ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2568/18 Номер провадження 22-ц/814/2283/19Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Панченко О.О., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2019 року (ухвалене суддею Крючко Н.І. відомості щодо дати виготовлення повного тексту судового рішення відсутн) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: третя Полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати за ОСОБА_4 факт прийняття спадщини після померлого її батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати договір купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1 Полтаві між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - дійсним та просила визнати за нею право власності на домоволодіння з господарськими будівлями, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок літ. А-1 загальною площею 62,1 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м.: сіни 1-1 площею 10,3 кв.м, 1-2 кімнати площею 12,4 кв.м; 1-3 кімнати площею 12,2 кв.м; 1-4 площею 10,4 кв.м.; 1-5 кухня площею 5,8 кв.м.; 1-6 сіни площею 5,8 кв.м., сарай «Б»- площею 31 кв.м.; сарай «Г» - площею 10 кв.м; сарай Д площею 2,6 кв.м.; вбиральня «В» площею 2,3 кв.м., та земельну ділянку площею 0,0545 га (кадастровий номер :06:004:0727) за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який був власником будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0545 га, за цією ж адресою. В даному будинку разом з покійним по день його смерті проживали його донька ОСОБА_4 та онук ОСОБА_3 . Вказувала, що в установлений законом строк ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори з заявою про намір прийняти спадщину, та 25.10.2013 року Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою за заявою спадкоємиці за законом ОСОБА_4 заведено спадкову справу №116/2013. Тому, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання за ОСОБА_4 права власності на спадкове майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 .

Крім того вказувала, що 19.04.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , від імені якої на підставі довіреності діяв її представник ОСОБА_6 було укладено попередній договір, про те, що ОСОБА_4 має намір продати ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 62,1 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., надвірними будівлями: сараї Б, Г, Д, вбиральня В та земельну ділянку площею 0,0545 га (кадастровий номер :06:004:0727), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 має намір придбати цей будинок, не пізніше 01 червня 2018 року. Вказувала, що за умовами попереднього договору ОСОБА_2 повинна була сплатити ОСОБА_4 в якості передоплати кошти в сумі 200 000 грн. до підписання попереднього договору, факт передачі та отримання зазначеної суми коштів підтверджується підписанням сторонами попереднього договору. Згідно з розписками від 12 квітня 2018 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 200 000 грн., а син ОСОБА_4 ОСОБА_3 підтвердив, що отримав від ОСОБА_2 8 тисяч доларів США. Також позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, а тому договір купівлі-продажу вони не встигли оформити нотаріально. Також позивач зазначила, що син померлої надав розписку про те, що він не має ніяких претензій і залишив будинок, передавши від нього ключі, фактично підтвердивши той факт, що договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та його покійною матір`ю ОСОБА_4 відбувся. Тому, позивач звернулася до суду з вказаним позовом, оскільки користується цим будинком, однак оформити право власності за собою не може.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: третя Полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 фактприйняття спадщини після померлого її батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано договір купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1 Полтаві між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - дійсним.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння з господарськими будівлями, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок літ. А-1 загальною площею 62,1 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м.: сіни 1-1 площею 10,3 кв.м, 1-2 кімнати площею 12,4 кв.м; 1-3 кімнати площею 12,2 кв.м; 1-4 площею 10,4 кв.м.; 1-5 кухня площею 5,8 кв.м.; 1-6 сіни площею 5,8 кв.м., сарай «Б»- площею 31 кв.м.; сарай «Г» - площею 10 кв.м; сарай Д площею 2,6 кв.м.; вбиральня «В» площею 2,3 кв.м., та земельну ділянку площею 0,0545 га (кадастровий номер :06:004:0727) за у АДРЕСА_1 .

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що вказаним рішенням суду порушено її права) та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішенняЛенінського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Перевіркою обґрунтованості доводів апеляції щодо наявності прав у апелянта, на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент винесення рішення судом першої інстанції ОСОБА_1 була єдиною спадкоємицею на майно покійної матері ОСОБА_4 , яка у встановлені законом строки прийняла спадщину, тобто набула майнових прав на спадкове майно. Тому, оскаржуване рішення суду стосується її прав та інтересів, оскільки до участі у розгляді даної справи вона не залучалась.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Від ОСОБА_6 та ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу,в якому останні підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохали апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішенняЛенінського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. На момент розгляду були присутні апелянт та представники сторін, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1, ч.ч.2-3 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , який був власником будинку АДРЕСА_1 згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числа кімнат від однією до п`яти включно від 28.06.1996 року та земельної ділянки площею 0,0545 га (кадастровий номер :06:004:0727) за цією ж адресою.

