Справа№ 324/441/19
Провадження № 2/324/339/2019

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2019 Пологівський районний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Іванченка М.В.

при секретарі Кувіка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 10.08.2018 він передав у борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 140000грн., а відповідач зобов`язався повернути позивачеві таку ж суму грошових коштів до 10.02.2019, що підтверджується нотаріально посвідченим договором позики грошей, укладеним між позивачем та відповідачем 10.08.2018. Факт отримання відповідачем від позивача коштів в сумі 140000грн. підтверджується розпискою від 10.08.2018. Відповідно до п.6 договору позики після виконання відповідачем свого зобов`язання позивач повинен передати йому примірник цього договору та розписку. Наявність у позивача, після спливу терміну повернення грошей, примірника цього договору та розписки є свідченням прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання. У строк, передбачений розпискою та договором позики (п.2), свої зобов`язання щодо повернення коштів відповідач не виконав і у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 140000грн. У зв`язку з цим, позивач ОСОБА_1 з посиланням на положення ст. ст. 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість в сумі 140000грн., судові витрати просить покласти на відповідача.

Пред`явив позов до суду позивач поніс додаткові витрати по оплаті судових витрат у розмірі 1400грн., які складаються з судового збору в сумі 1400грн.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Котькорло О.А., підтримавши позов та виклавши мотиви його пред`явлення, просив поданий позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість вимог позивача. Відповідач зокрема зазначив, що позивача ОСОБА_1 він ніколи не бачив і грошей в сумі 140000грн. від нього в борг не отримував. Його син ОСОБА_2 працював в ТОВ «Гайдар+» і в нього вкрали гроші. 10.08.2018 начальник служби безпеки товариства приїхав з його сином, запросили його та дружину до нотаріуса ОСОБА_3 , де він підписав договір позики грошей на суму 140000грн. та написав розписку про їх отримання, а також оформили довіреність на продаж їхньої квартири та автомобіля, які в подальшому були продані. Він це зробив, так як боявся за сина. Позивач ОСОБА_1 у нотаріуса присутнім не був. Йому обіцяли, що це формальність і гроші стягуватися не будуть. Його син погашав борг і на сьогоднішній день залишився винен близько 217000грн. Він договір позики грошей та розписку не оспорював, заяв до правоохоронних органів не подавав, докази на підтвердження своїх тверджень надати не може. Не заперечує, що він підписував договір позики грошей від 10.08.2018 в сумі 140000грн. та написав розписку від 10.08.2018 про їх отримання. Не заперечує, що гроші за договором позики не повертав.

Відзив на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 не подав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Встановлено, що 10.08.2018 між позивачем ОСОБА_1 (позикодавець) та відповідачем ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір позики грошей, посвідчений Носенко Ю.А., приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізького області, зареєстрований в реєстрі за №1138. Умовами договору передбачено, що позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальника строком до 10.02.2019 грошові кошти готівкою у розмірі 140000грн. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики (п.1). Таку саму суму грошових коштів без нарахування відсотків річних позичальник зобов`язується повернути позикодавцю до 10.02.2019 в порядку та умовах, передбачених цим договором. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку (п.2). Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцю грошей готівкою (п.4). Після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору та розписку. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору та розписки є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов`язання.

Відповідач ОСОБА_2 10.08.2018 склав і підписав розписку, в якій зазначив, що він отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 140000грн., які зобов`язується повернути в повному обсязі строком до 10.02.2019.

Таким чином, форма договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем, була дотримана, докази на підтвердження укладення договору позики, надані позивачем, відповідають вимогам ст.1047ЦК України.

Разом з цим, слід зазначити, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач в установленому порядку не оспорив договір позики грошей від 10.08.2018 та складену ним розписку від 10.08.2018.

Крім цього, суд не приймає до уваги наведені відповідачем мотиви, через які він не визнає позов, оскільки жодних належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставин відповідач до суду не надав.

Пояснення відповідача не є тими засобами, на підставі яких суд відповідно до вимог ст.76 ЦПК України встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.76, ст.92 ЦПК України пояснення сторін у справі стають доказами у цій справі лише за умови їх допиту як свідків із попередженням про кримінальну відповідальність.

В ході розгляду справи відповідач не оспорював, що договір позики грошей від 10.08.2018 підписаний ним, а розписка від 10.08.2019 про отримання грошей написана ним власноруч, копії яких наявні в матеріалах справи, а також не заперечував, що зобов`язувався сплатити позивачу вказані в них кошти.

Згідно із ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Під час судового засідання судом були оглянуті, надані представником позивача, оригінал договору позики грошей, укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 та посвідчений Носенко Ю.А., приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізького області, зареєстрований в реєстрі за №1138, а також оригінал розписки від 10.08.2018, складеної відповідачем ОСОБА_2

Суд вважає, що наявність оригіналів договору позики грошей та боргової розписки у позикодавця свідчить про те, що боржник не віддав отримані в борг кошти, а тому вони підлягають стягненню з останнього на користь позикодавця у зазначеному в них розмірі, а саме в сумі 140000грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10.08.2018 в сумі 140000грн. та понесені судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору, в розмірі 1400грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст. ст. 11, 12, 13, 81, 133, 141, 223, 259, 263, 265ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики в сумі 140000 (сто сорок тисяч)грн. 00коп., а також судові витрати в сумі 1400 (одна тисяча чотириста)грн. 00коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Пологівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений станом на 07.06.2019.

Суддя: М.В. Іванченко