на рухоме та нерухоме майно відповідача накладався тільки із забороною його відчуження, без його вилучення, що не впливає на матеріальний стан відповідача, як власника майна, та не призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування.

Таким чином, місцевим судом правомірно відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення збитків.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не має на території України майна взагалі в тому числі в розмірі достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови в позові не заслуговують на увагу у зв`язку з вищенаведеним, крім того даним обставинам була дана належна оцінка судом першої інстанції.

Також інші доводи наведені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, яким надана належна оцінка судом першої інстанції.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складений 13 червня 2019 року.

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук