РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/10066/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/578/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач),Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом -Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

за участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2019 року в складі судді Денисюка П.Д., проголошене в м.Рівне, дата складання повного судового рішення не вказана,

в с т а н о в и в:

16 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 989,6 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року, ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 20000 доларів США на купівлю житла та 5600 доларів США на страхові платежі.

Позичальник, неодноразово порушував строки внесення платежів, в зв`язку з чим було укладено три додаткові угоди до нього. Проте, з 2015 року ОСОБА_1 припинив погашати кредит, в зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, яка утворилась станом на 1.07.2015 року у загальній сумі суму 23989,60 доларів США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 22 816,95, заборгованості по процентам в сумі 1036,23 доларів США та заборгованості за пенею та комісією у сумі 136,42 доларів США.

11.01.2016року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», із врахуванням зміни її предмету позову, про визнання недійсним з дати укладення договору Додаткової угоди №1 від 17 січня 2012 року та Додаткову угоду №1 від 08 листопада 2012 року, Додаткову угоду №2 від 28 травня 2013 року до № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року.

Зустрічний позов мотивовано тим, що додаткові угоди до кредитного договору № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року є такими, що укладені з суттєвим порушенням істотних умов договору встановлених законодавством України, з використанням елементів нечесної підприємницької практики всупереч існуючих норм і вимог діючого законодавства України та грубо порушують охоронювані Конституцією і Законами права та інтереси споживача фінансових послуг і водночас завдають значної шкоди.

Стверджував, що позичальник був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту договору кредиту та додаткових угод щодо істотних умов договору та відсоткової ставки. Банк не надав позичальнику повної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення спірного договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів та могли суттєво вплинути на його волевиявлення. Вказує, що сторонами спірного договору кредиту та додаткових угод до нього не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, а відтак і Додаткові угоди до кредитного договору є недійсними.

Експертним економічно-правовим дослідженням № 2328 від 25 вересня 2017 року, проведеним судовим експертом Віхляєвим О.К., встановлено невідповідність умов кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України 10 травня 2007 року № 168. Відповідач не повідомив ОСОБА_1 істотні умови кредитного договору з метою введення його в оману щодо реальної вартості кредитних коштів, що в свою чергу, призвело до його хибного волевиявлення при укладенні правочинів.

Укладенням Додаткових угод одночасно зі змінами до кредитного договору банк вніс зміни щодо збільшення загального ліміту кредитування, в межах строку дії кредитної лінії, а отже відбулася новація угоди сторін, відповідно до якої первісне зобов`язання припинилося, а між його учасниками виникло нове зобов`язальне правовідношення.

Крім того, вказує, що вищезазначені оспорювані Додаткові угоди про зменшення суми пені укладені з недодержанням письмової форми, оскільки при укладенні даних угод було використане факсимільне відтворення підпису Голови Правління банку, а також відтворення відбитку печатки банку технічними друкованими пристроями.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 23852, 60 доларів США заборгованості за кредитним договором № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року, яка складається з 22816, 95 доларів США - заборгованість за кредитом; 1036,23 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, що за курсом НБУ на день винесення рішення складає 667385,40 грн. та 3654 грн. в рахунок відшкодування судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними з дати укладення Додаткової угоди №1 від 17 січня 2012 року, Додаткової угоди №1 від 08 листопада 2012 року, Додаткової угоди №2 від 28 травня 2013 року до № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року.

Задовольняючи частково позов АТ КБ " ПриватБанк", суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 порушив зобов`язання по кредитному договору, що призвело до настання правових наслідків, визначених у статті 611 ЦК України та стягнення з нього заборгованості по тілу кредиту та відсотках, розмір якої підтверджується розрахунком позивача, правильність якого позичальником не спростовано. Однак, неправомірним є нарахування комісії та пені, оскільки умови договору кредиту про сплату комісії в силу Закону України «Про захист прав споживачів» є нікчемними, а пеня - нарахована банком з порушенням Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із того, що ОСОБА_1 не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження недійсності укладених із банком додаткових угод. Вони укладені сторонами відповідно до норм чинного законодавства, які дійшли згоди стосовно всіх їх умов, а тому підстави для визнання додаткових угод до кредитного договору недійсними за ст.230 ЦК України та ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених первісних вимог та відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати, банку у задоволенні позову відмовити, задовольнивши його зустрічні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано його доводи про встановлену ч.2 ст.19 ЗУ «Про іпотечні облігації» нікчемність договору викупу від 13.10.2011 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі», за яким банк повернув своє право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними із ОСОБА_1

Покликається на невиконання АТ КБ «Приватбанк» ухвали суду від 11.01.2016 року про витребування доказів у справі та, порушення в зв`язку з цим судом норм ЦПК України та ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод щодо необхідності дослідження судом витребовуваних ним доказів.

Доводить про відсутність підстав для стягнення заборгованості по кредиту, оскільки банком здійснено її нарахування за період, починаючи з дати видачі кредиту та до липня 2015року, в т.ч. за період з 19.02.2007року, у який банк відступив компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» права вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1

Вказує на помилковість висновків суду при вирішенні зустрічного позову та, не врахування того, що при укладені кредитного договору банк порушив вимоги частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що є однією з елементів нечесної практики та підстав для визнання додаткових угод до кредитного договору недійсними.

Зазначає, що наведені в позовній заяві доводи повністю підтверджуються висновком судово-економічної експертизи від 13 січня 2016 року.

Також покликається на нікчемність додаткових угод через використання при їх укладенні відтвореної технічними пристроями та факсимільного відтворення підпису, голови правління банку та відбитків печатки банку.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують. Просить залишити його в силі, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог цивільного судочинства, ухвалене на основі не повно з`ясованих обставин, а тому підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Ухвалюючи власне рішення апеляційний суд, виходить з наступного.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Встановлено, що 17 липня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ROH0GF00000486, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 25600 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості в сумі 20 000 доларів США, на оплату страхових платежів на нерухомість в сумі 5600доларів США, зі сплатою 0,92% за користування кредитом на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії в розмірі 0,18% від суми наданого кредиту щомісячно в період сплати, комісії на дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11даного договору, з кінцевим терміном повернення 14 липня 2025 року.

Звертаючись із позовом до суду, банк вказував, що в порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язання не виконував, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 1 липня 2015 року становить 23 989,6 доларів США і складається із: заборгованості за кредитом в сумі 22 816,95доларів США, заборгованості за процентам в сумі 1036,23 доларів США, заборгованості з комісії в сумі 94,30 долара США та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в сумі 42,12 долара США.

Як убачається з аналізу умов кредитного договору повернення кредиту, сплата процентів і винагороди повинна здійснюватися щомісячними рівними платежами у розмірі 245,08 доларів США (пункт 1.1. кредитного договору). На виконання кредитного договору ОСОБА_1 відкриває позичальнику рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту; кредитний рахунок НОМЕР_4; рахунок по процентам НОМЕР_5; рахунок для обліку комісії НОМЕР_6 (пункт 1.2. кредитного договору). Банк зобов`язується надати кредит шляхом і в межах сум, визначених в пункті 1.1. (пункт 2.1.1. кредитного договору). З метою надання і обслуговування кредиту банк зобов`язується відкрити рахунки, що вказані в пункті 1.2. і здійснювати ведення кредитного досьє по кредиту (пункт 2.1.2. кредитного договору).

Як убачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, банк виконав свої зобов`язання частково, надавши позичальнику 14.07.2005 року - 20 000 доларів США, а 13.07.2006року-280,06доларів США, всього 20 280,06 доларів США.(а.с.4).

У період з 14.07.2005року по 20.02.2007року відповідачем в рахунок погашення заборгованості по кредиту сплачено тіла-787,12 доларів США, процентів-5002,88 доларів США, комісії-504 долара США, всього 6294 долара США.

Станом на 20.02.2007року заборгованість по тілу кредиту становила 19 492,94 долара США, за відсотками-185,35 доларів США, по комісії-36 доларів США.

