КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 червня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 757/53882/18-ц

Апеляційне провадження №22-ц/834/4794/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Музичко С.Г., Болотова Є.В.

при секретарі: Макаровій К.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного вищого навчального закладу «Київський університет культури» про зобов`язання вчинити дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого 17 січня 2019 року в приміщенні суду під головуванням судді Литвинової І.В., інформація про дату складання повного судового рішення відсутня,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Печерського районного суду із позовом до ПВНЗ «Київський університет культури», в якому просив зобов`язати відповідача опублікувати на своєму офіційному веб-сайті статут; документи, якими регулюється порядок здійснення освітнього процесу; ліцензії на провадження освітньої діяльності; сертифікати про акредитацію освітніх програм, сертифікат про інституційну акредитацію; бюджет (кошторис) закладу вищої освіти та всі зміни до нього; річний звіт про діяльність закладу освіти; звіт про використання та надходження коштів; штатний розпис; інформацію про структуру та органи управління, склад керівних органів, кадровий склад згідно з ліцензійними умовами, освітні програми, що реалізуються в закладі освіти, та перелік освітніх компонентів, що передбачені відповідною освітньою програмою, ліцензований обсяг та фактичну кількість осіб, які навчаються у закладі освіти, мову (мови) освітнього процесу, наявність вакантних посад, порядок і умови проведення конкурсу на їх заміщення (у разі його проведення), матеріально-технічне забезпечення закладу освіти (згідно з ліцензійними умовами), напрями наукової та/або мистецької діяльності, наявність гуртожитків та вільних місць у них, розмір плати за проживання, результати моніторингу якості освіти, умови доступності закладу освіти для навчання осіб з особливими освітніми потребами, розмір плати за навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації здобувачів освіти, перелік додаткових освітніх та інших послуг, їх вартість, порядок надання та оплати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного вищого навчального закладу «Київський університет культури» про зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив частково скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин справи. Також вказує, що судом не перевірено належним чином надані докази, як на підтвердження вимог позовної заяви. Крім того, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про огляд електронних доказів.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, тому в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторони відповідача не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшов наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано суду доказів відсутності інформації та документів, перелік яких визначений ст.30 Закону «Про освіту» та ст.79 Закону України «Про вищу освіту», оскільки роздруківки з Інтернет не підтверджені іншими засобами доказування (не визнані іншою стороною, не підтверджені висновками спеціальних експертиз, записом відповідних файлів на оптичний диск) тому не свідчать про зміст веб -сторінок.

Проте апеляційний суд в повній мірі не може погодитись з висновками суду щодо обґрунтування відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 у повному обсязі та вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч.1 ст.30 Закону України «Про освіту», заклади освіти формують відкриті та загальнодоступні ресурси з інформацією про свою діяльність та оприлюднюють таку інформацію.

Частиною другою статті 30 Закону України «Про освіту» визначено, що заклади освіти, що мають ліцензію на провадження освітньої діяльності, зобов`язані забезпечувати на своїх веб-сайтах (у разі їх відсутності - на веб-сайтах своїх засновників) відкритий доступ до такої інформації та документів: статут закладу освіти; ліцензії на провадження освітньої діяльності; сертифікати про акредитацію освітніх програм, сертифікат про інституційну акредитацію закладу вищої освіти; структура та органи управління закладу освіти; кадровий склад закладу освіти згідно з ліцензійними умовами; освітні програми, що реалізуються в закладі освіти, та перелік освітніх компонентів, що передбачені відповідною освітньою програмою; територія обслуговування, закріплена за закладом освіти його засновником (для закладів дошкільної та загальної середньої освіти); ліцензований обсяг та фактична кількість осіб, які навчаються у закладі освіти; мова (мови) освітнього процесу; наявність вакантних посад, порядок і умови проведення конкурсу на їх заміщення (у разі його проведення); матеріально-технічне забезпечення закладу освіти (згідно з ліцензійними умовами); напрями наукової та/або мистецької діяльності (для закладів вищої освіти); наявність гуртожитків та вільних місць у них, розмір плати за проживання; результати моніторингу якості освіти; річний звіт про діяльність закладу освіти; правила прийому до закладу освіти; умови доступності закладу освіти для навчання осіб з особливими освітніми потребами; розмір плати за навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації здобувачів освіти; перелік додаткових освітніх та інших послуг, їх вартість, порядок надання та оплати; інша інформація, що оприлюднюється за рішенням закладу освіти або на вимогу законодавства.

Статут та інші документи закладу вищої освіти, якими регулюється порядок здійснення освітнього процесу, інформація про склад його керівних органів, а також бюджет закладу вищої освіти та річний, у тому числі фінансовий, звіт повинні бути оприлюднені на офіційному веб-сайті закладу вищої освіти, як закріплено частиною третьою статті 79 Закону України «Про вищу освіту».

Частиною четвертою статті 79 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що заклади вищої освіти зобов`язані публікувати на своїх офіційних веб-сайтах кошторис закладу вищої освіти на поточний рік та всі зміни до нього; звіт про використання та надходження коштів; інформацію щодо проведення тендерних процедур; штатний розпис на поточний рік.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що відповідачем не виконано вимоги Закону та не опубліковано на своєму веб-сайті низку інформації та документів, передбачених спеціальним законодавством, а саме статтями 30 Закону України «Про освіту» та 79 Закону України «Про вищу освіту».

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 звертаючись із даним позовом до суду керувався ст.78 Закону України «Про вищу освіту».

Згідно ст.78 Закону України «Про вищу освіту», громадський контроль у сфері вищої освіти є правом суспільства та окремих громадян, працівників у сфері вищої освіти, осіб, які навчаються, органів громадського самоврядування, професійних спілок, організацій роботодавців та їх об`єднань, громадських організацій отримувати у встановленому законодавством порядку доступ до інформації на всіх етапах прийняття рішень у сфері вищої освіти і науки, вносити пропозиції та зауваження до них, погоджувати прийняття визначених законом рішень. Громадський контроль здійснюється громадськими об`єднаннями та окремими громадянами на принципах відкритості і прозорості.

Стаття 55 Конституції України визначає, що права і свободи громадянина захищаються судом.

Положення ч.1 ст.55 Конституції України дано офіційне тлумачення у Рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп, пунктом, якого визначено, що ч.1 ст.55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України вважає, що його права порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають інші ущемлення прав та свобод.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаних норм об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес позивача з боку відповідача, до якого власне і пред`являються позовні вимоги, і який, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на якого внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якого оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У суді апеляційної інстанції позивач вказував, що не вступав та не збирається вступати до ПВНЗ «Київський університет культури» та як громадянин здійснює громадський контроль, якому надано право на ознайомлення з інформацією, проте позивач не пояснив мети з якою йому необхідно ознайомитись з вказаними документами, а пояснив, що йому цікаво ознайомитись із інформацією.

Отже з урахуванням викладених обставин, апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що неопрелюднення інформації відповідачем на офіційному сайті, якимось чином зачіпають права та інтереси позивача.

А тому, апеляційний суд вражає за необхідне рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2019 року про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи викладене у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний тест постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: