Провадження № 2/761/3115/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Припутневич В.І., Шлапакової А.О.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати відповідача таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_2 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником зазначеної кімнати. Крім позивача в кімнаті зареєстрований та проживає син колишньої дружини. Як зазначає позивач, відповідач з квітня 2014 року не проживає за місцем реєстрації, витрат по утриманню кімнати не несе, його речі відсутні. Внаслідок зазначеного на думку позивача відповідач втратив право користування житловим приміщенням, а тому для захисту свого порушеного права звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення позивача, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є власником кімнати АДРЕСА_2 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16.03.2012 року.

ОСОБА_2 зареєстрований в кімнаті АДРЕСА_2 з 03.09.2012 року.

ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2012 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.11.2016 року (справа №761/31582/16-ц) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18.10.2018 року (справа №761/37526/17) ОСОБА_3 визнано такою, що втратила право користування кімнатою АДРЕСА_2 .

Актами від 04.08.2018 року та від 12.09.2018 року комісією встановлено, що в кімнаті АДРЕСА_2 зареєстрований, але не проживає ОСОБА_4

Позивач на даний час володіє та користується квартирою, несе витрати по її утриманню, відповідач протягом тривалого часу, а саме з осені 2014 року, в квартирі не проживає.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що факт реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника квартири, витрат на житлово-комунальні послуги відповідач не несе, своїх речей в квартирі не зберігає, позивач не бажає, щоб відповідач був зареєстрований в його власності, відповідач тривалий час не проживає в кімнаті без поважних причин, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.41, 47 Конституції України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.77-81, 141, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП не відомий, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24 травня 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула