КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 362/5194/16
Головуючий у першій інстанції - Грибанова Ю.Л.
Номер провадження № 22-ц/824/6887/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Спарта К» про вчинення певних дій для запобігання порушенню права власності, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Приватного підприємства "Спарта К" та просила заборонити відповідачам вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання їй та заявленим нею особам у вільному доступі (проході та/або проїзді) до належної їй на праві власності земельної ділянки площею 0, 233 га по АДРЕСА_2 , кадастровий № НОМЕР_1 та до об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 та користуванні вказаним майном; зобов`язати відповідачів безперешкодно пропускати її та заявлених нею осіб до належної їй на праві власності земельної ділянки 0, 233 га по АДРЕСА_2 , кадастровий № НОМЕР_1 та до об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтувала тим, що в період з 31 січня 1992 року по 28 серпня 2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2 В період шлюбу ними було набуто у власність три земельні ділянки в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Право власності на одну з цих земельних ділянок площею 0,233 га було оформлено на неї, а право власності на дві інші земельні ділянки площею 0,250 га та 0,075 га - на відповідача. За взаємною згодою подружжя три вищевказані земельні ділянки були використані для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, три земельні ділянки були огороджені парканом в один масив, на якому зведено жилий будинок з господарськими будівлями, посаджено фруктовий сад, декоративні дерева і кущі.

Після припинення шлюбу і до недавнього часу вона мала доступ до своєї земельної ділянки та будинку, однак 22 вересня 2016 року охоронець приватного підприємства «Спарта К», яка з 2011 року згідно договору про надання послуг з охорони здійснює охорону території за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за розпорядженням відповідача ОСОБА_2 не пропустив її до належної їй на праві власності земельної ділянки та іншої майна, співвласником якого вона є.

У зв`язку з вказаними протиправними діями просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсягу.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновком суду апелянт подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що земельна ділянка, доступ до якої вона просить суд забезпечити, складається із трьох земельних ділянок одна із яких є її власністю. Крім того на зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок та господарські споруди, які були побудовані нею та відповідачем ОСОБА_2 в період шлюбу, і на час звернення до суду вказане майно є спільним сумісним майном подружжя - її та відповідача ОСОБА_2 , а тому не пропускаючи її до належного їй майна, відповідачі порушують її права на користування належним їй майном.

При апеляційному розгляді вказаної справи ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з урахуванням висновків викладених в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідачі у справі в судове засіданні не з`явилися та про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, через оголошення на сайті «Судова влада України».

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року, шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і зареєстрований 31 січня 1992 року, розірваний (а.с.17).

Згідно з державним актом, виданим 29 вересня 2004 року на підставі рішення Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області від 06 серпня 2004 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,075 га, що розташована на АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства (а.с.14).

Державний акт, виданий 29 вересня 2004 року на підставі рішення Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області від 06 серпня 2004 року, свідчить про те, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,250 га, що розташована на АДРЕСА_1 для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.15).

Згідно з державним актом, виданим 11 жовтня 2006 року, власником земельної ділянки площею 0,233 га, що розташована на АДРЕСА_2 для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд є ОСОБА_1 , на підставі договору дарування земельної ділянки від 02 березня 2005 року (а.с.16).

Згідно з технічним звітом виносу в натурі меж земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на території с. Зелений Бір Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області і наявної там схеми розміщення земельної ділянки, схема виносу земельної ділянки свідчать про те, що земельні ділянки позивача та відповідача становлять один земельний масив (а.с.30-49).

Установлено, що сторонами за час шлюбу на вищевказаних земельних ділянках побудовано будинок. Так, рішенням виконавчого комітету Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області від 26 травня 2005 року, ОСОБА_2 було надано дозвіл на забудову житлового будинку на АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності (а.с.26).

Відповідно до будівельного паспорта на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 забудовником зазначений ОСОБА_2 (а.с. 19-25)

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачкою не доведені її позовні вимоги щодо перешкоджання відповідачем ОСОБА_2 в доступі нею чи заявлених неї осіб до земельної ділянки площею 0, 233 га по АДРЕСА_2 , оскільки дана земельна ділянка фактично не виділена в натурі. Також суд визнав необґрунтованими вимоги позивачки у надані її доступу до об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що забудовником даного будинку є ОСОБА_2 .

Необґрунтованими суд першої інстанції визнав і вимоги позивачки до відповідача у справі ПП "Спарта К", мотивуючи свою відмову тим, що із договору про надання послуг з охорони (а.с.50), укладеного 09 січня 2011 року між ОСОБА_2 (замовник) та Приватним підприємством «Спарта К» (виконавець), останнє здійснює охорону території замовника, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що не має ніякого відношення до земельної ділянки позивача по АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим визнав позовні вимоги в цій частині також не доведеними.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно вимог статті 373 ЦК України, право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

З матеріалів справи вбачається, що майно, розташоване на АДРЕСА_1 під охороною, згідно з договором від 09 січня 2011 року, укладеним між замовником ОСОБА_2 та виконавцем ПП «Спарта К». Отже, відповідач ПП «Спарта К» надає послуги з охорони та здійснює охорону території, на якій знаходиться зокрема будинок, який належить сторонам, на праві спільної сумісної власності подружжя.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Установлено, що шлюб між сторонами у справі розірвано, сторони не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети та проживають окремо один від одного з квітня 2015 року.

Разом з тим з врахуванням положення норми статті 60 СК України принцип спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу презюмується.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони у вказаній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період шлюбу збудували будинок, що розташований на земельній ділянці розташованій на АДРЕСА_1 , що стверджується рішенням №29 Крушинської сільської ради Васильківського району від 26 травня 2005 року і дозволом №123 Інспекції АБК відділу містобудування, архітектури та ЖБГ Васильківської РДА від 03 червня 2006 року і будівельним паспортом від 23 червня 2006 року.

Разом з тим відповідач справі ОСОБА_2 ухилився від явки до суду.

Не надано відповідачем у справі доказів того, що майно, до якого позивачка просить надати доступ є його особистою приватною власністю.

А тому колегія суддів, враховуючи положення норми ст. 60 СК України приходить до висновку, що майно, набуте сторонами в період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має рівне з відповідачем ОСОБА_2 право на володіння, користування і розпоряджання цим майном.

Також колегією суддів враховується, що згідно з технічним звітом виносу в натурі меж земельних ділянок, і наявної схеми розміщення земельної ділянки, схема виносу земельної ділянки свідчать про те, що земельні ділянки позивача та відповідача ОСОБА_2 становлять один земельний масив, а тому позивачка має право доступу до вказаної земельної ділянки як співвласник.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому у пунктах 1, 3 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , посилалась на те, що відповідно до висновку начальника Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, зазначено, що 22 вересня 2016 року приїхавши до домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_2 охоронник з охоронної фірми ПП «Спартак К» не пропустив ОСОБА_1 на територію, оскільки її ділянка та ділянки колишнього чоловіка ОСОБА_2 огороджені спільним забором.

Зазначені вище обставини свідчать про обґрунтованість та доведеність позивачем заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір зазначених вимог закону не врахував та прийшов до помилкового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясувавши фактичні обставини справи, не надав належну оцінку наявним у справі доказам, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 вказаної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачкою при зверненні до суду та апеляційної інстанції було понесено судові витрати та сплачено судовий збір в розмірі 2315, 08 грн., із яких 1102, 42 грн. за подачу позовної заяви (а.с. 1,2 ) та 1212, 66, грн. за подачу апеляційної скарги (а.с. 75 ), тому вказані витрати повинні бути покладенні на відповідачів пропорційно тобто по 1157, 54 грн.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, суд приходить до висновку про те, що судове рішення не в повній мірі відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 319, 321, 386 ЦК України, ст. 60 СК України ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного підприємства "Спарта К" про вчинення певних дій для запобігання порушенню права власності, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 та Приватному підприємству "Спарта К» вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання ОСОБА_1 та заявленим нею особам у вільному доступі (проході та/або проїзді) до належної їй на праві власності земельної ділянки площею 0, 233 га по АДРЕСА_2 , кадастровий № НОМЕР_1 та до об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 та користуванні вказаним майном.

Зобов`язати ОСОБА_2 та Приватне підприємство «Спарта К» безперешкодно пропускати ОСОБА_1 та заявлених нею осіб до належної їй на праві власності земельної ділянки площею 0,233 га по АДРЕСА_2 , кадастровий № НОМЕР_1 та до об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , Приватного підприємства "Спарта К" на користь ОСОБА_1 по 1157,54 грн. з кожного понесених витрат по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20 червня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв