Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 760/1505/16

провадження № 61-36103св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І.,

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача:ОСОБА_2 , ОСОБА_11, ОСОБА_14 , ОСОБА_13, ОСОБА_15 ,

відповідач - ОСОБА_5 ,

представники відповідача:ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року в складі судді Оксюти Т. Г. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня

2018 року в складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 28 вересня 1989 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року. Перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти, сторонами було придбано нерухоме майно, щодо поділу якого не дійшли згоди.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд: припинити право власності ОСОБА_5 на квартиру

АДРЕСА_1 , загальною площею 51,40 кв. м; квартиру

АДРЕСА_2 , загальною площею 72,30 кв. м; легковий автомобіль Fiat Uno, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Припинити право власності ОСОБА_1 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 55,30 кв. м.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 квартиру

АДРЕСА_3 ; квартиру

АДРЕСА_2 ; квартиру

АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль Fiat Uno, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на:

квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 1 287 000,00 грн;

33/60 частини квартири

АДРЕСА_3 , вартістю 828 850,00 грн, усього майно на загальну суму 2 115 850,00 грн;

за ОСОБА_5 :

квартиру АДРЕСА_2 , вартістю 1 903 000,00 грн;

7/60 частини квартири АДРЕСА_3 , вартістю 175 816,67 грн;

легковий автомобіль Fiat Uno, 1990 року випуску, державний номерний знак

НОМЕР_1 , вартістю 36 830,00 грн, усього майно на загальну вартість

2 115 646,67 грн.

Також, вважав, що з нього підлягає стягненню на користь відповідача сума перевищення вартості частки у розмірі 102,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_5 на квартиру

АДРЕСА_1 , загальною площею 51,40 кв. м; квартиру

АДРЕСА_2 , загальною площею 72,30 кв. м та на легковий автомобіль FiatUno, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Припинено право власності ОСОБА_1 на 2/3 квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 55,30 кв. м.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 наступне майно:

квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,40 кв. м;

квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 72,30 кв. м;

2/3 квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 55,30 кв. м;

легковий автомобіль Fiat Uno, 1990 року випуску, державний номерний знак

НОМЕР_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,40 кв. м та 33/60 частини квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 55,30 кв. м.

У порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 72,30 кв. м та 7/60 частини квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 55,30 кв. м, а також легковий автомобіль FiatUno, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 суму перевищення вартості частки позивача у розмірі 102,00 грн, що перераховані на депозитний рахунок Солом`янського районного суду м. Києва, згідно квитанції від 09 червня

2017 року № 54.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно було придбано сторонами за період шлюбу, а тому вважав, що наявні підстави, передбачені статтями 70, 71 СК України для його поділу з урахуванням рівності часток подружжя та стягнув з позивача на користь відповідача суму перевищення вартості частки позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог щодо припинення права власності на майно скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо припинення права власності на майно та ухвалюючи у цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив з відсутності правових підстав для задоволення таких вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_5 подаладо Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності. Визнаючи за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 , суди попередніх інстанцій, не врахували того, що вказана квартира є спільною сумісною власністю та сторони мають право власності на таке майно в рівних частках. Крім того, не з`ясовано думки відповідача щодо передачі у власність позивача вказаної квартири, не встановлено чи згодна відповідач на отримання компенсації вартості її частки у майні та не зазначено у рахунок якого майна буде отримана така грошова компенсація. Також, не досліджено чи є частки незначними, чи є майно неподільним, чи можливо спільне володіння та користування ним і чи не завдасть таке припинення істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім`ї.

Відзив відповідача на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що з 28 вересня 1989 року по 12 липня 2016 року сторони перебували у шлюбі, від шлюбу мають дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано:

двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 55,30 кв. м, право власності на яку зареєстровано:

2/3 частини за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності

від 16 грудня 2003 року та 1/3 за ОСОБА_9 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненком В. Д. 23 грудня 2003 року № 7099;

двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 72,30 кв. м;

однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,40 кв. м;

легковий автомобіль Fiat Uno, 1990 року випуску, державний номерний знак

НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі довідки-рахунку від 06 березня 1998 року NOПГ № 104002.

Згідно з висновками про вартість майна, наданих суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_10 , станом на 01 червня 2017 року, така становить:

двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 55,30 кв. м, придбаної у 2003 році - 1 507 000,00 грн;

двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 72,30 кв. м, придбаної у 2004 році - 1 903 000,00 грн;

однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,40 кв. м, придбаної у 2004 році - 1 287 000,00 грн;

легкового автомобіля Fiat Uno, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , придбаного у 1998 році - 36 830,00 грн.

Загальна вартість спільного сумісного майна становить 4 231 496,67 грн, при розподілі кожному з подружжя припадає майно, вартістю 2 115 748,33 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Враховуючи те, що поділу підлягає майно набуте як до 01 січня 2004 року, так і після, а тому правовідносини у справі регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України) та СК України.

Відповідно до положень статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У частині першій статті 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Здійснивши поділ майна подружжя, суди виходили з рівності часток подружжя, при цьому здійснили поділ таким чином, що за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,40 кв. м та 33/60 частини квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 55,30 кв. м, а за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 72,30 кв. м та 7/60 частини квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 55,30 кв. м.

У відповідності до частини першої, другої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 зроблено висновок про те, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За таких обставин, у порушення вищезазначених вимог закону, суди неправильно застосували до спірних правовідносин норми частини четвертої, п`ятої статті 71 СК України, не встановили чи не порушує такий поділ об`єктів нерухомості, які придбані у шлюбі, права та інтереси сторін, з огляду на те, що відповідач не погоджувалась на такий поділ, за яким кожному із подружжя виділено по одній квартирі та частці у квартирі.

Суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень не може давати оцінку чи переоцінку наданим учасниками справи доказам, а тому не може ухвалити власне рішення.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М. Коротун

В. І. Крат

В. П. Курило