Справа № 125/2182/18
Провадження № 22-ц/801/935/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 рокуСправа № 125/2182/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участі секретаря судового засідання Кирилюк Л. М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 01 березня 2019 року, ухвалене суддею Барського районного суду Вінницької області Хитруком В.М.,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року Орган опіки та піклування Барської РДА, в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Служба у справах дітей Барської РДА про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що діти відповідача перебувають на обліку служби у справах дітей, як діти, які опинились в складних життєвих обставинах, так як їх матір зарекомендувала себе з негативної сторони, веде аморальний спосіб життя, не приділяє належної уваги вихованню дітей, не цікавиться фізичним розвитком і станом їх здоров`я, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказує, що відповідач разом із малолітніми дітьми проживає в будинку співмешканця ОСОБА_4 Дохід родини складається із соціальних виплат на дітей, так як ОСОБА_1 та її співмешканець ОСОБА_4 не працевлаштовані. У зв`язку із наведеним, позивачем було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до її дітей.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01 березня 2019 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав щодо її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 .

Не погодившись з рішенням суду відповідач подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги і які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції розглянув справу у її відсутність, висновок суду є передчасним, так як не враховано її думку, щодо позбавлення матері батьківських прав.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. В відзиві зокрема зазначив, що відповідно до Акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 04.04.2019 в будинку відповідача розпочато ремонтні роботи, для дітей відведено окремі кімнати, проте вони не облаштовані для проживання дітей, відсутня постільна білизна, сезонний одяг та взуття, в будинку безлад, відсутнє опалення та продукти харчування. ОСОБА_1 не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання. З моменту вилучення дітей відповідач за допомогою до сільської ради щодо сприяння повернення їх та працевлаштування не зверталась. В продовж трьох місяців перебування дітей в комунальному закладі, відповідачка їх відвідала лише три рази.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали та обставини справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Відомості про батька ОСОБА_6 записані с відоцтвах про народження зі слів матері відповідно до статті 135 СК України.

Відповідач разом з малолітніми дітьми проживає в будинку співмешканця ОСОБА_4 , який з її слів є біологічним батьком дітей, не працює, неодноразово порушував громадський порядок.

ОСОБА_1 , вихованням дітей не займається, веде аморальний спосіб життя.

Відповідач та ОСОБА_4 не працевлаштовані, дохід родини складають соціальні виплати на малолітніх дітей.

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов (а.с. 17-21), відповідач та її співмешканець мешкають разом з трьома дітьми у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку брудно, розкидані речі, важке задушливе повітря. Під час бесіди батьки повідомили, що інколи за непослух можуть бити дітей. У кімнатах брудно, ліжка не застелені, брудна постільна білизна, холодно. Будинок потребує капітального ремонту. Неодноразово ОСОБА_1 було попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків та проводились виховні бесіди.

До служби у справах дітей надходили анонімні повідомлення від мешканців Войнашівської територіальної громади, про те що відповідач не займається вихованням дітей, не дбає про їх зовнішній вигляд та стан здоров`я.

Згідно повідомлення Барського районного ЦСССДМ № 01-18-316 від 22.08.2018 (а.с. 23-24), з 2013 року ОСОБА_1 разом з дітьми та співмешканцем перебуває під соціальним супроводом Барського районного ЦСССДМ, так як не виконує рішення опікунської ради при виконкомі Войнашівської сільської ради, від 02.08.2013р., 04.03.2015 р., 22.04.2015 р., 15.03.2018 р., нехтує своїми батьківськими обов`язками, постійно змінює разом з дітьми місце проживання. Незважаючи на зусилля суб`єктів соціальної роботи відповідач не виконує рекомендацій фахівців, зловживає алкоголем, не слідкує за зовнішнім виглядом та станом здоров`я дітей.

