ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 645/3622/18

Провадження № 22-ц/818/1979/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківська міська рада,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року в складі судді Бондарєвої І.В.,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 1973 року ОСОБА_2 належить на праві приватної власності 19/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_2 , позивач, який є сином померлої, прийняв спадщину, так як на час відкриття спадщини був зареєстрований та проживав з померлою за однією адресою.

09 грудня 2017 року державний нотаріус Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельников І.П. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що в матеріалах спадкової справи №181/2017, заведеної після померлої ОСОБА_2 відсутні документи, які підтверджують його родинні відносини зі спадкодавцем, в зв`язку з чим відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вказана дата народження ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в паспорті ОСОБА_1 , виданому Фрунзенським РВ ХМУ УВМС України в Харківській області 24.01.1997 р., вказана дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

08 березня 2018 року та повторно 06 листопада 2018 року від представника відповідача - Яковенка С.В. надійшов відзив на позовну заяву, де він просить в задоволенні відмовити у зв`язку з відсутністю у позивача дозвільних документів на права виконання будівельних робіт з реконструкції спірного будинку та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, наявністю самочинно переобладнаних приміщень 1-3 площею 7,3 кв.м, приміщення 1-2 площею 7,9 кв.м.

Вважає, що позовні вимоги про визнання права власності заявлені не з метою визнання права власне як такого, а на незаконне, в обхід встановленого порядку, узаконення самочинно збудованого об`єкту нерухомого майна.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідним сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 19/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судове рішення мотивоване тим, що в обгрунтування позовних вимог позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують факт родинних відносин, а саме, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідним сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи, що на час відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) спадкоємець першої черги за законом - позивач ОСОБА_1 постійно проживав зі спадкодавцем - своєю матір`ю ОСОБА_2 , відсутність даних про наявність у померлої ОСОБА_2 інших спадкоємців першої черги за законом, які б прийняли спадщину, суд визнав за ОСОБА_1 право власності на 19/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до положень ст.1261 ЦК України.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що в домоволодінні мається самочинне будівництво, у зв`язку з чим право власності на нього неможливо визнати. Спадкоємець не набуває право власності на нерухоме майно у порядку спадкування, якщо за життя спадкоємець не набув право власності на таке майно. Зазначає, що в додатках до позовної заяви міститься технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок який розташований по АДРЕСА_1 з якого вбачається, що у складі домоволодіння наявні самочинно побудовані прим. (літня кухня) площею 2, 25 кв.м, частина приміщення к-1 площею 2, 3 кв.м, також до складу домоволодіння входить самочинно побудовані сараї літ. «М» та «Н». В літ. «А-1» наявні самочинні переобладнанні приміщення 1-3 та 1-2.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу Харківської міської ради без задоволення. Зазначає, що всі нежитлові приміщення на які позивач набув право власності в порядку спадкування були узаконені в установленому законом порядку.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення з`явившихся учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12 травня 1973 року, р.№2-4571, посвідченого ХДНК №3, ОСОБА_4 . продав, а ОСОБА_2 купила 19/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за №609 від 30 травня 1973 р. (а.с.4-6).

19/50 частин будинку належали ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Харківською нотаріальною конторою 27 березня 1957 року, по реєстру № 2-3196, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 29 березня 1957 року під № 609.

За договором купівлі-продажу від 12 травня 1973 року у користування ОСОБА_2 перейшли приміщення: 2-1 розміром 2,7 кв.м, 2-1 розміром 5,3 кв.м, 2-2 розміром 6,8 кв.м, 2-3 розміром 15,1 кв.м, літня кухня літ. «В», вбиральня літ. «Д» половина сараю літ. «Б», трубчатий колодязь літ. «Т».

Рішенням виконавчого комітету Фрунзенського районної ради депутатів трудящих від 18 січня 1978 року за №17/54, ОСОБА_2 було дозволено переобладнати сіни літ. «2-1» площею 5,30 кв.м під кухню, а кухню літ. «2-2» площею 6,88 кв.м під житлову кімнату; прибудувати приміщення для кухні розміром 1,5х1,5 м до існуючого тамбуру літ.2-І в глибину подвір`я без порушення конструкції основного будинку з дотриманням будівельних, санітарних та протипожежних норм в будинку АДРЕСА_1 (а.с.62).

Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів від 21 листопада 1992 року за №122/8, ОСОБА_2 узаконено самовільно побудовану літню кухню літ «К», сіни літ. «к-1», сарай літ. «Н» в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Дозволено гр. ОСОБА_2 газифікувати літню кухню літ «К» з встановленням тільки газової плити. (а.с.63).

Крім того, будівлі та споруди: літня кухня літ «К», сіни літ.«к-1», сарай літ.«Н», належні померлій ОСОБА_2 та вказані у техпаспорті від 04 грудня 2003 року як самочинно збудовані, зареєстровані в КП «БТІ» станом на 30 січня 2004 року, згідно з рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів від 21 липня 1992 року за №122/8.

За даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 02 грудня 2017 року, відповідно до статей 126, 133, 135 СК України, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_2 (а.с.11).

За даними паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 24 січня 1997 року, датою народження позивача ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_7 . (а.с. 23)

Така ж дата народження позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) вказана у його військовому квитку НУ №5132948 (а.с.18).

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Виконавчим комітетом ХМР Харківської області Адміністрацією Немишлянського району ХМР від 18.05.2018 р. за № 917-05ю, в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 ) зареєстровані: ОСОБА_7 (власник, нині померла), ОСОБА_8 (невістка), ОСОБА_1 (син), ОСОБА_10 (онук), ОСОБА_19(правнучка) (а.с.64).

Дата народження позивача у вказаній довідці також зазначена - 23.01.1949 р.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла у віці 77 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а.с.7).

Про те, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є рідним сином ОСОБА_2 , підтвердив суду свідок ОСОБА_13 , який пояснив , що він є двоюрідним братом позивача та з дитинства його також виховувала мати позивача - ОСОБА_2 . Батька позивача свідок не знає та ніколи не бачив. Мати позивача, ОСОБА_2 , проживала з сином у будинку АДРЕСА_1 , потім позивач одружився, у нього народились діти. Свідок неодноразово бував у них в гостях, зокрема, святкуючи день народження позивача 23.01.1949 р. Позивач називав померлу ОСОБА_2 матір`ю, вона його - сином, між ними були теплі родинні стосунки, вони жили однією сім`єю. Після смерті матері позивач здійснив її поховання.

Свідок ОСОБА_14 , яка є сусідкою позивача, пояснила суду, що знала матір позивача, ОСОБА_2 , з 1970-х років, коли вона з сином та невісткою переїхала в буд. АДРЕСА_1 . Чоловіка в померлої не було. В цьому будинку у позивача народились діти, мати постійно проживала з ними однією сім`єю, між ними були родинні стосунки.

Вказані свідки впевнено впізнали на світлинах, наданих позивачем суду для огляду, померлу ОСОБА_2 та її сина - позивача ОСОБА_1 (а.с.65).

Спадкова справа №181/2017 була відкрита 02 березня 2017 року державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори - Синельниковим І.П. після смерті ОСОБА_2 , на підставі заяви її сина ОСОБА_1 про фактичне прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про спадщину на належний померлій житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Даних про звернення інших осіб із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_15 або про відмову від спадщини - матеріали спадкової справи №181/2017 не містять (а.с.73).

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникова І.П. від 09.12.2017 р. за №3875/02-31, ОСОБА_8 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи № 181/2017 р., заведеної після померлої ОСОБА_2 , відсутні документи, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем, в зв`язку з чим відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126,133,135 Сімейного кодексу України вказана дата народження ОСОБА_1 як 13 лютого 1949 року, а в паспорті ОСОБА_1 , виданого Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 24 січня 1997 року, вказана дата народження - 23 січня 1949 року. (а.с.8).

Апеляційна скарга не містить доводів щодо оскарження рішення суду в частині встановлення факту родинних відносин.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно зі статтею 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку,встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець зобов`язаний з`явитися до нотаріуса особисто. Він повинен пред`явити документ, що підтверджує його особу, а також свідоцтво про смерть спадкодавця, щоб нотаріус зміг встановити час відкриття спадщини. Також спадкоємець повинен повідомити нотаріуса про місце відкриття спадщини та про наявність інших спадкоємців (якщо йому про це відомо) незалежно від того, прийняли вони спадщину фактично або зобов`язані для її прийняття подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

З урахуванням вищезазначених обставин, які підтверджені належним та допустимими доказами у справі, суд першої інстанції обґрунтовано визнав за ОСОБА_1 , як спадкоємцем ОСОБА_2 , право власності на 19/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з приміщень, узаконених у встановленому порядку.

Доводи апеляційної скарги Харківської міської ради щодо наявності у складі житлового будинку літ. «А-1» самочинно переобладнаних приміщень 1-3 та 1-2 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки апелянтом не враховано, що з позовними вимогами ОСОБА_1 звернувся про визнання право власності на 19/ 50 частин житлового будинку, які належали ОСОБА_2 на праві власності, в порядку спадкування. Приміщення № 1-3 та 1-2 не відносяться до спадкової маси, оскільки згідно договору купівлі-продажу від 12 травня 1973 року ОСОБА_2 їх у власність не придбала та за життя вони їй не належали.

З наявної в матеріалах справи технічної документації вбачається, що приміщення 1-3 та 1-2 входять до складу 31/50 частини житлового будинку. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 вересня 2018 року, право власності на 31/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за реєстровано за ОСОБА_17 .. З технічного паспорту на 19/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 виготовленого 27 серпня 2018 року не вбачається наявність самочинного будівництва.

Аналогічним чином апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність у складі домоволодіння по АДРЕСА_1 , в літ. «А-1» самочинно побудованого приміщення літ. «К» (літня кухня) площею 2, 25 кв.м, частини приміщення літ. «к-1» площею 2, 3 кв.м, самочинно побудованих сараїв літ. «М» площею 2, 10 кв.м та літ. «Н» площею 2, 33 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів від 21.07.1992 р. за №122/8, ОСОБА_2 узаконено самовільно побудовану літню кухню літ «К», сіни літ. «к-1», сарай літ. «Н» в домоволодінні по АДРЕСА_1 витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 січня 2004 року вбачається, що право власності на вищезазначене майно зареєстровано в установленому законом порядку. Доказів того, що реєстрація права власності була оскаржена суду надано не було. Сарай літ. «М» не належав ОСОБА_18 , а входить до складу 31/50 частини житлового будинку

Твердження представника Харківської міської ради, що рішенням суду визнано право власності на новостворений об`єкт нерухомості є безпідставними та не грунтуються на матеріалах справи.

Докази та обставини, на які посилається представник Харківської міської ради в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2019 року.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді І.В. Бурлака

С.С. Кругова