04.06.2019 Єдиний унікальний номер 205/4770/19
Єдиний унікальний номер судової справи 205/4770/19
Номер провадження 2-з/205/98/19
УХВАЛА

іменем України

04 червня 2019 року

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Остапенко Н.Г. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03 червня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , а саме: квартири АДРЕСА_1 , об`єкт жилої нерухомості, загальна площа 50,5 кв.м., житлова площа 29.2 кв.м., форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, власники: ОСОБА_3 . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: р. № 1430, виданий 04.12.2018, видавник: приватний нотаріус Бондаренко Р.О. Дніпровський міський нотаріальний орган.

Суддя, вивчивши матеріали заяви, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України, накладення арешту на майно є одним із способів забезпечення позову. Згідно частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, перелік заходів забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, встановлено ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що 24 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений усний безвідсотковий договір позики на суму 20 000 доларів США, що на дату фактичної передачі коштів становило 526 600 гривень терміном 18 діб з погашенням суми боргу кожні три дні (28.05.2019, 31.05.2019, 03.06.2019, 06.06.2019, 09.06.2019 та 12.06.2019) сумою по 3 500 доларів США та остаточним розрахунком до 12 червня 2019 року.

25 травня 2019 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 20 000 доларів США та зобов`язувався повернути їх до 12 червня 2019 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою ОСОБА_3 . 28 травня 2019 року ОСОБА_3 , в порушення домовленостей, повернув лише 500 доларів США.

Оскільки за умовами договору позики від 25 травня 2019 року датою остаточного розрахунку визначено 12 червня 2019 року, суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150-153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали.

Суддя Н.Г. Остапенко