ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/4042/16-ц Головуючий суддя І інстанції Матвієвська Г.В.
Провадження № 22-ц/818/2511/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 06 лютого 2019 року, ухвалене в складі головуючого судді Матвієвської Г.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Центру Професійно-технічної освіти №1 м.Харкова та директора Центру Професійно-технічної освіти №1 м.Харкова Шепеленко Світлани Миколаївни про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

12 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центру Професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова та директора Центру Професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова Шепеленко Світлани Миколаївнипро поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в якому просить визнати незаконним наказ № 68-к від 15.04.2016 року про його звільнення з посади керівника з фізичного виховання Центру Професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова на підставі пункту 3 ст. 41 КЗпП України за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, поновити його на роботі на посаді керівника з фізичного виховання Центру Професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова з 15.04.2016 року, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 3000 ( три тисячі) гривень.

Позовна заява мотивована тим, що згідно наказу № 371 від 17.12.2014 року позивача було прийнято на посаду керівника з фізичного виховання Центру Професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова з 17.12.2014 року. Відповідно до наказу № 68-к від 15.04.2016 року, його звільнено з посади керівника з фізичного виховання Центру Професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова на підставі пункту 3 ст. 41 КЗпП України за вчинення проступку несумісного з продовженням даної роботи.

Вважає, що звільнення його з роботи незаконним з тих підстав, що 15.04.2016 року відповідач, директор Центру Професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова ОСОБА_2 , безпідставно звинуватила його 15.04.2016 року у вчиненні аморального проступку, не маючи жодного доказу, крім того в наказі про звільнення не зазначено якого саме проступку, перевірка за вказаним фактом не проводилась, підстави для висновку щодо причетності позивача до вчинення аморального проступку відсутні.

Зауважує, що поняття аморального проступку в законі не визначено, воно є оціночним, з тексту наказу про звільнення не вбачається, які дії, що порушують моральні засади суспільства, суперечать змісту трудової діяльності та дискредитують виховні та службові повноваження, ним здійснено та за яким принципом вони були оцінені як аморальні та не сумісні з продовженням роботи. Позивач вважає, що таке звільнення викликано тим, що ним висловлювалася незгода з діями директора щодо демонтажу та утилізації спортивного інвентарю, станків та механізмів та його пропозиціями, викладеними у доповідних записках, щодо необхідності вжиття заходів для поліпшення умов з фізичного виховання та доведення своєчасно до його відома про проведення та планування спортивних змагань.

Зазначає, що за час його роботи на посаді керівника з фізичного виховання Центру Професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова значно було покращено результати учнів Центру за рейтингом спортивних змагань, що підтверджується Додатком до листа ХОВФ КФВС МОНУ від 23.03.2015 року щодо ходу проведення обласних спортивних змагань «Спорт протягом життя» серед учнів ПТНЗ Харківської області у 2014-2015 роках; за протоколом провідного спеціаліста Харківського обласного відділення Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України Н.П. Лук`янченко від 19.02.2015 року, фізкультурно-оздоровча та спортивно-масова робота у навчальному закладі проводиться на високому рівні.

Вважає, що відповідачем грубо порушено його конституційне право на працю, незаконне звільнення спричинило йому моральну шкоду, яка виразилась у зниженні престижу та ділової репутації, позбавленні отримувати винагороду за працю, внаслідок чого позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя і відстоювання своїх прав в суді, на фоні його душевних хвилювань піднявся тиск та він був вимушений звертатися до лікаря та приймати медичні препарати за призначенням, вказану шкоду ним оцінено у 3000 гривень.

07 липня 2016 року відповідачі надали заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просили відмовити у задоволенні вимог позивача в повному обсязі.

В обґрунтування зазначили, що ОСОБА_1 , працюючи у Центрі професійно-технічної освіти № 1 Харкова на посаді керівника фізичного виховання, в посадових обов`язках якого зазначено, що керівник фізичного виховання організовує роботу по проведенню навчальних та позаурочних занять з фізичного виховання/фізичної культури, скоїв аморальний проступок, не сумісний з продовженням даної роботи. 15.04.2016 року керівник фізичного виховання ОСОБА_1 був звільнений з роботи у відповідності до п. 3 ст. 41 КЗпП України за вчинення аморального проступку, який він скоїв 15.04.2016 року, здійснивши фізичний напад на завгоспа Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова, знаходячись на роботі. За фактом нападу на ОСОБА_1 було заведено кримінальну справу, наразі йде слідство. Стосовно фізичного нападу ОСОБА_1 комісією Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова було складено акт про аморальний проступок, про що було повідомлено ОСОБА_1 . Від надання письмових пояснень стосовно скоєного аморального проступку, ОСОБА_1 відмовився, про що було складено акт. Слід зазначити, що це не перший випадок у позивача. Раніше позивача вже звільняли з роботи в зв`язку із скоєнням злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, і про що свідчить запис в його трудовій книжці. Фізичний напад керівника фізичного виховання в стінах навчального закладу на іншого працівника є аморальним. Людина, яка займає керівну та виховну посаду в навчальному закладі повинна виховувати високу мораль серед учнів, а не навпаки, показувати поганий приклад. Окрім цього, такі дії позивача несуть загрозу життю та здоров`ю учням та працівникам Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова. Таким чином, ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади, відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Відповідачі зауважують, що те, що звинувачення позивача в бік адміністрації закладу стосовно переслідування за критику є безпідставними та не доведеними. Ніяких значних досягнень завдяки роботи позивача на посаді керівника фізичного виховання Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова не було. Рейтингова таблиця проведення обласних щорічних змагань «Спорт протягом ОСОБА_1 було прийнято на роботу лише 17 грудня 2014 року.

Таким чином, зразкового виконання обов`язків керівника фізичного виховання позивачем не було, він скоїв фізичний напад на працівника Центру професійно-технічної ти № 1 м. Харкова, через який його було звільнено відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, не відповідає нормам процесуального права, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що суд у рішенні не надав оцінку поясненням свідків, зазначив, що всі вони підтвердили той факт, що він наніс тілесні ушкодження ОСОБА_4 , чим саме скоїв аморальний проступок. Суд дав невірну оцінку, та послався як на доказ аморальної поведінки на постанову Індустріального відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області від 23.09.2017 року про закриття кримінального провадження за фактом спричинення умисних легких тілесних ушкоджень, зазначив, що з неї вбачається, що орган досудового розслідування не отримав достовірних даних щодо наявності в діях ОСОБА_5 прямого умислу на завдання легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , з урахуванням цього вказані ушкодження можна віднести до категорії необережних легких тілесних ушкоджень, за які у КК України не передбачено кримінальну відповідальність.

Зазначив, що згідно зазначеної постанови встановлені фактичні обставини справи, а саме, що єдиний свідок подій 15.04.2016 року ОСОБА_6 тричі змінювала показання в ході проведення слідчих дій. Під час слідчого експерименту було встановлено, що відстань від ОСОБА_1 під час конфлікту з ОСОБА_4 до місця знаходження ОСОБА_6 складала 16,5 м., при цьому розмір коридору за шириною складає 1,43 м. Коридор має погане освітлення в зв`язку з чим неможливо об`єктивно відтворити події. Тобто у справі відсутні докази умисла позивача на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, а необережна поведінка не може бути вважатися аморальною. Відсутні докази, що дані події взагалі мали місце. В ході розгляду кримінального провадження були допитані свідки, проведені очні ставки, слідчі експерименти, необхідні експертизи. Встановлено, що ОСОБА_6 протягом проведення ряду слідчих дій надавала свідомо помилкові показання та могла повідомляти про обставини, що не відбулися насправді. Тому суд повинен був враховувати наявність рішення, яке в повному обсязі виправдовує його та спростовує показання єдиного свідка подій ОСОБА_6

Вказав, що за протоколом вивчення питання щодо організації та проведення роботи з фізичної культури та спорту в ЦПТО1, складеним провідним спеціалістом Харківського обласного відділення Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України Н.П. Лук`янченко від 19.02.2015 року, фізкультурно-оздоровча та спортивно - масова робота у навчальному закладі проводиться на високому рівні. Тому посилання директора на непрофесійне виконання ним своїх обов`язків є недостовірними.

Вказав, що у судовому засіданні не надані докази які б підтвердили наявність в його діях складу аморального проступку. Крім того при звільненні відповідачами було порушено порядок звільнення та вимоги стосовно змісту наказу, в якому не зазначено з яких підстав було звільнено, ким прийнято рішення, на підставі чого прийнято рішення та безпосередньо в чому виразився аморальний проступок та коли він був скоєний.

Зазначив, що відповідно позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалі від 04.03.2009 № 6-17164св08, якою була задоволена касаційна скарга педагога, звільненого за пунктом 3 статті 41 КЗпП, зокрема, касаційним судом було зазначено, що позивача звільнено лише на підставі загальної характеристики його поведінки, і жоден із наведених доводів (як от неприязні стосунки, що склалися між сторонами) не може бути підставою для звільнення працівника за вчинення аморального проступку тому необхідно брати до уваги доводи обох сторін та оцінювати наявність неприязних стосунків, які склалися між ними. Відповідачу та безпосередньо ОСОБА_4 було відомо, що позивача було звільнено з попереднього місця роботи за скоєння аморального проступку, в зв`язку з чим на фоні непритягнених стосунків, що склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за відсутністю інших можливостей звільнити позивача, було разом з особами, що зацікавлені у його звільнені, прийнято рішення та складені фіктивні акти пре скоєння аморального проступку. Вважає, що суд необ`єктивно надав оцінку доказам по справі та визнав встановленими обставини, які не доведені належними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу директор ЦПТО № 1 м. Харкова ОСОБА_2 просить її залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року - залишити без змін.

Вказав, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає у повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, та зважив на достатність підстав для звільнення його з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України. Щодо похідних вимог - про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, то в їх задоволенні судом відмовлено з огляду на відсутність підстав для задоволення первісних вимог, які перебувають одне з одним у безпосередньому матеріально-правовому зв`язку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Так, за змістом пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

До суб`єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов`язки.

За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов`язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком.

Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Аналіз положень пункту 3 статті 41 КЗпП України та Закону України «Про освіту» дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду трудових спорів» №9 від 06.11.1992 із змінами, з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП ), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Судовим розглядом встановлено, що 17.12.2014 року ОСОБА_1 прийнято на посаду керівника з фізичного виховання до Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова, що підтверджується його трудовою книжкою БТ 1 № НОМЕР_1, наказ № 371 від 17.12.2014 року, з посадовими обов`язками, затвердженими 17.12.2014 року директором ЦПТО № 1 м. Харкова ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ознайомлений, що підтверджується його підписом на вказаних обов`язках ( а.с. 76 т.1), серед яких організація роботи на високому методичному рівні по проведенню навчальних та позаурочних занять з фізичного виховання/ фізичної культури; керування роботою викладачів фізичного виховання; організація роботи по підвищенню кваліфікації викладачів фізичного виховання.

