Номер провадження: 22-ц/813/2894/19
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2018 року про видачу дубліката виконавчого документа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року представник Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором № 1501/0708/71-135 від 02.07.2008 року у розмірі 452632,44 грн. Вирішено питання стосовно судового збору.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2016 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2015 року залишено без задоволення.

20.03.2018 року до Приморського районного суду м.Одеси звернувся представник Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» із заявою про видачу дубліката виконавчого документа, посилаючись на те, що під час листування між відділеннями ПАТ „Альфа Банк", виконавчий документ разом з рішенням суду було втрачено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2018 року заяву Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» задоволено. Видано дублікат виконавчого документа на виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором № 1501/0708/71-135 від 02.07.2008 року у розмірі 452632,44 грн. та судові витрати в сумі 3 654 грн.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2018 року та відмовити Публічному акціонерному товариству «Альфа Банк» у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1)неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3)невідповідність висновків суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Задовольняючи заяву Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про видачу дубліката виконавчого документу, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог заявника.

Проте, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з наведеними в цій постанові підстав.

Пунктом 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції, на час постановлення ухвали судом першої інстанції) передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

З матеріалів справи вбачається, що при первісному розгляді заяви ПАТ „Альфа-Банк" про видачу дублікату виконавчого листа, ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05 квітня 2018 року заяву ПАТ „Альфа-Банк" було задоволено та видано Банку дублікат виконавчого документу на виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 02.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ „Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 452632,44 грн. та судові витрати у розмірі 3 654 грн.

Вподальшому, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2018 року ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 05 квітня 2018 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про видачу дубліката виконавчого документа та передаючи справу до районного суду для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд не перевірив при яких обставинах був складений акт від 12.02.2018 року про втрату виконавчих документів, відповідно до якого виконавчі документи загубились при передачі їх з Одеського відділення АТ „Альфа-Банк (м. Одеса , вул.Катерининська, 11) до головного офісу ПАТ „Альфа-Банк" (м.Київ, вул.Десятинна, 4/6) (т.1 а.с.187), чи є докази направлення виконавчих документів до головного офісу та чи проводилася Банком з приводу втрати виконавчих документів службова перевірка. Крім того, суд апеляційної інстанції звертав увагу, що питання про видачу дубліката виконавчого документу вирішується в судовому засіданні з викликом сторін.

Проте, при новому розгляді 20.08.2018 року заяви ПАТ „Альфа-Банк" про видачу дубліката виконавчого документа, суд першої інстанції цих обставин не з"ясував та повторив ухвалу від 05.04.2018 року, пославшись крім акту від 12.02.2018 року ще на довідку керівника відділення АТ „Альфа-Банк" від 16.08.2018 року, відповідно до якої керівник Банку пояснив, що оригінали виконавчих документів були направлені з Одеського відділення до головного офісу ПАТ „Альфа-Банк", проте канцелярією головного офісу за адресою м.Київ, вул.Десятинна, 4/6 не отримані; підстави втрати виконавчих документів не встановлено; службова перевірка не проводилася, так як не передбачена діючими процедурами Банку; виконавчі документи до виконання не пред`явлено (а.с.233).

Проте, суд не з`ясував, наявність доказів про направлення Одеським відділенням АТ „Альфа-Банк" до головного офісу ПАТ „Альфа-Банк" виконавчих документів, а також докази, які підтверджують, що на протязі строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, представники банку цікавилися рухом виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ був виданий Приморським районним судом м.Одеси 04.02.2016 року зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання до 02.02.2017 року.

Із заявою про видачу дублікату виконавчого документа, представник Банку звернувся 20.03.2018 року, тобто через рік, після закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

При цьому, докази втрати виконавчих документів та вживання стягувачем дій щоб дізнатися про рух виконавчого провадження, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 2677-VІ чинного на час набрання законної сили судовим рішенням, на підставі якого був виданий виконавчий лист) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною другою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

За пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677-VІ, який набрав чинності з 9 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що 05.10.2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, а Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року втратив чинність (крім статті 4).

Статтею 22 минулої редакції Закону України «Про виконавче провадження», встановлюється річний строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Однак пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII «Про виконавче провадження»: строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, виданих до 05.10.2016 р. збільшено і тепер вони пред`являються в строки встановлені цим законом, тобто в продовж 3 років.

05 жовтня 2016 року набрали чинності Закон України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII, відповідно до пункту 1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи пред`являються до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Цивільного Кодексу України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 року по справі № 3-рп/2001 зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 05.04.2001 року по справі № 3- рп/2001, встановлено, що закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, положення Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» в частині строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначених у ч. 1 ст. 12 цього Закону, в аспекті положень пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, розповсюджуються виключно на виконавчі документи видані з дня прийняття цього Закону та до набрання ним чинності, оскільки застосування поняття «набрання чинності законом» у спірних правовідносинах не може зводитись лише до визначення певної календарної дати, а повинно невід`ємно пов`язуватись із моментом прийняття відповідного закону при неухильному дотримуванні принципу незворотності дії законів у часі (Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 р. у справі № 820/6376/16).

Окремо необхідно вказати, що поширення дії норм відповідного Закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа, а зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред`явлення його до виконання (ніж той який визначений законом) не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом (постанова Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-711цс15).

А отже, за пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677-VІ «Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності з 9 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Таким чином, поширення дії норм Закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа.

Крім того, суд розглянув заяву 20.08.2018 року без виклику сторін, не звернувши увагу на зауваження апеляційного суду в ухвалі від 13.07.2018 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне дану справу направити до суду першої інстанції для з`ясування всіх обставин справи, які підлягають встановленню при розгляді заяви про видачу дубліката виконавчого документа, звернувши увагу на висновки, наведені в даній ухвали суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, з урахуванням висновків, наведених у цій постанові.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовженя розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 04.06.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова