Дата документу 11.06.2019 Справа № 328/2750/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/2750/18 Провадження №22-ц/807/1500/19
Головуючий в 1-й інстанції - Новікова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
СекретарКулабухова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 17 січня 2019 року, ухвалене в м. Токмак (повний текст рішення складено 25 січня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач у жовтні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача вартість матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу «КІА МAGENTIS» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12.10.2015 року у розмірі 235 210,84 грн. Позов обґрунтовує тим, що 12.10.2015 приблизно о 17.00 годині у м. Токмаку Запорізької області, на 113 км автодороги Р-37 «Енергодар-Василівка-Бердянськ» на перехресті з вул. Воровського відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_1 були отримані тілесні ушкодження та було пошкоджено автомобіль позивача «КІА MAGENTIS» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Дорожньо-транспортна пригода виникла в результаті порушення вимог Правил дорожнього руху водієм автомобіля «HONDA CIVIC» ОСОБА_2 , який виїжджаючи з другорядної дороги не дав позивачу дорогу, та своїми діями створив аварійну ситуацію. Місце пригоди водій ОСОБА_2 залишив. Позивач вважає, що існують всі підстави для відшкодування власнику транспортного засобу матеріальної шкоди, що завдана протиправними діями відповідача.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 17 січня 2019 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 допустив грубе порушення п.16.3, 16.11 правил дорожнього руху, виїхав на смугу руху автомобіля позивача, і саме це послугувало причиною для вжиття ОСОБА_1 заходів щодо уникнення зіткнення, які потягли за собою пошкодження автомобіля та спричинення вказаних збитків.

Відповідно до відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 06.01.2016 до 30.11.2018 слідчими Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000012, внесеного до ЄРДР 06.01.2016, за ч.1 ст.286 КК України за фактом того, що 12.10.2015 приблизно о 17.00 годині на 113 км автодороги Р-37 - вул АДРЕСА_1 м. Токмаку за участю автомобіля «КІА MAGENTIS» реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «HONDA CIVIC» реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 сталася ДТП, в результаті якої були пошкоджені транспортні засоби та отримав тілесні ушкодження ОСОБА_1

Вказане кримінальне провадження закрите 30.11.2018 у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, оскільки ОСОБА_1 внаслідок ДТП не отримав тілесних ушкоджень.

Зазначені обставини підтверджені заявою позивача ОСОБА_1 від 04.01.2016 (а.с.5), витягом з кримінального провадження №0000012 від 23.01.2017 (а.с.6), постановою про закриття кримінального провадження від 30.11.2018 (а.с.46-47).

Згідно зі звітом про визначення матеріальних збитків, спричиненого володільцю автомобіля марки КІА MAGENTIS реєстраційний № НОМЕР_1 від 06.10.2017 №44 вартість збитків, спричинених власнику автомобіля внаслідок пошкодження при ДТП станом на 29.05.2017 становить 235 210,84 грн. (а.с.11).

Відповідно до листів Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 04.05.2018 №3273/75/02-2018, ГУНП в Запорізькій області від 10.08.2018 №4-328/031/08-2018, стосовно ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення від 16.10.2015 серії АП1 №304604 за ст.122-4 КУпАП та направлений до Токмацького районного суду Запорізької області. Протокол за ст.124 КУпАП стосовно ОСОБА_2 не складався (а.с.44, 45).

Відповідно до висновку експерта складеного в ході кримінального провадження від 16.08.2016 №547/16 в діях водія КІА MAGENTIS реєстраційний № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є невідповідність п.12.4 Правил дорожньою руху, що з технічної точки зору, перебуває у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія автомобіля HONDA CIVIC реєстраційний № НОМЕР_2 ОСОБА_2 є невідповідність вимогам п.16.3., 16.11 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій автомобіля КІА MAGENTIS реєстраційний № НОМЕР_1 ОСОБА_1 (позивач у цій справі) мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди (а.с.7-10).

Під час дослідження експерт встановив, що позивач ОСОБА_1 при виконанні умов п.12.3 Правил дорожнього руху мав можливість уникнути зіткнення з автомобілем відповідача ОСОБА_2 , який у порушення п.16.3, 16.11 Правил дорожнього руху, виїхав на смугу руху автомобіля позивача, шляхом гальмування аж до зупинки його автомобіля. При цьому гальмівний шлях автомобіля позивача був менший за відстань між автомобілями сторін в момент виникнення небезпеки. Але, позивач ОСОБА_1 здійснив невиправданий маневру об`їзду, що призвело до наїзду на дерево. Саме наїзд на дерево завдав пошкодження автомобілю позивача, а отже і спричиненню йому матеріальних збитків.

Суд першої інстанції встановив, що завдання матеріальної шкоди позивачу знаходиться у причинному зв`язку саме з його неправомірними діями до яких призвело невиконання ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху та здійснення невиправданого маневру, і за таких обставин позов є необґрунтованим, а тому у його задоволенні необхідно відмовити.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За відсутності вироку у кримінальному провадженні та постанови у справі про адміністративне правопорушення єдиним доказом який підтверджує або спростовує наявність вини позивача та відповідача у заподіяні шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки є висновок експерта складений в ході кримінального провадження від 16.08.2016 №547/16.

Висновком експерта від 16.08.2016 №547/16 встановлена невідповідність дій обох учасників ДТП - і позивача і відповідача Правилам дорожньою руху, що з технічної точки зору, перебувало у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази надані позивачем до суду першої інстанції не доводять беззаперечно вину відповідача у завдані шкоди позивачеві. На користь вказаного, також свідчить відсутність на даний час судового рішення у кримінальному чи адміністративному судочинстві щодо притягнення відповідача до відповідальності, як особи винної у ДТП. Експертний висновок, який складений експертом не в рамках цієї цивільної справи вказує на вину в тому числі і позивача у наявній шкоді.

Слід також зазначити, що в рамках даної цивільної справи позивачем клопотання про призначення експертизи не заявлялось.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 17 січня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 12 червня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков