ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/204/19Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/427/19 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

та представника позивача ОСОБА_1 - Мандзюка В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у режимі відеоконференції цивільну справу №594/204/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2019 року про забезпечення позову, постановлену суддею Губіш О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Мандзюк Віктора Борисовича до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва гаража ,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_4 , в особі представника адвоката Мандзюк В.Б., третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва гаражу.

Разом із позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на гараж, загальною площею 53,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити відповідачу та третій особі відчужувати, передавати в оренду чи вчиняти будь-які інші дії щодо гаражу.

В обґрунтуванні заяви про забезпечення позову вказувала, що в неї є побоювання про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 можуть відчужити майно на користь інших осіб, а тому посилаючись на вимоги ст.149 ЦПК України просила задовольнити її заяву.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2019 року заяву задоволено частково.

Накладено арешт на гараж, загальною площею 53,7 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 область АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 , фактично проживаючої в АДРЕСА_4 .

Заборонено ОСОБА_3 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 , фактично проживаючої в АДРЕСА_4 . відчужувати, передавати в оренду чи вчиняти будь-які інші дії з майном, на яке накладено арешт.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування ухвали із постановленням нової - про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не врахуванням усіх обставин справи.

У доводах апеляційної скарги скаржник зазначає, що в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції не наведено жодної обставини, яка б вказувала на необхідність вжиття заходів забезпечення позову, не викладено причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, належного обґрунтування у їх необхідності, а також не зазначено обставин та доказів у зв`язку з якими невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вказує, що такий вид забезпечення позову , позбавляє її права на належне зберігання майна, чим щоденно спричиняються їй збитки

У судове засідання не з`явилися відповідач ОСОБА_4 , та третя особа (скаржник) ОСОБА_3 , однак про розгляд цивільної справи повідомлені належним чином, через оголошення на офіційному сайті Тернопільського апеляційного суду,що в силу вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 - Мандзюк В.Б. заперечив проти поданої апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення , виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 , існує спір про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва гаража. Отже, даний спір носить майновий характер, предметом даного позову є гараж, загальною площею 53,7 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить третій особі на стороні відповідача ОСОБА_3

Забезпечивши даний позов, шляхом накладення арешту на гараж, загальною площею 53,7 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та заборонивши ОСОБА_3 , відчужувати, передавати в оренду чи вчиняти будь-які інші дії з майном, на яке накладено арешт, суд першої інстанції виходив з того , що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Між тим, з вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду в повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Процесуальний інститут забезпечення позову покликаний на ефективний захист, або поновлення прав та інтересів саме позивача.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Також, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини 1 статті 150 ЦПК України). При цьому, частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Відповідно до вимог ст. 260 ЦПК України, ухвала, що викладається окремим документом, складається зокрема з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із ухвалою суду в частині забезпечення вищевказаного позову, шляхом накладання арешту на гараж, загальною площею 53,7 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Відповідно до Закону України від 21.04.99 р. "Про виконавче провадження" арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису.

Оцінюючи характер позовних вимог, з якими позивач звернувся до суду і про які вона зазначає у своїй заяві про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції вважає, що вид забезпечення позову , а саме накладення арешту на майно є крайнім видом забезпечення позову, який позивач просить застосувати, а тому не вбачає підстав для його застосування.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими та правомірними висновки суду першої інстанції щодо забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 , шляхом заборони ОСОБА_3 , відчужувати, передавати в оренду чи вчиняти будь-які інші дії з гаражем, загальною площею 53,7 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору, наприклад укладати договір, проводити платежі, передавати майно.

Виходячи із заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, даний спосіб забезпечення позову достатнім та цілком доречним, обґрунтованим, і співмірним видом забезпечення позову у цій справі .

Апеляційний суд вважає, що забезпечення даного позову шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати, передавати в оренду чи вчиняти будь-які інші дії з гаражем, загальною площею 53,7 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не позбавляє права ОСОБА_3 права на належне зберігання майна, про що вона вказує в апеляційній скарзі, а спрямоване виключно для забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1

Не заслуговують до уваги посилання апелянта про те, що заходи забезпечення даного позову є безпідставними, посилаючись на те що позивачем обрано невірний спосіб захисту, який не передбачений законом, оскільки з поданої позовної заяви ОСОБА_1 вбачаються посилання та мотиви, які безпосередньо стосуються майна, яке знаходиться у власності ОСОБА_3 та посилання, як на підставу своїх вимог, на правовідносини, які виникли щодо спірного майна за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в шлюбі та до моменту набуття права власності ОСОБА_3 на спірний гараж.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , оскільки суд першої інстанції помилково задовольнив заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 в частині накладення арешту на майно, а тому ухвала підлягає в цій частині до скасування з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині забезпечення позову, шляхом накладання арешту на гараж, загальною площею 53,7 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Ухвала суду в частині заборони ОСОБА_3 , відчужувати, передавати в оренду чи вчиняти будь-які інші дії з майном, на яке накладено арешт слід змінити , зазначивши - " Заборонити ОСОБА_3 , відчужувати, передавати в оренду чи вчиняти будь-які інші дії з гаражем, загальною площею 53,7 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 , фактично проживаючої в АДРЕСА_4 . В решті ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2019 року в частині накладення арешту на гараж, загальною площею 53,7 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 , фактично проживаючої в АДРЕСА_4 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення арешту на гараж, загальною площею 53,7 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 , фактично проживаючої в АДРЕСА_4 - відмовити.

Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2019 року в частині заборони ОСОБА_3 відчужувати, передавати в оренду чи вчиняти будь-які інші дії з майном, на яке накладено арешт - змінити , зазначивши - " Заборонити ОСОБА_3 , відчужувати, передавати в оренду чи вчиняти будь-які інші дії з гаражем, загальною площею 53,7 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 , фактично проживаючої в АДРЕСА_4 .

В решті ухвалу суду- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 03 червня 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Хома М.В.