Справа № 576/1764/19
Провадження № 2/576/514/19
РІШЕННЯ

іменем України

22 жовтня 2019 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі

головуючого суддіУсенко Л.М.

секретар судового засіданняБірюк О.І.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу№ 576/1764/19
за позовомОСОБА_1
відповідачВідділ освіти Глухівської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивачаДержавна служба якості освіти України
провизнання протиправними формулювання та дати в наказах про звільнення, зміну підстави та дати звільнення

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 21.08.19р. звернулась до відповідача із заявою про звільнення з посади директора Глухівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 з підстав, визначених ч. 1 ст. 38, п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з перемогою у конкурсі на зайняття вакантної посади начальника управління Державної служби якості освіти у Сумській області та призначенням на цю посаду з 23.08.19р.

Також 21.08.19р. позивача ознайомлено з наказом від 20.08.19р. № 91-В «Про відкликання із щорічної відпустки ОСОБА_1 », яким її відкликано з відпустки з 22 серпня 2019 року. Наказ мотивовано особистою заявою позивача від 16.08.19р. № 1130/01-18, тоді як її заява від 21.08.19р. № 1141/01-18 про відкликання попередньої заяви № 1130/01-18 залишена без розгляду, про що свідчить резолюція начальника відділу освіти.

22 серпня 2019 року позивача ознайомлено з наказами від 04.07.2019 року № 119-К «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 22.08.2019 року № 128-К «Про фактичне звільнення ОСОБА_1 ».

Підставою видання наказу від 04.07.2019 року № 119-К «Про звільнення ОСОБА_1 » стало звернення начальника Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради та диск з відеозаписом подій 09.04.2019 року без зазначення джерела отримання цього диску.

Підставами видання наказу від 22.08.19р. № 128-К «Про фактичне звільнення ОСОБА_1 » став наказ від 04.07.2019 року № 119-К «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Вважає оскаржувані накази протиправними, такими, що порушують її права, визначені ст. 43 Конституції України, дискредитують її як депутата Глухівської міської ради і державного службовця.

Службова перевірки фактів, що викладені в заяві начальника Управління соціального захисту населення, не проводилась, рішення про звільнення прийняте лише на підставі цієї заяви, яка носить упереджений характер. Належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 аморального проступку, як при виконанні трудових обов`язків, так і в побуті відсутні.

Просить суд визнати протиправними формулювання підстави та дату звільнення в наказах від 04.07.2019 року № 119-К «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 22.08.19р. № 128-К «Про фактичне звільнення ОСОБА_1 », змінити формулювання підстав та дату звільнення, вказавши підставою звільнення ч. 1 ст. 38 КЗпП України та дату 21 серпня 2019 року.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти задоволення позову, послався на те, що позивач працювала на посаді директора школи, тобто обіймала керівну посаду та здійснювала виховні функції. Процедура її звільнення відбулася в порядку та спосіб, визначені чинним законодавством. Надійшла належно оформлена скарга стосовно дій та висловлювань позивача з відеозаписом, викладене в скарзі ретельно перевірено та детально відображено в наказі від 04.07.19р. «Про звільнення ОСОБА_1 ». Позивачу запропоновано надати письмові пояснення, які вона надала. Після чого з урахуванням статусу депутата міської ради листом було попереджено міську раду про звільнення ОСОБА_1 та саму ОСОБА_1 .

На день звільнення позивач перебувала у відпустці, в яку пішла відразу після закінчення перебування на лікарняному. Тому в наказі про звільнення від 04 липня 2019 року в п. 2 вказано про оформлення її фактичного звільнення в перший робочий день виходу у відпустку.

Ці події передували проходженню позивачем конкурсних процедур, і їй було достеменно відомо про прийняття рішення щодо її звільнення саме за п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Також підставою для розгляду порядку звільнення за ст. 38 КЗпП України для роботодавця є не перемога у конкурсі на посаду, а прийняття на роботу за конкурсом, як зазначено в ст. 38 КЗпП України, яке оформлюється наказом уповноваженого органу.

Але таке звільнення було б можливим лише у випадку, якби ОСОБА_1 вже не було звільнено раніше за п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Заява про відкликання попередньої заяви про відкликання позивача з відпустки, яку відповідач залишив без розгляду, не передбачена Законом України «Про відпустки».

Отже, відповідач діяв в межах повноважень, ОСОБА_1 звільнено в порядку та спосіб згідно процедури, визначеної трудовим законодавством за наявності відповідних підстав та доказів вчинення нею аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, а рішення про звільнення було прийнято раніше, ніж надійшла її заява про звільнення за ст. 38 КЗпП України у вказаний нею строк, про що позивачу було відомо.

Тому просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідь на відзив (а.с. 37-39) зводиться до того, що, на думку позивача, відсутні докази позиції відповідача, а вчинення нею аморального проступку, що слугувало причиною звільнення, не підтверджено засобами, встановленими законом.

Державна служба якості освіти також надала письмові пояснення, в яких загалом підтримує позовні вимоги (а.с.47-50).

Заявлене позивачем клопотання про витребування з відділу освіти Глухівської міської ради копію посадової інструкції задоволене судом при відкритті провадження у справі.

Ухвалою суду від 28.08.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 24.09.19р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державну службу якості освіти.

Відповідач проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не заперечував.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Безпосередньо дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Із наданих доказів суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

03 грудня 2013 року ОСОБА_1 призначена на посаду директора Глухівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 Глухівської міської ради, після звільнення 22 травня 2017 року поновлена на цій же посаді 23 травня 2017 року (а.с. 9-13).

04 липня 2019 року керівником відділу освіти Глухівської міської ради видано наказ № 119-К «Про звільнення ОСОБА_2 », за яким начальником відділу освіти прийняте рішення звільнити позивача з займаної посади за п. 3 ст. 41 Кодексу законів про працю України за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи; здійснити звільнення ОСОБА_1 , враховуючи перебування її з 01.07.2019 у щорічній відпустці, в перший робочий день виходу з відпустки з дотриманням вимог чинного трудового законодавства; прийняти до уваги, що ОСОБА_1 не є членом первинної профспілкової організації; бухгалтерії виплатити ОСОБА_1 усі суми виплат, належних їй при звільненні (а.с. 14-16).

16 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до начальника відділу освіти із письмовою заявою, в якій просила перервати щорічну основну відпустку з 01 липня 2019 року по 31 серпня 2019 року у зв`язку зі звільненням з 22 серпня 2019 року згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 та ст. 38 КЗпП України як такої, яка перемогла в конкурсі на посаду начальника управління Державної служби якості освіти в Сумській області (а.с. 17).

Наказом начальника відділу освіти від 20 серпня 2019 року № 91-Від ОСОБА_1 відкликано із щорічної основної відпустки 22 серпня 2019 року за її особистою заявою. Ознайомившись із вказаним наказом 21 серпня 2019 року, позивач зробила на ньому відмітку про те, що письмової згоди на відкликання з відпустки не надавала, наказ суперечить вимогам ст. 12 Закону України «Про відпустки» (а.с. 18).

Також 21 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до начальника відділу освіти із письмовою заявою, в якій повідомила про відкликання попередньої заяви від 16 серпня 2019 року про переривання щорічної основної відпустки у зв`язку зі звільненням (а.с. 19).

Крім цього, 21 серпня 2019 року у відділі освіти зареєстрована письмова заява ОСОБА_1 про звільнення її 21 серпня 2019 року з посади директора Глухівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 у зв`язку з прийняттям на роботу за конкурсом до Державної служби якості освіти згідно ст. 38 КЗпП України та п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 20).

22 серпня 2019 року наказом начальника відділу освіти № 128-К на виконання наказу начальника відділу освіти № 119-К від 04 липня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » за п. 3 ст. 41 Кодексу законів про працю України, з метою дотримання процедури фактичного звільнення останню звільнено з займаної посади з 22 серпня 2019 року (а.с. 21).

Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і суб`єктів господарювання.

Так, відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

До суб`єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську; гідність тощо.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов`язки.

За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов`язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком.

Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Із підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (пункт 3 стаття 41 КЗпП), можуть бути звільненні лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Відповідно до пункту 2.1 посадової інструкції директора Глухівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 ОСОБА_1 , передбачено, зокрема, що до її посадових обов`язків належить організація навчально-виховної роботи (а.с. 32-33).

У трудовій книжці ОСОБА_1 в записі від 03.12.13р., який зроблено при призначенні її на вказану посаду, зазначено про наявність права викладання основ економіки та основ правознавства в цьому навчальному закладі (а.с. 9-13).

Отже, позивач у цій справі належить до категорії працівників, які можуть бути звільнені на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки є директором шкільного закладу освіти, на яку законами, нормативно-правовими актами та трудовим контрактом покладено виконання виховних та педагогічних функцій.

Разом з цим відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Всупереч вказаним нормам жодна сторона не надала суду доказів для перевірки обставин та подій, що відбулися 09 квітня 2019 року в сесійній залі Глухівської міської ради за участі ОСОБА_1 , та стали причиною звільнення останньої.

Зі спірного наказу від 04.07.19р. «Про звільнення ОСОБА_1 » вбачається, що його винесено за результатами розгляду звернення начальника Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради Павленка Р.В. від 24.05.2019 року «Про вжиття заходів реагування» стосовно поведінки директора Глухівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 ОСОБА_1 , яка мала місце 09.04.19р. в приміщенні виконавчого комітету міської ради, де відбувались загальні збори громади міста, а також перегляду відео диску виступів ОСОБА_1 , з яких встановлено наступне.

09.04.2019 року в приміщенні Глухівської міської ради відбулося зібрання, в якому взяли участь депутати Глухівської міської ради, Сумської обласної ради, голова Глухівської районної ради з працівниками апарату, лікарі ЦРЛ, громадські діячі, мешканці міста. Перебіг заходу фіксувався та висвітлювався місцевими ЗМІ. У подальшому в місцевій газеті «Кур`єр+ТРК Глухів» у розділі «Новини з відео» була опублікована стаття «Резонансне звільнення (відео), що набула широкого поширення та розголосу.

Під час проведення заходу поведінка ОСОБА_1 , її висловлювання з використанням ненормативної лексики, риторика та дії не відповідали вимогам ділового спілкування та правилам етичної поведінки.

У присутності чималої кількості людей ОСОБА_1 допустила прояв аморального проступку, публічно ображала посадових осіб міської ради, які обіймають виборні посади, керівників структурних підрозділів міської ради.

Так, на адресу начальника Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради ОСОБА_3 вигукувала: «..ганьба, убийца..».

Керуючи справами виконавчого комітету Глухівської міської ради ОСОБА_4 публічно назвала «самозванкою», зазначивши при цьому «…пришла в виконавчий комитет с нулевой декларацией ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

До т.в.о. головного лікаря Глухівської ЦРЛ ОСОБА_5 звернулася з вигуками «…Ви взятки берете? Скажите Ви взятки берете…никогда? Представляєте? Я медсестрой работала три месяца ну и шо? ОСОБА_6 , лично, лично, да, да, ви взятки брали, ви лично у меня брали, я вам напомню, я давала, еще врет, сто не давал, ви подлец самий настоящий…».

Усі зазначені вище аморальні дії ОСОБА_1 супроводжувались різкими неконтрольованими рухами рук, підвищеним тоном, криком, що, враховуючи її статус педагогічного працівника та директора закладу загальної середньої освіти, не відповідає загальноприйнятим нормам поведінки, суперечить вимогам статті 24 Закону України «Про загальну середню освіту», в якій зазначено, що «педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями».

Відповідно до вимог постанови Кабінету міністрів України від 14.06.2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково педагогічних працівників» посада директора закладу загальної середньої освіти належить до категорії посад, на які поширюються вимоги щодо дотримання норм пристойної та ввічливої поведінки, високої культури спілкування.

Підставами звільнення в наказі окремо визначені: звернення начальника Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради Павленка Р.В ОСОБА_7 від 24.05.2019 року «Про вжиття заходів реагування», диск з відеозаписом подій, що відбулися 09.04.2019, лист відділу освіти Глухівської міської ради від 30.05.19р. № 01-18/743 на адресу ОСОБА_1 «Про надання пояснень», пояснення ОСОБА_1 від 30.05.19р., лист-повідомлення Глухівського відділу освіти від 31.05.19р. № 01-16/651 Глухівському міському голові про звільнення ОСОБА_1 , оскільки вона є депутатом Глухівської міської ради, попередження ОСОБА_1 про звільнення.

З усіх перелічених підстав звільнення суду надано лише копії листа відповідача до ОСОБА_1 про витребування письмових пояснень (а.с. 35), повідомлення міському голові про звільнення ОСОБА_1 (а.с. 36) та попередження останньої про звільнення (а.с. 37).

З вищевказаних та наданих суду доказів неможливо об`єктивно прийняти рішення на підтвердження чи спростування вчинення ОСОБА_1 аморального проступку, несумісного з роботою директора навчального закладу.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

21 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до керівника відділу освіти з письмовою заявою про звільнення її 21 серпня 2019 року з посади директора Глухівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 у зв`язку з прийняттям на роботу за конкурсом до Державної служби якості освіти згідно ст. 38 КЗпП України та п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 20).

Наказом Державної служби якості освіти від 20.08.19р. № 06-01/22-Кт ОСОБА_2 призначено на посаду начальника управління Державної служби якості освіти у Сумській області з 23 серпня 2019 року (а.с.56).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи неправомірність дій відповідача в частині формулювання та дати звільнення ОСОБА_1 , відсутність позовної вимоги про поновлення позивача на посаді, призначення її з 23 серпня 2019 року на іншу посаду, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зміни формулювання підстав та дати звільнення ОСОБА_1 , вказавши дату звільнення 21 серпня 2019 року, підставу звільнення ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Позовні вимоги в частині визнання протиправним формулювання та дати в спірних наказах підстав звільнення за п. 3 ст. 41 КЗпП України як такі, що викладені непослідовно та за відсутності логічного змісту.

В силу ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору, нею було заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, одна з яких задоволена, то з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1 982, 34 грн. як за подання позову немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 141, 247, 258, 259, 265, 273, 279 Цивільного процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити формулювання підстав та дати звільнення ОСОБА_1 з посади директора Глухівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2, підставу звільнення замість п. 3 ст. 41 КЗпП України вказати ч. 1 ст. 38 КЗпП України, дату звільнення замість 22 серпня 2019 року вказати 21 серпня 2019 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Відділу освіти Глухівської міської ради на користь держави 1 982,34 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду черезГлухівський міськрайонний суд Сумської області суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 22 жовтня 2019 року.

Суддя Л.М. Усенко