На підтвердження скоєння позивачем аморального проступку, внаслідок чого виникла загроза життю та здоров`ю члену трудового колектива; перешкоди виконанню посадових обов`язків співробітниками, відповідачі до суду надали Акти від 13.04.2016 року, складені : 1) Комісією ( голова комісії ОСОБА_14, члени комісії : ОСОБА_4 ОСОБА_7 . , ОСОБА_8 ) ЦПТО № 1 м. Харкова, про те, що 13.04.2016 року о 14-15 комісія разом з директором Центру ОСОБА_2 проводила інвентаризацію в кабінеті керівника фізичного виховання ОСОБА_1 , під час якої останній перешкоджав діям членів комісії, виганяючи з кабінету, погрожуючи фізичним насиллям, замахувався для нанесення ударів, намагався штовхати співробітників, принижував їх честь та гідність, супроводжуючи криками та лайкою на їх адресу, кричав, що перебував на лікуванні в психіатричній клініці та нічого не боїться й не буде нести відповідальності за свої дії; 2) Комісією (голова комісії ОСОБА_14, члени комісії: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) ЦПТО 1 м. Харкова , про те, що 13.04.2016 року о 14-50 комісія разом з директором Центру ОСОБА_2 , після проведення інвентаризації в кабінеті керівника фізичного виховання ОСОБА_1 , під час якої останній перешкоджав діям членів комісії, виганяючи з кабінету, погрожуючи фізичним насиллям, замахувався для нанесення ударів, намагався штовхати співробітників, принижував їх честь та гідність, супроводжуючи криками та лайкою на їх адресу, кричав. що перебував на лікуванні в психіатричній клініці та нічого не боїться й не буде нести відповідальності за свої дії, фіксує ті обставини, що надавати письмові пояснення стосовно своїх і ОСОБА_1 відмовився.

Доказом про вчинення керівником фізичного виховання ОСОБА_1 аморального проступку, несумісного з продовженням роботи, відповідачі надали Акт від 15.04.2016 року, падений Комісією ЦПТО № 1 м. Харкова у складі: голова комісії ОСОБА_14, члени комісії : ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про те, що 15.04.2016 року приблизно о 8.15 годині в переході між І та II відділенням керівник фізичного виховання ОСОБА_1 здійснив фізичний напад на працівника Центру професійно-технічної освіти № м. Харкова ОСОБА_4 , який призвів до тілесних ушкоджень та сильного морального потрясіння, погіршення стану здоров`я ОСОБА_4 та Акт від 15.04.2016 року, складений тим же складом комісії про те, що 15.04.2016 року приблизно о 15.20 годині керівнику фізичного виховання ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення стосовно того, що 15.04.2016 року приблизно о 8.15 годині напав на завідуючого господарством ОСОБА_4 , завдав їй тілесні ушкодження, та від надання письмових пояснень з цього приводу ОСОБА_1 відмовився.

Відповідачами надано акт №1, затверджений Директором ЦПТО № 1 м. Харкова ОСОБА_2 01.07.2016 року, про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом щодо ОСОБА_4 , де зазначено дату та час настання нещасного випадку 15.04.2016 року, 08 год.15 хв., найменування підприємства, працівником якого є потерпілий Центр професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова, обставини, за яких стався нещасний випадок: згідно наказу директора ЦПТО №1 від 24.02.2016 № 7-ОД було створено комісію з інвентаризації. Згідно своїх посадових обов`язків ОСОБА_4 входила до складу цієї комісії і приймала участь в інвентаризації. При спробі провести інвентаризацію в кабінеті керівника фізичного виховання 13.04.2016 року керівник фізичного виховання ОСОБА_1 перешкоджав членам комісії проводити інвентаризацію, виганяючи їх з кабінету, погрожуючи фізичним насиллям, замахувався для нанесення ударів, намагався штовхати співробітників. Надавати письмові пояснення стосовно своїх дій ОСОБА_1 відмовився, на підставі чого 13.04.2016 року комісією було складено акт про загрозу життю та здоров`ю члену трудового колективу. 15 квітня 2016 року завідувач господарством ОСОБА_4 о 08 год. 00 хв. прибула на роботу до Центру професійно-технічної освіти №1 м. Харкова. Приблизно о 08 год. 10 хв. вона прийшла на вахту ІІ-го корпусу ЦПТО №1 перевірити роботу вахтера. О 08 год. 15 хв. йшла по коридору між 1-м та ІІ-м корпусами ЦПТО №1 м. Харкова до свого робочого кабінету. На зустріч їй по коридору зі сторони 1-го корпусу йшов керівник фізичного виховання ОСОБА_1 коли ОСОБА_1 порівнявся з нею, він раптово штовхнув її з силою на відмаш ліктем, внаслідок чого ОСОБА_4 відлетіла до стіни і вдарилась об неї. Після цього ОСОБА_1 пішов далі по коридору. ОСОБА_4 . підійшла до чергового майстра виробничого навчання ОСОБА_6 , яка стояла в холі біля коридору і була свідком цієї події. ОСОБА_6 терміново доповіла про випадок заступнику директора із навчально-виробничої роботи ОСОБА_14 , яка відвела ОСОБА_4 до приймальної директора. Фельдшер ОСОБА_15 оглянув потерпілу та порекомендував викликати карету швидкої допомоги, що і було зроблено.

Машиною швидкої медичної допомоги ОСОБА_4 була доставлена до КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», де лікарями клінічної лікарні було проведено обстеження ОСОБА_4 , надано допомогу та довідку про стан здоров`я з діагнозом та рекомендовано проводити подальше лікування за місцем проживання.

На запит (вихідний № 51 від 19.04.2016 року) комісії по розслідуванню даного нещасного випадку «щодо відсутності (наявності) факту з`ясування особистих стосунків невиробничого характеру у даному випадку» до Індустріального відділу поліції головного управління національної поліції в Харківській області комісія отримала відповідь - повідомлення (вихідний номер 66/2654 від 13.05.2016 року), що звернення комісії «було зареєстровано в Індустріальному ВП ГУ НП в Харківській області ім. Харкова) в ЖЕО № 7684 від 19.04.2016 року, в ході перевірки було встановлено, що ідентичний факт раніше був зареєстрований в ЄРДР № 001263 після чого було прийнято рішення приєднати звернення № 51 від 19.04.2016 року до ЄРДР № 001263. Після закінчення досудового розслідування відповідь буде надана згідно запиту.» Згідно акту розслідування нещасного випадку, що стався 15 квітня 2016 року об 08 год.15 хв. у Центрі професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова, затвердженого Директором ЦПТО № 1 м. Харкова Шепеленко С. М., висновок комісії за зазначеними вище обставинами (викладеним в акті): нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом; складається акт за формою Н-1.

Наказом № 68-к від 15.04.2016 року по Центру професійно-технічної освіти № 1 Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації України ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади керівника фізичного виховання за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України, з 15.04.2016 року та наказано бухгалтерії Центру виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за фактично відпрацьований час (вересень 2015-квітень 2016 р.) в кількості 39 календарних днів.

Допитані судом свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 показали суду (окрім свідка ОСОБА_17 ОСОБА_18 ) , що позивач поводив себе зі співробітниками некоректно, ОСОБА_4 взагалі ударив при викладених в вищеперерахованих актах обставинах, він погрожував, кидався на всіх з метою перешкодити проведенню інвентаризації, підтвердили вчинення позивачем факту аморального проступку при обставинах, викладених вище та зафіксованих відповідними актами, вважають такий проступок є несумісним з діяльністю та посадою позивача, загрозою життю та здоров`ю колективу та учнів ЦПТО № 1 м. Харкова, бо позивач своєю поведінкою повинен виховувати дітей та бути взірцем, а він демонстрував аморальну поведінку, вважать його звільнення цілком правомірним. Допитані свідки (окрім ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та частково ОСОБА_14 , яка бачила безпосередньо лише наслідки нападу ОСОБА_1 на ОСОБА_4 ) пояснили щодо обставин події від 15.04.2016 року так, як викладено в акті про нещасний випадок на виробництві.

Згідно до висновку експерта № 2610-С/16 від 09.09.2016 після огляду 16 квітня 2016 року гр-ки ОСОБА_4 були виявлені забій лівого локтівого суглобу, синець на лівій руці, які виникли від ударної дії тупих твердих предметів, характерні особливості яких не тілі потерпілої не відобразились, та могли бути отримані в строк за 1-2 дні до проведення огляду. По ступені тяжкості це легкі тілесні ушкодження. Показання ОСОБА_4 , на які вона посилається під час проведення слідчого експерименту щодо її побиття 15.04.2016 року у приміщенні ЦПТО № 1 в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним. Отримання цих пошкоджень в результаті самовільного падіння з висоти власного росту малоймовірно (а.с. 194-196 т. 1).

Свідок ОСОБА_14 додатково зазначила, що вказаний вчинок позивача при обставинах, викладених у актах, не був поодиноким випадком, позивач конфліктував і з іншими співробітниками, коли ОСОБА_4 відправили на швидкій допомозі, відбулося зібрання трудового колективу з кворумом 85%, складено протокол, ОСОБА_1 запрошували секретарі, трудовий колектив прийняв рішення про звільнення ОСОБА_1 , вважає, що позивач не виконував своїх обов`язків, не виховував учнів своєю поведінкою, не володів необхідними якостями для фізичного виховання, після вказаного випадку в ЦПТО № 1 не вибачився, ніяк не пояснив такий вчинок, підтвердила факт засідання трудового колективу, на якому обговорювалося питання щодо аморального поступку позивача, акти складено комісією та підписано її членами, це були люди, що перебували за місцем події.

Свідки позивача ( ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ) охарактеризували позивача як активного викладача, неконфліктного співробітника, але свідками подій від 15.04.2016 року вони не є, тому щодо вчинення або не вчинення позивачем вказаного аморального проступку, пояснити нічого невзмозі.

Допитана у судом свідок ОСОБА_8 показала, що вона працює бухгалтером ЦПТО № 1 м. Харкова, 13.04.2016 року була у складі комісії з інвентаризації в кабінеті ОСОБА_1 , останній вів себе агресивно, кричав, ображав співробітників ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , на зауваження не реагував, накинувся на ОСОБА_4 , вони складали відповідні акти за власною ініціативою, конфліктів ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не бачила. Надалі позивача було звільнено за вчинення аморального проступку.

Відповідно до посадових обов`язків керівника фізичного виховання, затверджених 17.12.2014 року директором ЦПТО № 1 м. Харкова ОСОБА_2., з якими ОСОБА_1 ознайомлений, що підтверджується його підписом на вказаних обов`язках ( а.с. 76 т.1), такі його обов`язки є організація роботи на високому методичному рівні по проведенню навчальних та позаурочних занять з фізичного виховання/ фізичної культури; керування роботою викладачів фізичного виховання; організація роботи по підвищенню кваліфікації викладачів фізичного виховання, керівник фізичного виховання повинен знати основи педагогіки та психології, теорію і методики фізичного виховання, правила і норми техніки безпеки, охорони життя і здоров`я учнів, тобто посада позивача належить до категорії вихователів, більш того він є керівник викладачів фізичного виховання .

Звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 статті 41 Кодексу Законів про працю України вважають правомірним, оскільки є наявні фактичні дані (докази), які вказують на вчинення ним аморального проступку, не сумісного з продовженням ним роботи на посаді керівника фізичного виховання ЦПТО № 1 м. Харкова, бо співробітники та учні не можуть нормально працювати й вчитись, знаходитись в присутності позивача, який здійснював щодо своїх співробітників аморальні дії, що впливає на виконання позивачем виховної функції в межах посадових обов`язків та педагогічного навантаження.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді керівника фізичного виховання за своїми посадовими обов`язками виконував педагогічну виховну роботу, а тому він є тим суб`єктом, який може бути звільненим з підстави вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи.

Суд першої інстанції правильно відхилив посилання позивача на те, що він не був ознайомлений з посадовою інструкцією, Статутом, так як матеріали справи свідчать про зворотнє, він отримував заробітну плату за роботу на посаді керівника фізичного виховання, при цьому не заявляючи жодного разу про те, що він не обізнаний з посадовими обов`язками.