Тому, 29 серпня 2018 року працівниками служби у справах дітей Барської райдержадміністрації із залученням представників Барського районного ЦСССДМ, спеціалістів сектору молоді та спорту райдержадміністрації обстежено умови проживання та оцінено рівень безпеки дітей за адресою постійного місця проживання. Комісією встановлено, що діти проживають у антисанітарних умовах, у помешканні відсутні повноцінні продукти харчування, безлад. На ліжках відсутня постільна білизна, брудні ковдри, подушки та матраци. Одяг та речі членів родини брудні та розкидані по кімнатах, тому тимчасово влаштовано матір з малолітніми дітьми до КУ «Барська ЦРЛ» для обстеження та вирішення їх подальшої долі. (а.с. 22)

Згідно педагогічної характеристики з Войнашівської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_3 батьки недостатньо уваги приділяють її навчанню та вихованню. Мати до школи не з`являється, за минулий навчальний рік не відвідала жодних батьківських зборів, успіхами дитини не цікавиться. Дівчинка емоційно вразлива, має прояви невпевненості, нерішучості (а.с. 26).

На підставі рішення районної комісії з питань захисту прав дитини від 04.09.2018 року, протокол № 9, діти були відібрані у відповідача та влаштовано до КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (а.с. 25).

Підставою для прийняття рішення про відібрання дітей стало бездіяльність та безвідповідальність матері, відсутність бажання виконувати свої батьківські обов`язки, створення умов, що позбавляють дітей належного утримання, виховання та розвитку у сімейному оточенні та загрожують їх життю, здоров`ю та моральному вихованню.

Відповідно до висновку №01-1-26/0/2276 від 22.10.2018, орган опіки та піклування Барської РДА Вінницької області прийняв рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей (а.с. 13-14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно свій висновок мотивував тим, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та нехтує ними, що є підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав та відповідатиме інтересам дітей. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно з`ясувати, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 50).

У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 52).

Орган опіки і піклування відповідача неодноразово попереджав про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, на що остання належним чином не реагувала та продовжувала свідомо нехтувати своїми батьківськими обов`язками.

Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_1 систематично ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклувалася про здоров`я та безпеку своїх дітей, їх навчання, фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так в матеріалах справи міститься заява відповідача ОСОБА_1 , адресована суду першої інстанції, де вона зазначила, що просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає.

На переконання апеляційної інстанції відповідач не довела ті обставини , на які вона, як відповідач посилається , заперечуючи позов.

Оцінивши в сукупності надані докази, встановивши триваючий характер ухилення відповідача від обов`язків по вихованню своїх дітей та безпосередню загрозу для життя та здоров`ю їх, суд забезпечив справедливу рівновагу між інтересами дітей та застосуванням у справі такого крайнього заходу впливу до ОСОБА_1 як позбавлення її батьківських прав, і такий висновок прийнято з урахуванням вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з метою захисту прав і свобод дитини.

Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач вказала, що з 26.02.2019 по 05.03.2019 вона перебувала на лікуванні у денному стаціонарі та надала відповідну довідку.

Доводи апеляційної скарги про те, що заяву про розгляд справи у її відсутність, яка є в матеріалах справи вона не підписувала, не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина не підтверджена належними та допустимими доказами. Крім того зазначене посилання в скарзі висновків суду не спростовують і не впливає на правильність постановленого судом рішення.

Однак посилання відповідача, на те, що судом було порушено її право на участь в судовому розгляді даної справи та не було можливості надати доводи по справі, не може бути правовою підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки позивач неодноразово попереджав ОСОБА_1 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, а тому підлягають відхиленню.

В супереч ст.81 ЦПК України відповідач не спростувала обставини, на які позивач посилалася у своїй позовній заяві, обґрунтовуючи позовні вимоги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що коли перестануть існувати вказані обставини, відповідач змінить поведінку відносно своїх дітей у кращу сторону, вона не позбавлена можливості звернутись в суд з заявою про поновлення своїх батьківських прав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 01 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 червня 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало