Справа № 756/2632/17 Головуючий 1 інстанція- Луценко О.М.
Провадження № 22-ц/824/5365/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 травня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що 04 листопада 2016 року близько 09 години 15 хв. на вул.Електриків у м.Києві сталася ДТП за участю належного їй автомобіля «Suzuki swift» р.н. НОМЕР_1 під її керуваннямта автомобіля «Hyundai accent» р.н. НОМЕР_2 під керуванням відповідачки. Вказана ДТП сталася з вини відповідачки ОСОБА_2 , яка, керуючи автомобілем «Hyundai accent» та порушивши п.п.10.1, 10.4 ПДР, перед поворотом ліворуч завчасно не зайняла крайнє ліве положення на проїзній частині, при зміні напрямку руху не переконалася у безпечності такого маневру, внаслідок чогодопустила зіткнення із автомобілем «Suzuki swift». Вина відповідачки ОСОБА_2 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП стверджується постановою Подільського районного суду м.Києва від 02 грудня 2016 року.

Вказувала, що внаслідок ДТП належний їй автомобіль «Suzuki swift» отримавпошкодження. Згідно звіту № 8/2017 від 14 лютого 2017 року вартість відновлювального ремонту становить 155584,10 грн. За полісом обов`язкового страхування відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна», яка виконуючи свої обов`язки виплатила їй страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в сумі 35320,17 грн. Вважає, що відповідачка як винуватець ДТП має відшкодувати їй, залишок матеріального збитку 120263,93 грн. Окрім того, у зв`язку із ДТП вона зазнала моральних страждань через пошкодження автомобіля, який за браком коштів не відремонтований, змінився її нормальний спосіб життя, на організацію якого вона витрачає додаткові зусилля. Оцінила завдану моральну шкоду в розмірі 30000 грн. У зв`язку з наведеним просила стягнути з відповідачки на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 120263,93 грн. та моральну шкоду в розмірі 30000 грн., судові витрати покласти на відповідачку.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 13 лютого 2019 року позов

- 2 -

задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди32259,44 грн., на відшкодування моральної шкоди 1000 грн., витрати на проведення автотоварознавчого експертного дослідження в розмірі 1500 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 6400 грн. та судовий збір в розмірі 1581,64 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції частково і ухвалити у відповідній частині нове, або змінити рішення, яким її позов задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального і матеріального права. Скарга мотивована тим, що при визначенні розміру завданих збитків суд помилково виходив із розміру матеріального збитку з урахуванням зносу, а не із вартості відновлювального ремонту автомобіля, який згідно звіту спеціаліста № 8/2017 від 14 лютого 2017 року становить 155584,10 грн., а згідно висновку судової експертизи - 159526,14 грн. Судом не була врахована судова практика з цього приводу. Визначений судом розмір моральної шкоди, не відповідає обставинам справи та засадам розумності, виваженості і справедливості.

Відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та їх недоведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що завдана нею шкода вже була відшкодована позивачці ПрАТ «СК «Універсальна» у розмірі 35320,17 грн., а відтак обов`язок відшкодувати шкоду у неї відсутній. З огляду на те, що її відповідальність була застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна» за полісом обов`язкового страхування з лімітом відповідальності 100000 грн., то у випадку незгоди позивачки із проведеною виплатою, вона мала заявляти вимоги до страховика у межах ліміту, а не до ОСОБА_2 Суд невірно застосував правову позицію Верховного Суду України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, щодо абсолютного права потерпілого на отримання відшкодування, яка змінена правовим висновком Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Суд, задоволивши позов частково, всупереч вимогам процесуального закону стягнув на користь позивачки судові витрати у повному розмірі, водночас взагалі не розглянувши питання розподілу судових витрат, заявлених відповідачкою. Суд невірно стягнув моральну шкоду з огляду на її недоведеність.

Позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 і вказала, що відповідачка як винна особа згідно ст.1194 ЦК України має відшкодувати їй вартість відновлювального ремонту автомобіля у частині, що перевищує страхову виплату, витрати відповідачки на правничу допомогу не є співмірними з предметом та ціною позову і факт їх понесення не доведений.

Відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити без задоволення апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 і вказала, що вимоги позивачки є необгрунтованими, навівши доводи аналогічні викладеним у поданій нею апеляційній скарзі. Вважає, що відповідальність за завдану позивачці шкоду має нести страховик ПрАТ «СК «Універсальна», а не вона, а вимоги позивачки є недоведеними, як і є безпідставним посилання на судову практику Верховного Суду України з цього приводу.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не

- 3 -

підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 158163,93 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що обидві апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 листопада 2016 року на вул.Електриків у м.Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Suzuki swift» р.н. НОМЕР_1 , власником якого є позивачка ОСОБА_1 під її керуванням,та автомобіля «Hyundaiaccent» р.н. НОМЕР_2 під керуванням відповідачки ОСОБА_2

ДТП сталася з вини відповідачки ОСОБА_2 , яка, керуючи автомобілем «Hyundai accent», перед поворотом ліворуч завчасно не зайняла крайнє ліве положення на проїзній частині, при зміні напрямку руху не переконалася у безпечності такого маневру, порушивши п.п.10.1, 10.4 ПДР та допустивши зіткнення із автомобілем «Suzuki swift», внаслідок чого належний позивачці автомобіль «Suzuki swift» зазнавпошкоджень.