Крім того, до суду першої інстанції не надано довідку профспілкової організації ЦПТО № 1, відповідно до якої позивач значився би членом первинної профспілкової організації та будь-яких інших доказів наявності членства позивача у вказаній профспілковій організації, подачі заяви на вступ до неї чи підтвердження оплати членських внесків суду не надано. Директор ЦПТО № 1 м. Харкова також зазначила про те, що позивач не є членом ПО, крім того Наказ № 68-к від 15.04.2016 року містить відмітку про погодження з Профспілковим комітетом, значення якої сторони не змогли пояснити.

За таких обставин, суд зробив вірний висновок, що передбачене ст. 43 КЗпП України погодження звільнення ОСОБА_1 з первинною профспілковою організацією ЦПТО № 1 в даному випадку не було потрібне з огляду на те, що членом цієї організації ОСОБА_1 не був.

Суд першої інстанції правильно відхилив доказ наданий відповідачами Розпорядження Харківського міського голови № 358 від 07.02.2012 року щодо звільнення з займаної посади ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу спортивно-масової роботи управління з питань фізичної культури та спорту Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради з 08.02.2012 року у зв`язку із скоєнням злочину, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України, на підставі п.2 ст.12, абзацу 5 ч.1 ст. 20 Закону України « Про службу в органах місцевого самоврядування», оскільки вказані обставини не мають прямого відношення до обставин цієї справи.

Пунктами 5.2, 5.5,5.6, Статуту ЦПТО № 1 м. Харкова, педагогічною діяльністю займаються особи, які мають відповідну професійну освіту та професійно-педагогічну підготовку, моральні якості й фізичний стан яких дає змогу виконувати обов`язки педагогічного працівника; працівники ЦПТО № 1 м. Харкова зобов`язані (серед іншого) настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі; педагогічні працівники ЦПТО № 1 м. Харкова несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну кримінальну відповідальність відповідно до законодавства України.

Діяльність закладу представляє собою комплексну систему взаємозв`язків, зокрема і взаємозв`язки, пов`язані з виконанням працівниками своїх посадових обов`язків, що спрямовані на забезпечення високої якості підготовки фахівців, а тому трудовий колектив вправі розглядати питання пов`язані з фактами погіршення трудової дисципліни чи моральної атмосфери в колективі, що призводить до зниження якості підготовки фахівців.

Судом правильно встановлено, що аморальний характер вчинків ОСОБА_1 перешкоджав іншим працівникам належним чином виконувати покладені на них посадові обов`язки, що могло мати наслідком зниження якості підготовки закладом фахівців.

Тому правильно суд першої інстанції вважав, що трудовий колектив вправі був розглянути питання щодо оцінки фактів неетичної та аморальної поведінки ОСОБА_1 за певної ініціативи, якою і стала пропозиція членів колективу.

Судом було належним чином доведено, що позивач скоїв аморальний проступок - винні дії, що порушують моральні норми, притаманні суспільству, суперечать змісту трудової функції працівника та тим самим дискредитують виховні службові повноваження викладача.

Доводи апеляційної скарги про те, що наказ про його звільнення не містить конкретних підстав для звільнення, що комісія з розслідування обставин за фактом подій 15.04.2016 року не створювалась відповідно до чинного законодавства, акти про скоєння аморального проступку складались комісією, склад якої не визначався, а був вибраний виключно із осіб, з якими у позивача склались неприязні стосунки й під тиском керівника закладу, спростовуються письмовими доказами по справі та показами допитаних свідків, які є послідовними й несуперечливими.

Посилання в доводах скарги на те, що постановою від 23.09.2017 року про закриття кримінального провадження за фактом спричинення умисних легких тілесних ушкоджень були встановлені фактичні обставини справи було встановлено відсутність у позивача прямого умислу на завдання легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , внаслідок чого їх можна віднести до необережних легких тілесних ушкоджень - є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У даному випадку зазначена постанова не була ухвалена судом і свідчить лише про не отримання органом досудового розслідування достовірних даних щодо наявності в діях ОСОБА_5 прямого умислу на завдання легких тілесних ушкоджень. При цьому відсутність у ОСОБА_5 умислу на порушення норм моралі у відносинах з колегами у трудовому колективі - не встановлено.

У постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-248цс14 зроблено висновок, що звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

У постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-3135цс16 зроблено висновок працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Тому якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП. З підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням такої роботи, можуть бути звільненні лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Відповідно до статті 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні працівники зобов`язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати у дітей повагу до батьків, жінки, старших за віком.

Така підвищена відповідальність педагогічних працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливих відносинах та виконують специфічні функції, які не обмежуються лише формальним виконанням трудових обов`язків вчителя (педагога, вихователя), а й здійснюють виховну функцію, не властиву іншим категоріям працівників.

Величезна суспільна значущість педагогічної праці зумовлює надвисокі вимоги як до особистості вчителя, так і до щоденної поведінки педагога, саме тому, вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості дітей.

Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Отже, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими учасниками навчально-виховного процесу, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як педагог, що унеможливлює досягнення мети навчально-виховного процесу, він підлягає звільненню з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Підставою для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП є не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням цієї роботи. Оскільки законодавцем не визначено критеріїв визначення межі між проступками, сумісними і не сумісними з продовженням роботи, тому суд зобов`язаний з метою виконання завдання цивільного судочинства самостійно надати оцінку і встановити чи є вчинений аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, яким встановлено факти вчинення позивачем ряд дій, які для педагога є аморальними, застосуванні фізичної сили до співробітника, також проаналізувавши вищевказані акти, складені відповідачем у складі комісії, дослідивши показання свідків, які підтвердили як факти складання вказаних актів та Протоколів та факти непристойної поведінки вчителя - ОСОБА_1 ., яка виразилась у використанні позивачем навмисної нецензурної лексики по відношенню до співробітниць-жінок; погроз у зв`язку з їх відповідним реагуванням на вказані дії позивача зі спротиву проведення інвентаризації, яка передбачена у закладі, і насамкінець спричинення співробітниці закладу ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, що підтверджується листком непрацездатності виданий ОСОБА_4 . серія АГР № 408791 з 15.04.2016 року по 23.04.2016 року із зазначенням причини «нещасний випадок на виробництві та його наслідки», при обставинах, зафіксованих у відповідному акті про нещасний випадок на виробництві, який жодним чином не спростований наданою позивачем Постановою про закриття кримінального провадження від 23.09.2017 року (а.с. 37 т.2), в якій зазначено, що орган досудового розслідування не отримав достовірних даних наявності в діях ОСОБА_1 прямого умислу на завдання легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , тому у вказаних діях ОСОБА_1 вбачається наявність аморального проступку як винного діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні звичаї суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту його трудової функції.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-248цс14, який відповідно до ч.4 ст.263 суд апеляційної інстанції враховує при розгляді даної справи.

Згідно посадових обов`язків керівника фізичного виховання, з якими ОСОБА_1 ознайомлений під особистий підпис (а.с.76), виконує виховні функції, його посада відноситься до суб`єктів, які можуть бути звільнені відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Тому встановлені судом обставини справи, та з урахуванням особливостей відносин у сфері навчально-виховного процесу та підвищеного рівня вимог до морально-етичних якостей і поведінки учителя (педагога, вихователя), підтверджено конкретними фактами та документами, вчинення аморального проступку ОСОБА_1 не сумісного з продовженням даної роботи та оскільки позивачем не доведено, що наказ № 68-к від 15.04.2016 року по Центру професійно-технічної освіти № 1 Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації України, яким ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади керівника фізичного виховання за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України, з 15.04.2016 року та наказано бухгалтерії Центру виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за фактично відпрацьований час (вересень 2015-квітень 2016 р.) в кількості 39 календарних днів, як такий, що винесений з порушенням норм чинного законодавства, тому суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні його позову.

Суд першої інстанції ухвалив оскаржене рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскаржене рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; навів докази, які були відхилені судом, та мотиви їх відхилення; надав мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Доводи скарги цього висновку не спростовують.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-392 ЦПК України, колегія суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.