КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Комаревцева Л.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства КБ «Актив-Банк» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року у справі за скаргою публічного акціонерного товариства КБ «Актив-Банк» на бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження № 48094755, заінтересована особа - ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання здійснити примусове виконання рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2017 року ПАТ «КБ «Актив - Банк» звернулося із скаргою на бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження № 48094755, заінтересована особа: ОСОБА_1 .

У скарзі зазначав , що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року у справі №753/250/15- ц за позовом ПАТ «КБ «Актив-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позовні вимоги ПАТ «КБ «Актив-Банк» задоволені в повному обсязі.

На виконання вищевказаного рішення суду скаржником отримано виконавчий лист №753/250/15 від 12 червня 2015 року. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером I.A. від 10 липня 2015 року відкрито виконавче провадження №48094755 про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 106 374 313,50 грн.

Крім того, 10 липня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером I.A. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером I.A. ВП №48094755 від 21 липня 2015 року накладено арешт на кошти боржника.

У відповідь на вимогу (від 04 листопада 2016 року №20-1.208/17) старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера I.A. про надання документів, скаржником були надані всі необхідні документи.

Згідно даних взятих з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) остання виконавча дія за вищевказаним виконавчим провадженням була здійснена 09 грудня 2015 року.

У зв`язку з тим, що протягом двох років виконавчі дії не проводились, скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера I.A. та зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера I.A. здійснити примусове виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, у справі №753/250/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 106 374 313,50 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року скаргу Публічного акціонерного товариства «КБ «Актив - Банк» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство «КБ «Актив - Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Актив - Банк» Шевченка А.М подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича по виконанню рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити примусове виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, №753/250/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 106 374 313,50 грн.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін .

Суди зазначили, що державний виконавець здійснив усі необхідні виконавчі дії, як це передбачено Законом України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим підстав для задоволення скарги банку немає.

Постановою Верховного Суду постанову Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної скарги.

У постанові зазначено, що одним із аргументів апеляційної скарги ПАТ «КБ «Актив-Банк» було посилання на недодержання державним виконавцем положень статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» і частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення повторних запитів до уповноважених держаних органів і банківських установ про надання інформації щодо наявності у боржника майна та грошових коштів на банківських рахунках, унаслідок чого рішення про стягнення боргу залишилося невиконаним.

Проте апеляційний суд усупереч вимогам статей 263, 367 і 382 ЦПК України цих доводів апеляційної скарги також не врахував, зазначені обставини справи не дослідив і мотивів відхилення указаних посилань скарги банку в оскарженій постанові не навів.

При апеляційному перегляді справи суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив аргументів апеляційної скарги стягувача щодо ухилення державного виконавця від вчинення виконавчих дій у відповідності з нормами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно боржника) та Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII), внаслідок чого дійшов передчасного висновку про залишення без змін ухвали районного суду.

Відповідно до ст. 417 ЦПК України ,вказівки ,що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони та були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 10 жовтня 2019 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Від осіб , які приймають участь у справі заяв і клопотань до апеляційного суду не надходило, а тому вважати причини їх неявки до суду поважними , відсутні.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" ( ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».)

Судом першої інстанції встановлено ,що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року у справі № 753/250/15-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Актив-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 106374 313, 50 грн.

На виконання зазначеного рішення 12 червня 2015 року суд першої інстанції видав виконавчий лист № 753/250/15-ц.

Постановою державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кошкера I. A. від 10 липня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48094755 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 106374 313, 50 грн.( а.с. 31)

Постановою державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кошкера I. A. від 10 липня 2015 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер І. А. надіслав 15 липня 2015 року запити до Управління ДАІ ГУ МВС України в місті Києві, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головного управління Держземагентства у місті Києві, Державної інспекції сільського господарства України у Київській області, Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та місті Києві, Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті про термінове надання інформації щодо наявності майна, яке зареєстроване за ОСОБА_1 ( а.с.32)

Постановою державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кошкера I. A. від 21 липня 2015 року накладено арешт на кошти боржника.

В подальшому ,Державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер I. A. 06 серпня 2015 року надіслав публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») платіжні вимоги від 30 липня 2015 року № 72/17-1 і № 72/17-2 про арешт грошових коштів на рахунках ОСОБА_1 у сумі 106374313 ,50 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» 04 вересня 2015 року повідомило ВПВР ДДВС МЮ України про те, що на рахунках боржника відсутні кошти для виконання постанови від 21 липня 2015 року.

Постановою державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кошкера І. А. від 09 грудня 2015 року з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у сумі 10 637 431,35 грн .

Державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер I. A. 04 листопада 2016 року направив ПАТ «КБ «Актив-Банк» вимогу про надання засвідчених копій іпотечних договорів (зі змінами та доповненнями у разі їх наявності), копій правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Того ж дня, 04 листопада 2016 року, державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер I. A. надіслав запити Регіональному сервісному центру МВС в місті Києві, Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головному управлінню Держгеокадастру у місті Києві, Управлінню Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області, Державній інспекції сільського господарства України у місті Києві, Головному управлінню Держпраці у Київській області, Державній інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, у яких просив терміново надати інформацію про наявність майна, що зареєстроване за ОСОБА_1

ПАТ «КБ «Актив-Банк» 14 листопада 2016 року направило до ВПВР ДДВС МЮ України копії договорів та правовстановлюючих документів, які були зазначені у вимозі державного виконавця від 04 листопада 2016 року.

Постановою директора ДДВС МЮ України Поліщука Д. В. від 19 грудня 2016 року при ВПВР ДДВС МЮ України утворено виконавчу групу по виконавчому провадженню № 48094755 щодо виконання виконавчого листа від 12 червня 2015 року № 753/250/15, на підставі якої керівник виконавчої групи - державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер І. А. видав доручення Макарівському районному відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області у строк до 20 січня 2017 року (у подальшому строк був продовжений до 28 грудня 2017 року) описати та накласти арешт на земельні ділянки, належні ОСОБА_1 , які розташовані на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області.

Вказане доручення протягом року не було виконано, заходи щодо його виконання не вживалися.

Суд першої інстанції , відмовляючи у задоволенні скарги ПАТ «КБ «Актив-Банк» на бездіяльність посадової особи органу ДВС, виходив із того, що державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер І. А. вчиняв усі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на примусове виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

Колегія не погоджується з висновками суду з таких підстав.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно боржника).

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно боржника) передбачені заходи примусового виконання рішень, зокрема: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно боржника) державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Суд встановивши, що виконавче провадження з виконання рішення від 26 березня 2015 року у справі № 753/250/15-ц відкрито 10 липня 2015 року, того ж дня накладено арешт на майно боржника; 21 липня 2015 року накладено арешт на кошти, розміщені на банківських рахунках боржника; 09 грудня 2015 року з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір.

Наступна виконавча дія мала місце 04 листопада 2016 року (надіслання запитів до відповідних державних органів про наявність майна, що зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с. 5-7). Разом з тим, суд не врахував даної обставини, і дійшов висновок ,що державний виконавець здійснив всі необхідні дії в рамках виконавчого провадження з дотриманням вимог закону.

Подаючи апеляційну скаргу, представник банку посилався на те, що невжиття державним виконавцем усіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», призвело до тривалого невиконання рішення суду від 26 березня 2015 року (більше двох років).

Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII набрав чинності 05 жовтня 2016 року . (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» вищевказаного Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначені строки прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом .

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.

Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець має право:

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (пункти 3, 6, 7, 21 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер I. A. направив 06 серпня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» дві платіжні вимоги від 30 липня 2015 року про арешт грошових коштів на рахунках ОСОБА_1 у сумі 106 374 313, 50 грн, які залишилися невиконаними у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках боржника.

04 листопада 2016 року державним виконавцем був надісланий запит до ряду уповноважених держаних органів про надання інформації щодо наявності майна, зареєстрованого за ОСОБА_1

Одним із аргументів апеляційної скарги ПАТ «КБ «Актив-Банк» є посилання на недодержання державним виконавцем положень статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» і частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення повторних запитів до уповноважених держаних органів і банківських установ про надання інформації щодо наявності у боржника майна та грошових коштів на банківських рахунках, унаслідок чого рішення про стягнення боргу залишилося невиконаним.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, оскільки судом правильно встановлено, що в період із 09 грудня 2015 року по 04 листопада 2016 року дійсно не здійснював ніяких дій в рамках виконавчого провадження .

Колегія суддів, належним чином перевіривши аргументи апеляційної скарги стягувача ПАТ КБ « Актив -Банк» щодо ухилення державного виконавця від вчинення виконавчих дій у відповідності з нормами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно боржника) та Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII), вважає ,що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні скарги , а відтак судове рішення в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням рішення в цій частині про задоволення скарги і визнання неправомірною бездіяльності посадової особи Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича в рамках виконавчого провадження № 48094755в частині щодо дотримання вимог ст. 18,48 Закону України «Про виконавче провадження»

Що стосується вимог щодо зобов`язання здійснити примусове виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, №753/250/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 106 374 313,50 грн, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні скарг в цій частині і доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Здійснення примусового виконання рішення суду визначено ст.1 Закону України « Про виконавче провадження» і покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" ( ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».), а відтак вимоги не містять правового підґрунтя .

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства КБ «Актив-Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року в частині залишення без задоволення скарги про визнання неправомірною бездіяльності скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати неправомірною бездіяльність посадової особи Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича в рамках виконавчого провадження № 48094755.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 17 жовтня 2019 року

Головуючий

Судді