З повідомлення позичальникові про відступлення прав вимоги кредитора за кредитними документами № 20.1.3.2/6-811 від 23 лютого 2007року вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив ОСОБА_1 про відступлення Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 plc), місцезнаходження якої: ОСОБА_10, 1-й поверх, 9 ОСОБА_11, Лондон, EC4R 2RU, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (PELLIPAR HOUSE, 1 -st Floor , 9 Cloak Lane, London, EC4R 2RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland ), «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» права вимоги за кредитними документами, внаслідок чого останній з 19 лютого 2007року є єдиним власником прав вимоги, передбачених кредитним договором і всіх прав іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним із ОСОБА_1 (а.с.74 т.1)

В ньому також зазначено, що для збереження зручності розрахунків за кредитними документами ЮМЛ уповноважив Приватбанк на прийом від позичальника платежів та ведення з ним всіх інших справ, пов`язаних із кредитними документами, у тому ж порядку, як це відбувалося до відступлення прав вимоги. Для зарахування Приватбанком платежів за кредитними документами на користь ЮМЛ, як їх власника Приватбанк цим отримує доручення зараховувати всі такі кошти на рахунок ЮМЛ у Приватбанку №5650 9 050000 703, або ж на такий інший рахунок, про який ЮМЛ може повідомити Приватбанк»

Позивач не заперечує обставин щодо відступлення ним прав вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 .

В ході розгляду справи, представник позивача, в обґрунтування свого права на позов, надав суду першої інстанції докази укладення 13 жовтня 2011 року договору викупу (відступлення) прав вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором від 14 липня 2005 року № ROH0GF00000486, що укладався між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , знову перейшло до ПАТ КБ «ПриватБанк» (цей договір за порядковим № 538 міститься у переліку активів у додатку № 1 до договору).

Доводи апеляційної скарги про нікчемність договору викупу від 13.10.2011року є безпідставними, оскільки, частина друга статті 19 ЗУ «Про іпотечні облігації» хоча і містить заборону зворотного викупу іпотечних активів, що придбані спеціалізованою іпотечною установою і включені до складу іпотечного покриття, однак закон не встановлює нікчемність такого договору, а тому він є оспорюваним, а ОСОБА_1 у встановленому законом порядку із позовом про визнання його частково недійсним не звертався.

Таким чином встановлено, що в період з 19.02.2007 року по 12.10.2011 року право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 14.07.2005 року № ROH0GF00000486 не належало ПАТ КБ «ПриватБанк» в силу його відступлення на користь третьої особи «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Відповідно до статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в редакції, яка діяла на лютий 2007року фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ грошей; 9) послуги у сфері страхування та накопичувального забезпечення; 10) торгівля цінними паперами 11) факторинг; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 цього Закону.

В силу статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - суб`єктами підприємниць діяльності. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Згідно статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» уповноважений орган у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам.

Із розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви позивачем, з колонки «сальдо поточне» вбачається, що заборгованість по тілу кредиту в період з 13.07.2007року по 14.07.2011року зросла в загальній сумі на 1140,87 доларів США, зокрема 13.07.2007року тіло кредиту ( «поточне сальдо» ) збільшилось на 279,35 долара США, 11.07.2008року - на 304,51 долара США,13.07.2009року -180,21 долара США,13.07.2010року-175,14 доларів США та 13.07.2011року-171,69 доларів США.

За наведеного, у вказаний період ОСОБА_1 були надані кредитні кошти у загальній сумі 1140,87 доларів США.

Разом з тим, Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 plc), місцезнаходження якої: ОСОБА_10, 1-й поверх, 9 ОСОБА_11, Лондон, EC4R 2RU, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (PELLIPAR HOUSE, 1 - st Floor , 9 Cloak Lane , London , EC4R 2 RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland ), не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, отже не мала права за законодавством України здійснювати операції з надання кредитних коштів та обслуговування споживчих кредитів громадян України: нараховувати та стягувати проценти і комісії.

Ці кошти в той період не мав права надавати і ПАТ КБ «Приватбанк».

Із вищезазначеного розрахунку заборгованості також встановлено, що в період, коли власником прав вимоги, передбачених кредитним договором від 14 липня 2005 року, в рахунок погашення заборгованості по кредиту було сплачено:

з 20.02.2007року по 12.07.2007року тіло кредиту у сумі 170,37 доларів США, відсотки 899,63 долари США, комісія - 180 доларів США;

з 13.07.2007року по 10.07.2008року тіло кредиту у сумі 695,52 долари США, відсотки 2149,8 доларів США, комісія -432долара США;

з 11.07.2008року по 12.07.2009року тіло кредиту у сумі 460,98 доларів США, відсотки 1121,51долар США, комісія -410,78 доларів США;

з 13.07.2009року по 12.07.2010року тіло кредиту у сумі 611,05доларів США, відсотки 1638,39 доларів США, комісія -417,22 доларів США;

з 13.07.2010року по 13.07.2011року тіло кредиту у сумі 656,67доларів США, відсотки 2864,52 долара США, комісія -305,89 доларів США;

з 14.07.2011року по 13.10.2011року тіло кредиту у сумі 296,67доларів США, відсотки-0, комісія -0;

Всього, за вказаний вище період в рахунок погашення заборгованості по кредиту , ОСОБА_1 сплатив 13311 доларів США, зокрема, тіла кредиту у сумі 2891,26 доларів США, відсотків-8673,85 доларів США, комісії-1745,89 доларів США.

Таким чином встановлено, що на момент набуття ПАТ КБ «Приватбанк» права вимоги (13.10.2011року) за кредитним договором № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року у ОСОБА_1 існувала заборгованість по тілу кредиту у розмірі 6181,94 доларів США (19 492,94 +185,35+36=19714,29-13311).

В жовтні 2011 року в рахунок погашення тіла кредиту банком зараховано проплату у розмірі 164,28 доларів США.

Встановлено, що 17 січня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода №1 до кредитного договору № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року, відповідно до умов п.3 якої сторони внесли зміни до кредитного договору № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року, його пункт 1.1 викладено в наступній редакції:

«банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти в строк з 14.07.2005р. по 14.07.2025року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 24 796,85 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості, а також у розмірі 12 338,73 долара США на сплату страхових платежів у випадку на в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Період сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплат, починаючи з 13.01.2012року, позичальник повинен надавати банку кошти(щомісячний платіж) у сумі 341,23 долара США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться у строки відповідно до графіка погашення кредиту(додаток №1)»

Доповнено такими умовами:

«1.Суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 412,64 долара США.

2. Згідно зі ст.ст.212,651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в графіку погашення кредиту(додаток №1 до цієї додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 412,64 доларів США, а саме пеня у розмірі 412,64 доларів США.

4.Додаток №1 (графік погашення кредиту) викласти в новій редакції, який є невід`ємною частиною цієї Додаткової угоди.

5.Погашення заборгованості позичальника за договором здійснюється згідно графіку погашення кредиту (додаток №1 до цієї додаткової угоди.

6.У разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених у договорі, згідно ст.212,611,651 ЦК України сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених договором, плата за кредитом нараховується банком у розмірі фактично сплаченої позичальником. При цьому,позичальник за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті плати за кредитом сплачує банку неустойку:- у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом;- в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором.

Сплата позичальником штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання позичальником зобов`язання по сплаті плати за кредитом. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті штраф сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Згідно ст.ст.212,611,651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених у графіку погашення кредиту, за цим договором понад 1460 днів, щодо зобов`язань, строк яких не настав, сторони погодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою.

Термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 50 років» (а.с.13-17 т.1)

8 листопада 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено ще одну додаткову угоду №1 до кредитного договору № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року, відповідно до умов п.3, якої сторони внесли зміни до кредитного договору № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року, його пункт 1.1 викладено в редакції:

«банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти в строк з 14.07.2005р. по 14.07.2025року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 24 619,72 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості, а також у розмірі 5988,97долара США на сплату страхових платежів у випадку на в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Період сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплат, позичальник повинен надавати банку кошти(щомісячний платіж) у сумі 347,43 долара США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться у строки відповідно до графіка погашення кредиту(додаток №1)»

Доповнено такими умовами:

1.Суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 95,95доларів США, а саме пеня у розмірі 95,95доларів США .

2. Згідно зі ст.ст.212,651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в графіку погашення кредиту(додаток №1 до цієї додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 95,95доларів США.

Решта пунктів цієї додаткової угоди ідентичні пунктам додаткової угоди №1 від 17.01.2012року.

28 травня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року, відповідно до умов п.3 якої сторони внесли зміни до кредитного договору № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року, його пункт 1.1 викладено в редакції:

«банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти в строк з 14.07.2005р. по 14.07.2025року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 25988,97доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості, а також у розмірі 6325,95 доларів США на сплату страхових платежів у випадку на в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Період сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплат, позичальник повинен надавати банку кошти(щомісячний платіж) у сумі 344,88 долара США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться у строки відповідно до графіка погашення кредиту(додаток №1)»

Доповнено такими умовами:

1.Суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 205,89доларів США, а саме пеня у розмірі 205,89 доларів США .

2. Згідно зі ст.ст.212,651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в графіку погашення кредиту(додаток №1 до цієї додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 205,89 доларів США.

Решта пунктів цієї додаткової угоди ідентичні пунктам додаткової угоди №1 від 17.01.2012року та №1 від 8.11.2012року.

Встановлено, що в названих додаткових договорах до кредитного договору сторони досягли в п.10 згоди про використання банком факсимільного відтворення підпису голови правління та відтворення відбитку печатки банку технічними друкованими пристроями.

Враховуючи, що ОСОБА_1 факт підписання ним оспорюваних додаткових угод не заперечував, при цьому, за домовленістю сторін позивачем за первісним позовом при вчинені цих правочинів використано факсимільне відтворення підпису уповноваженої особи та печатки банку, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.207 ЦК, відсутні правові підстави для визнання цих договорів недійсними.

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється.

У зв`язку із зазначеним, суд виходить з того, що додаткові угоди до кредитного договору, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладені після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи можуть бути визнані судом недійсними.

Із зазначених підстав на незаконність вищевказаних додаткових угод до кредитного договору покликалася представник ОСОБА_1 - адвокат Коробка Н.М. (а.с.178 т.2).

Крім цього, за положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірних додаткових угод) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Проаналізувавши умови пункту 1.1 кредитного договору та його умови, викладені в редакції укладених додаткових угод від 17.01.2012року, від 8.11.2012року та від 28.05.2013року, апеляційний суд встановив, що в усіх додаткових угодах не вказаний розмір наданого споживчого кредиту на придбання нерухомості, а розмір кредитних коштів, що надаються на сплату страхових платежів збільшений у порівняні з первісними умовами відповідно: на 6738,73долара США (12338,73-5600), на 388,97 доларів США(5988,97-5600) та на 725,95 доларів США (6325,25-5600).

Крім цього, вказаний пункт передбачає сплату винагороди на надання фінансового інструменту у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати.

Оскільки додаткові угоди до кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладені після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», апеляційний суд приходить до висновку, що пункт третій додаткових угод, яким п.п. 1.1 кредитного договору викладено у новій редакції, суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» та є недійсним.

У пунктах 6 додаткових договорів від 17.01.2012року, від 8.11.2012року та від 28.05.2013року передбачено порядок сплати відсотків і винагород (Плати за кредитом) у разі неналежного виконання зобов`язань. Зокрема, протягом періоду неналежного виконання відсотки і винагороди нараховуються у розмірі фактично сплаченої позичальником. У цих пунктах додаткових угод не зазначено, що є визначальним при визначенні розміру такої Плати, а, виходячи з розрахунку розміру заборгованості, розміри платежів є різними у різні місяці. Тому такі умови суперечать положенням частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містять умови про зміни у витратах.

Крім того, у зазначених пунктах встановлено неустойку за весь період неналежного виконання зобов`язань щодо сплати Плати за кредитом у розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених відсотків та 100 % у розмірі неналежно сплачених винагород, яка сплачується за весь період неналежного виконання зобов`язань щодо сплати Плати за кредитом.

Також пунктом 2 цих спірних додаткових договорів до кредитного договору передбачена ще й відповідальність, у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених у графіку погашення кредиту понад 31 день у вигляді штрафу у фіксованому розмірі.

Встановлено, що пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником кожного із зобов`язань, передбачених п.п.2.2.2 та 2.2.3 договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. (або сумі у валюті кредиту, еквівалентної 1 грн. за курсом НБУ на день сплати) за кожен день прострочки, відтак встановлення у пунктах 2 та 6 відповідальності у вигляді неустойки за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та винагород указує про повторне притягнення позичальника до відповідальності за одне і теж саме порушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що дає підстави для визнання положень пунктів 2 та 6 додаткових договорів недійсними.

Крім того, встановлення неустойки у розмірі 100 % неналежно сплачених платежів є непропорційно великою сумою компенсації, що також указує на несправедливість такої умови. Наведене є додатковою підставою для визнання пунктів 6 у додаткових угодах до кредитного договору недійсними.

Слід також зазначити, що збільшення додатковими угодами позовної давності до 50 років лише по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів є також несправедливими, оскільки стосуються лише прав кредитодавця, однак не передбачають такого строку щодо жодних можливих вимог позичальника, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що умови пунктів 2 та 6 спірних додаткових договорів від 17.01.2012року, від 8.11.2012року та від 28.05.2013 року до кредитного договору є несправедливими, суперечать положенням частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містять умови про зміни у витратах, у зв`язку із чим підлягають визнанню недійсними. Крім того, такі умови встановлюють подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення, встановлений розмір неустойки є непропорційно великою сумою компенсації та збільшення строку позовної давності лише щодо вимог банку ставить позичальника у нерівне з кредитодавцем положення, а тому відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вказані умови договору є недійсними з моменту їх укладення.

Виходячи з положень ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З урахуванням наведених норм закону і обставин, визнання судом недійсними пунктів 2, 3, та 6 укладених між сторонами трьох додаткових угод до кредитного договору, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання в цілому цих трьох угод недійсними, оскільки за відсутності цих пунктів оспорювані правочини не були б вчинені.

Слід зазначити, що вимоги про визнання додаткових угод недійсними, ОСОБА_1 пред`явлені на підставі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", так як містять несправедливі умови, у зв`язку із чим ці Угоди згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" є недійсними.

Тобто, зазначивши, що підставою недійсності Угод є несправедливість умов Угод (ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів"), позичальник також посилався на норму ч.6 ст. 19 цього Закону, яка регулює питання недійсності угоди у зв`язку зі здійсненням нечесної підприємницької практики (недобросовісна конкуренція та діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною).

У той самий час ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Оскільки ст. ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними, а відповідач підтримує свої вимоги зустрічного позову у повному об`ємі, у визнанні додаткових угод недійсними з підстав, передбачених ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" слід відмовити.

Як зазначено вище, на момент набуття АТ КБ «Приватбанк» права вимоги (13.10.2011року) за кредитним договором № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року у ОСОБА_1 існувала заборгованість по тілу кредиту у розмірі 6181,94 доларів США.

Однак, в розрахунку заборгованості вона (по тілу) значиться в загальній сумі 19127,49 доларів США, на яку нараховувались відсотки на поточну заборгованість у розмірі 11,04% річних, прострочену -27,24% річних.

Із цього розрахунку також встановлено, що банком безпідставно 13.01.2012 року збільшено заборгованість по тілу кредиту на суму 5838,64 долара США, 13.07.2012року -168,37 доларів США, 7.11.2012 року -388,97 доларів США, 28.05.2013 року -336,98 доларів США, 12.07.2013 року -166,77 доларів США, всього на 6899,73 долара США.

З врахуванням викладеного, вбачається, що заборгованість по тілу кредиту постійно зростала, на яку банком нараховувались відсотки на поточну заборгованість у розмірі 11,04% річних, прострочену -27,24% річних. АТ КБ «Приватбанк» зарахував як видані відповідачу в кредит кошти в загальному розмірі 28 320,66 доларів США, що складається із 20 000 доларів США, наданих на придбання нерухомості; 280,06 доларів США - сплату страховки; 1 140,87 доларів США- «надані» в період викупу прав Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та вищевказаних 6899,73доларів США, хоча за умовами кредитного договору сума кредиту становить 25 600 доларів США.

Станом на 1 липня 2015 заборгованість по тілу кредиту згідно розрахунку банку значиться у розмірі 22 816,95 доларів США, за процентами-1036,23 доларів США,по комісії-94,30 доларів США, пені-42,12 доларів США.

Цим же розрахунком підтверджується, що відповідачем постійно вносилися кошти в рахунок погашення заборгованості, які банком зараховувались у погашення тіла кредиту, процентів, комісії, останній платіж здійснено в червні 2015 року. За період з 13.10.2011 року по 1.07.2015 року в рахунок погашення процентів зараховано 10 572,72 долара США (колонка погашення %), комісії - 1795,81 доларів США ( колонка комісія отримана) та 2328,11 доларів США пені, розрахунок нарахування якої в матеріалах справи відсутній.

За наведеного, оскільки банком в період з 19.02.2007 року по 12.10.2011 року нараховані відсотки та комісія на тіло кредиту, коли право вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не належало, за відсутності у Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» здійснювати операції з надання кредитних коштів та обслуговування споживчих кредитів; надання у період з 13.10.2011 року по 1.07.2015 року кредитних коштів з перевищенням встановленої договором загальної суми кредиту, нарахування відсотків на підвищене тіло кредиту, погашення позичальником заборгованості по кредиту у загальній сумі 65 386,43 доларів США, апеляційний суд приходить до висновку, що АТ КБ «Приватбанк» не доведено наявності заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року, що свідчить про відсутність підстав для задоволення первісного позову.

АТ КБ «ПриватБанк» подало заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.11, 12 т.2).

Як зазначено вище, до кредитного договору від 14.07.2005 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» тричі укладались додаткові угоди, остання з них -28.05.2013 року, які стосуються зміни тих положень кредитного договору, оспорення яких становить зміст позовних вимог, а тому саме з дати укладення додаткової угоди від 28.05.2013 року починається перебіг строку позовної давності за даними вимогами, отже, позичальник строку звернення з позовом до суду не пропустив.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та задоволення зустрічного позову про визнання трьох додаткових угод до кредитного договору недійсними.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору у сумі 3654грн. при подачі позову АТ КБ «Приватбанк» слід віднести за рахунок останнього. При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 5481грн. судового збору, які підлягають стягненню із банку. Також, у зв`язку із задоволенням вимог ОСОБА_1 про визнання трьох додаткових угод недійсними, з АТ КБ «Приватбанк» на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у сумі 4131грн.(551.2х3=1653,6; 1653,6х150%=2480,4; 1653,6+2480,4).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст. ст. 215, 217, 549 ЦК України, ст. ст.4, 5, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2019 року скасувати.

Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року відмовити за недоведеністю.

Зустрічний позов задовольнити частково. Визнати недійсними Додаткову угоду №1 від 17 січня 2012 року, Додаткову угоду №1 від 08 листопада 2012 року та Додаткову угоду №2 від 28 травня 2013 року до № ROH0GF00000486 від 14 липня 2005 року з підстав, передбачених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судові витрати АТ КБ «Приватбанк», понесені при подачі позову віднести за рахунок останнього.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по оплаті судового збору у сумі 5481 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят одну) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 4131(чотири тисячі сто тридцять одну) грн.

Позивач - відповідач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач - позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 4 червня 2019 року

Судді: Бондаренко Н.В.

Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.