Справа №635/3394/18
Провадження №2/635/1075/2019

УХВАЛИ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Панас Н.Л.
при секретарі - Письменній В.М.
за участю позивача - ОСОБА_1
відповідача - ОСОБА_2
представника відповідача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.Покотилівка заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває зазначена цивільна справа.
В підготовчому судовому засіданні позивачем заявлено клопотання про застосування заходів забезпечення позову, зокрема - накладення арешту (заборони відчуження) на усе нерухоме та рухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо вільного користування зазначеним майном. У якості зустрічного забезпечення просив передати вказане майно йому на відповідальне зберігання.
Відповідач та його представник у підготовчому судовому засіданні проти задоволення заяви заперечували та просили відмовити у її задоволенні. В обгрунтування своєї позиції зазначили, що заява позивача не відповідає вимогам ст.151 ЦПК України, оскільки позивачем не обгрунтована необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, крім того, зазначили, що частина майна, на яке позивач просить накласти арешт взагалі не є предметом спору; до того ж, в заяві відсутній перелік майна на яке слід накласти арешт. Також зазначили, що передача майна на відповідальне зберігання особі, яка є стороною по справі, тобто зацікавленою особою, не передбачено діючим законодавствством.
Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має право звернутися до суду.
Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
До своєї заяви про забезпечення позову позивачем не додано жодних доказів належності 1/2 частини спірного будинку саме відповідачу, що квартира АДРЕСА_2 складає саме 1/2 частину будинку.
Також позивачем у своїй заяві не зазначено на яке саме рухоме майно слід накласти арешт, в заяві не обгрунтована така позиція позивача, оскільки будь-яке рухоме майно не є предметом спору в позові, який був пред`явлеий позивачем. Крім того, позивачем не надано доказів, що майно, на яке просить накласти арешт позивач, належить саме відповідачу і що не вжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення в цій частині.
За таких обставин заява в цій частині задоволенню не підлягає.
Щодо вимог позивача про заборону відповідачу користування зазначеним в заяві майном, суд не вбачає підстав для їх задоволення з наступних підстав.
При вирішенні питання про забезпечення позову, виходячи із правових положень, зазначених судом вище, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову для нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Суд, зазначає, що жодних доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову у виді заборони відповідачу користуватися спірним майном може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивачем не надано, всі доводи останньої з цього приводу ґрунтуються лише на його припущеннях.
Вимоги позивача в частині передачі зазначеного в заяві майна на зберігання позивачу, також не підлягають задоволенню, оскільки в розумінні ч.1 ст.150 ЦПК України, річ, яка є предметом спору, може бути передана на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору, що виключає можливість передачі на зберігання такої речі позивачу.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.
Ухвала може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається протягом п"ятнадцяти днів зі дня складання повного тексту рішення через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст ухвали виготовлено 13 червня 2019 року.
Суддя Н.Л.Панас