З матеріалів справи вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_5 проживала його донька ОСОБА_4 та онук ОСОБА_3 .

Так, після смерті ОСОБА_5 його донька ОСОБА_4 , звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого, де 25.10.2013 року Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №116/2013.

Також, судом встановлено, що 19 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , від імені якої та на підставі довіреності діяв її представник ОСОБА_6 був укладений попередній договір, згідно якого останні закріпили свої наміри на продаж ОСОБА_2 житлового будинку з господарськими будівлями загальною площею 62,1 кв.м, житловою площею 34,6 кв.м,, надвірними будівлями: сараї Б,Г,Д, вбиральня В та земельну ділянку 0,0545 га, (кадастровий номер :06:004:0727), які розташовані у АДРЕСА_1 , не пізніше 01 червня 2018 року.

У відповідності до умов вказаного договору, ОСОБА_2 зобов`язувалась сплати ОСОБА_4 в якості предоплати кошти в сумі 200000 грн., до підписання попереднього договору. У відповідності до розписок від 12 квітня 2018 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_8 . ОСОБА_9 200000 грн., та в свою чергу син ОСОБА_4 ОСОБА_3 підтвердив отримання від ОСОБА_2 8000 доларів США.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, так і не оформивши нотаріального договору купівлі продажу будинку з господарськими будівлями у АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що фактично договір купівлі - продажу між сторонами за попереднім договором відбувся, оскільки сторонами виконані істотні умови даного правочину та вчинено ряд послідовних дій, з метою його фактичного укладення, про що свідчить повний розрахунок ОСОБА_2 як покупця, з продавцем за даним договором, та фактичним безперешкодним користуванням даним нерухомим майном, а тому суд прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_2 є законними і обґрунтованими.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що суттєвою ознакою окремого провадження є безспірність розгляду справи.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Виходячи з обставин справи та наведених вище положень закону вимоги позивача про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , є безпідставними, оскільки по-перше, даний факт не стосується позивачки та її прав, а тому вона не може бути заявником з даного питання (ст.4 ЦПК України). По-друге, даний факт не потребує визнання, оскільки ОСОБА_4 у передбаченому порядку прийняла спадщину після смерті батька, і даний факт не заперечується іншими особами, а тому не потребує повторного визнання.

За таких обставин у задоволені вказаних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст.ст.202-203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтями 626-628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Аналіз вказаних норм закону та обставини справи вказують на те, що між позивачем та ОСОБА_4 19.04.2018 року був укладений попередній договір, яким було узгоджені певні істотні умови майбутнього основного договору купівлі-продажу та закріплено наміри сторін на укладення в строк до 01.06.2018 року договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний договір був укладений у формі та порядку встановленому для укладення основного договору. У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 основний договір у передбачений строк укладений не був, а тому зобов`язання за даним договором припинилися після 01.06.2018 року.

Висновки суду, про поширення на укладений попередній договір положень ст. 655 ЦК України, не ґрунтуються на положеннях закону, а тому є незаконними. Сторони договору на моменту кладання попереднього договору виявили волю лише на закріплення намірів у майбутньому вчинити дії по купівлі-продажу житлового будинку належного ОСОБА_4 . У зв`язку зі смертю останньої укладення основного договору не відбулося, а тому про остаточне волевиявлення ОСОБА_4 на продаж належного їй нерухомого майна говорити не можливо. За відсутності вказаних обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави на визнання основного договору (який взагалі не укладався) дійсним, виходячи лише з положень попереднього договору, який на момент розгляду справи втратив свою силу.

За таких обставин у задоволені вказаних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст.ст.328, 334 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Висновки суду першої інстанції про визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно на підставі вказаних норм закону, є безпідставними та не обґрунтованими. ЦК україни передбачено випадки набуття права власності за рішенням суду лише у окремих випадках (ст.344, 376, 392 ЦК України), в інших випадках право власності набувається особами у порядку визначеному законом. Виходячи з положень ст. 334 ЦК України визнання судом договору дійсним є достатньою підставою для виникнення у особи права власності, і додаткових дій не потребує. Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції вказані обставини не врахував, та безпідставно погодився з доводами позовної заяви, не дивлячись на те, що вони не відповідають положенням закону.

За таких обставин у задоволені вказаних вимог необхідно відмовити.

Крім того колегією суддів взято до уваги, той факт, що оскаржуваним рішенням суду апелянта фактично позбавлено права на належне їй спадкове майно, та не надано можливості останній захищати свої права у передбачений законом спосіб.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2019 року з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2019 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: третя Полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ Т.В. Одринська _________________ О.О. Панченко