Постановою Подільського районного суду м.Києва від 02 грудня 2016 року відповідачку ОСОБА_2 визнано винною у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.

Також, судом встановлено, що згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 10496/18-54 від 21 серпня 2018 року, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮ України,вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Suzuki swift» становить 67579,61 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна» за договором обов`язкового страхування з лімітом відповідальності 100000 грн. і страховик на виконання своїх обов`язків виплатив позивачці страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності за мінусом франшизи в розмірі 35320,17 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи завдані матеріальні збитки із

- 4 -

відповідачки ОСОБА_2 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що шкода заподіяна позивачці з вини відповідачкивнаслідок порушення останньою Правил дорожнього руху при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, що знаходиться у причинному зв`язку із завданням шкоди, а тому саме вона має нести відповідальність за завдану шкоду у розмірі не покритому страховкою.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1166 ЦК України шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

З огляду на вимоги закону та встановлені у справі обставини, суд вірно захистив права позивачки і згідно ст.1194 ЦК України стягнув із відповідачки як винуватця ДТП на користь позивачки різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 32259,44 грн.

Погоджуючись із рішенням суду у вказаній частині, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що при визначенні розміру завданих збитків суд помилково виходив із розміру матеріального збитку з урахуванням зносу, а не із вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Відповідно до приписів ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Отже, закон передбачає відшкодування завданих потерпілому збитків двома шляхами: або відшкодування реальної вартості втраченого майна у грошовому виразі, або відшкодування вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення речі. Така позиція законодавця обумовлена тим, що згідно цієї норми відшкодуванню підлягають виключно реальні збитки, а не прогнозовані, оскільки у випадку стягнення вартості відновлювального ремонту, витрати на який потерпілий ще не поніс, останній має можливість відмовитися від проведення ремонту чи виконати його за меншу суму, що буде суперечити встановленій законом меті захисту прав у вигляді відшкодування реальних збитків.

В даній справі позивачка ОСОБА_1 просить відшкодувати не вартість понесених нею витрат на ремонт автомобіля, яких вона ще не здійснила, а відшкодувати вартість втраченого майна, тобто пошкоджень, яких зазнав автомобіль, а відтак суд обгрунтовано виходив із висновку судової автотоварознавчої експертизи № 10496/18-54 від 21 серпня 2018 року, складеного КНДІСЕ,згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Suzuki swift», становить 67579,61 грн.

З викладених підстав посилання позивачки у скарзі на постанову Пленуму Верховного

- 5 -

Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», недоречні, оскільки у п.9 постанови містяться роз`яснення щодо компесації витрат на ремонт автомобіля, які вже здійснені потерпілим, чого в даній справі не встановлено.

Це ж стосується доводів позивачки про неврахування судом при ухваленні рішення висновків постанови Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, оскільки у даній постанові йдеться про стягнення на користь потерпілого різниці між фактичною вартістю виконаного ним ремонту (тобто вже понесених матеріальних витрат) і страховим відшкодуванням, з чим погодився Верховний Суд України.

Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 про відсутність у неї обов`язку по відшкодуванню шкоди, з огляду на те, що її відповідальність застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна» з лімітом відповідальності 100000 грн., яка і має здійснити позивачці всі виплати у межах ліміту, не грунтуються на вимогах закону.

Встановлено, що відповідальність ОСОБА_2 застрахована за полісом обов`язкового страхування, відшкодування шкоди за яким має особливості, встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, згідно зі ст.29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються не всі витрати, а лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Тобто, даний Закон встановлює законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме розмір страхової виплати визначається з обов`язковим урахуванням зносу автомобіля, що у свою чергу згідно ст.1194 ЦК України покладає на винуватця обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у разі її недостатності.

В даному випадку відповідачка ОСОБА_2 помилково ототожнює ліміт відповідальності страхової компанії із розміром страхової виплати, яка визначається у розмірі і порядку встановленому законом і не може її перевищувати.

Відхиляючи апеляційну скаргу відповідачки в цій частині, колегія суддів погоджується із доводами скарги про невірне застосування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 щодо абсолютного права потерпілого на отримання відшкодування від винуватця чи його страховика, від якої відступив Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, вказавши, що відповідальність за завдану шкоду за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів несе саме страховик, а не страхувальник (п.п.73-74)

Проте відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Аналогічні роз`яснення містить п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», згідно якого порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Наведені відповідачкою ОСОБА_2 в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності передбачених законом підстав для стягнення із неї як винуватця ДТП на користь позивачки різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а відтак підстави для скасування чи зміни рішення з цих мотивів

- 6 -

відсутні.

Вирішуючи спір, суд прийшов до вірних висновків про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із пошкодженнням майна позивачки.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися із визначеним судом розміром моральної шкоди, який не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану моральну шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч.1 ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, що завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок винних дій відповідачки при керуванні джерелом підвищеної небезпеки було пошкоджено належний позивачці автомобіль «Suzukiswift» р.н. НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль після ДТП перебуває у неробочому стані (спрацювали усі подушки безпеки в салоні), бо потребує коштів на його ремонт, які у позивачки відсутні. Отже, із листопада 2016 року, тобто на протязі більш як двох років, позивачка позбавлена можливості використовувати свою власність за призначенням для задоволення власних потреб та звичок.

Визначаючи розмір шкоди, суд наведеного не врахував, як і не врахував того, що відсутність особистого транспорту потребує від позивачки докладання додаткових зусиль для організації свого побуту та повсякденного життя.

Наведені позивачкою доводи відповідачка під час розгляду справи в суді першої інстанції не спростувала.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди підлягає зміні.

З урахуваням положень ч.3 ст.23 ЦК України та установлених обставин, зокрема протиправності поведінки відповідачки, глибини і тривалості душевних страждань позивачки, пов`язаних із пошкодженням її майна, позбавлення її можливості реалізації споживчих властивостей автомобіля для задоволення власних потреб, з урахуванням інших

- 7 -

обставин, які мають істотне значення, в тому числі необхідності докладання додаткових зусиль для організації повсякденного життя, а такожвимог розумності і справедливості колегія суддів визначає завдану позивачці моральну шкоду у розмірі 5000 грн., яку стягує на її користь із відповідачки.

Вимоги позивачки про відшкодування шкоди в розмірі 30000 грн. є надмірними та такими, що не відповідають матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 про недоведеність вимог в частині відшкодування моральної шкоди колегія суддів відхиляє як необгрунтовані. Судом незаперечно встановлено, що з вини відповідачки було пошкоджено автомобіль позивачки, який має істотну цінність, внаслідок чого остання зазнала моральних страждань, була позбавлена використовувати авто за призначенням. При цьому факт пошкодження майна згідно ст.23 ЦК України свідчить про заподіяння моральної шкоди, доведення розміру якої покладається на позивачку.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 про те, що, задоволивши позов частково, суд помилково стягнув на користь позивачки судові витрати у повному розмірі, що суперечить приписам ст.141 ЦПК України, згідно якої судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При подачі позову позивачкою сплачено 1581,64 грн. судового збору, 1500 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та 6400 грн. витрат на правничу допомогу, всього - 9481,64 грн., а відтак з урахуванням ціни позову та розміру задоволених вимог, колегія суддів в частині витрат змінює рішення і стягує із відповідачки судові витрати у розмірі 2350,49 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про наявність підстав для скасування рішення, оскільки суд взагалі не розглянув питання розподілу судових витрат, заявлених відповідачкою, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до ст.270 ЦПК України невирішення судом питання про судові витрати є підставою для ухвалення додаткового рішення, а не підставою для його скасування, як помилково вважає відповідачка.

Суд першої інстанції питання про судові витрати відповідачки у справі не вирішив, а отже це питання належить вирішувати шляхом ухвалення додаткового рішення у справі згідно приписів ст.270 ЦПК України, а не шляхом його скасування.

Доводи позивачки ОСОБА_1 , викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо правомірності стягнення судом із відповідачки різниці між страховою виплатою і завданою шкодою судом враховані.

Водночас колегія суддів відхиляє посилання позивачки у п.7 відзиву, щодо відсутності підстав для врахування відзиву на апеляційну скаргу відповідачки, яка начебто всупереч вимогам процесуального закону не направила позивачці свого відзиву на скаргу, як необгрунтовані. Подаючи до апеляційного суду свій відзив відповідачка додала до нього докази направлення відзиву на адресу позивачки, зокрема опис вкладення цінного листа на ім`я ОСОБА_1 та квитанцію про оплату послуг пошти (т.2 а.с.79-80).

Доводи відповідачки ОСОБА_2 , викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо відповідальності за завдану страховика ПрАТ «СК «Універсальна», щодо розміру збитків, неправильності посилань на судову практику та щодо недоведеності вимог в частині відшкодування моральної шкоди, аналогічні викладеним у поданій нею апеляційній скарзі і їм дана оцінка вище.

При подачі апеляційних скарг кожною стороною сплачено 2372,46 грн. судового збору. З огляду на часткове задоволення обох скарг суд покладає вказані витрати на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, викладених у скаргах.

- 8 -

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13 лютого 2019 року в частині відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат змінити, стягнувши із ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_4 ) моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та судові витрати у розмірі 2350 гривень 49 коп.

Рішення суду в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 32259 гривень 44 коп. залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 78 гривень 29 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_3 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 403 гривні 31 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: