ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 208/2873/14-ц

провадження № 61-6672св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, -приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган Марія Анатоліївна, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - адвокатом Ходюшем Артемом Михайловичем, на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2016 року, ухвалене у складі судді Ричка С. О., та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Макарова М. О., Максюти Ж. І., Прозорової М. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 20 червня 2012 року з підстав його укладення у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Посилався на те, що 16 січня 2008 року ОСОБА_2 отримала від нього у позику грошові кошти у сумі 180 000 доларів США та у встановлений строк позику не повернула, що змусило його звернутися до неї із позовом про стягнення боргу. З метою забезпечення позову у справі про стягнення боргу ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 жовтня 2011 року накладено арешт на майно ОСОБА_2 , а саме на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3 , 4 АДРЕСА_2 , що належав їй на праві приватної власності.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2012 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 жовтня 2011 року скасовано і 20 червня 2012 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу вказаного магазину, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 22 червня 2012 року Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації»

Уточнивши у квітні 2016 року позовні вимоги в частині підстави позову, позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_2 продала магазин за заниженою ціною, продовжує ним користуватись, тобто, укладаючи 20 червня 2012 року із ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, діяла не з метою настання реальних наслідків відчуження зазначеного об`єкта нерухомості, а з метою ухилення від виконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості в сумі, еквівалентній 180 000 доларів США, на підставі статей 203, 215, 216 ЦК України просив визнати недійсним договір купівлі-продажу магазину, повернути сторони у первісний стан, залишивши за ОСОБА_2 право власності на цей магазин, а також відшкодувати понесені судові витрати.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудованого приміщення № 3 , 4 АДРЕСА_2 , укладений 20 червня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; сторони договору купівлі-продажу магазину повернуті в первинний стан, скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_3 на приміщення магазину, право власності на приміщення цього магазину залишено за ОСОБА_2 , а також стягнено з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача судовий збір у сумі 3 654 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем обставин відсутності у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наміру на настання реальних наслідків під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки до відповідача ОСОБА_3 не перейшов тягар утримання придбаного ним нерухомого майна, що є істотною ознакою відсутності реального набуття права власності на предмет договору відчуженням майна.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін з посиланням на відповідність його висновків матеріалам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У грудні 2016 року ОСОБА_3 через адвоката Ходюша А. М. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що суди, ухвалюючи рішення про задоволення позову, не врахували, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав відсутності у сторін реальних намірів на створення юридичних наслідків правочину вже було відмовлено. Вказане рішення апеляційного суду залишено без ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2014 року. Наведені обставини, на його думку, свідчать про наявність підстав для закриття провадження у справі за статтею 205 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судових рішень, але суд безпідставно відмовив у задоволенні такого клопотання; ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд не встановив підстав, передбачених статтею 215 ЦК України, для визнання правочину недійсним з мотивів його фіктивності.

Позиція інших учасників справи

У березні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких просив залишити оскаржувані судові рішення без змін. Зазначив, що оспорюваний правочин стосується його майнових прав, тобто можливості задоволення його майнових вимог за позовом про стягнення боргу за договором позики. Доводи касаційної скарги про необхідність закриття провадження у справі, на його думку, не ґрунтуються на нормах процесуального права.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та ухвалою цього ж суду від 22 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 позичила у позивача грошові кошти у сумі 180 000 доларів США. ОСОБА_2 не виконала зобов`язання щодо повернення вказаних коштів, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до неї із позовом про стягнення боргу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 жовтня 2011 року за заявою позивача у цивільній справі № 409/945/12 з метою забезпечення позову накладено арешт на майно ОСОБА_2 , зокрема, на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3 , 4), що належав їй на праві приватної власності.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 11 червня 2012 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 жовтня 2011 року скасовано.

Судами встановлено, що 20 червня 2012 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. та зареєстрований за № 1542. Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 22 червня 2012 року.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Обґрунтовуючи позов про визнання договору купівлі-продажу вказаного магазину недійсним, ОСОБА_1 посилався на фіктивність оспорюваного договору, оскільки до ОСОБА_3 не перейшов тягар утримання придбаного майна, тому договір спрямований не на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а з метою ухилення ОСОБА_2 від сплати боргу.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року у справі № 409/945/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М. А., про стягнення суми боргу та визнання недійсним договору купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів, що набрало законної сили, скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 квітня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_2 , укладеного 20 червня 2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М. А. зареєстрованого за № 1542, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Крім того, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року скасовано додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 9 липня 2013 року, яким вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності оспорюваного договору-купівлі продажу шляхом відновлення права власності ОСОБА_2 на вказаний магазин та у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Суди попередніх інстанцій виходили з відсутності правових підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з тотожністю пред`явленого позову та позову, який був розглянутий у справі № 409/945/12. Проте такий висновок є помилковим.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з тим самим предметом та з тих самих підстав, відносно яких апеляційним судом Дніпропетровської області вже вирішено спір та 14 квітня 2014 року ухвалено судове рішення, що набрало законної сили. Тобто у вказаній справі та у справі, що переглядається, сторони, предмет та підстави позовів є тотожними.

Помилковими є посилання судів попередніх інстанцій про відмінність вказаних позовів, оскільки обидва позови пред`явлено з аналогічних підстав.

При вирішенні питання тотожності позовів правове значення мають не ті підстави, якими позивач обґрунтовував позов при зверненні до суду, а підстави, за якими вирішено справу, враховуючи можливість зміни підстав позову за відповідною заявою позивача.

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 у цій частині, є наслідком помилкового тлумачення деяких норм цивільного процесуального законодавства і суперечать йому.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України.

Керуючись статтями 255, 409, 414, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану його

представником - адвокатом Ходюшем Артемом Михайловичем, задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган Марія Анатоліївна, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення сторін договору купівлі-продажу в первісний стан закрити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник Г. І. Усик