Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 751/4450/17

провадження № 61-45902св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - Відкрите акціонерне товариство «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь),

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЛК-Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) на постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 18 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В.,

Бобрової І. О., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року Відкрите акціонерне товариство «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) (далі - ВАТ «Лакокраска») звернулося до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь) від 09 лютого 2015 року у справі № 225-8/2014.

Клопотання мотивоване тим, що рішенням Економічного суду Гродненської області від 09 лютого 2015 року у справі № 225-8/2014 стягнуто

з ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна» на користь ВАТ «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) 754 482,51 євро основного боргу та 199 929,85 євро пені.

03 березня 2017 року Економічним судом Гродненської області видано судовий наказ, а 30 червня 2017 року ухвалою цього ж суду поновлено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна» сплатило на користь ВАТ «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) суму в розмірі 42 100 євро. Станом на 11 липня 2017 року заборгованість за відвантажену у 2013 році продукцію становить 712 382 51 євро основного боргу та 199 929,85 євро пені.

Посилаючись на те, що ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна» у добровільному порядку не виконало в повному обсязі судове рішення, ВАТ «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) просить суд про надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь) від 09 лютого 2015 року у справі

№ 225-8/2014.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст ухвал суду першої інстанції

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03 жовтня 2017 року (у складі судді Філатової Л. Б.) клопотання ВАТ «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) задоволено.

Дозволено примусове виконання на території України рішення Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь) від 09 лютого 2015 року

у справі № 225-8/2014.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-XII ратифіковано Угоду про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, підписану у місті Києві 20 березня 1992 року урядами держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав (далі - СНД), зокрема, урядами України та Республіки Білорусь (далі - Угода).

Оскільки до вказаного клопотання додані зазначені у статті 8 Угоди документи, а зазначене рішення іноземного суду підлягає визнанню та виконанню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з клопотанням), тому клопотання слід задовольнити.

Не погодившись з указаною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна» оскаржило його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 листопада

2017 року (у складі колегії суддів: Кузюри Л. В., Вінгаль В. М., Губар В. С.) ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03 жовтня

2017 року скасовано, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції вийшов за межі виконання рішення іноземного суду, визначені заявником як щодо складових заборгованості, так і щодо суми основного боргу. Питання щодо валюти виконання рішення іноземного суду в оскаржуваній ухвалі не було вмотивовано у порушення положень цивільного процесуального законодавства України. Крім того, судом першої інстанції було порушено порядок, встановлений для вирішення вказаного клопотання.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03 липня 2018 року (у складі судді Маслюк Н. В.) клопотання ВАТ «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) задоволено.

Надано дозвіл на примусове виконання рішення Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь) від 09 лютого 2015 року у справі № 225-8/2014 про стягнення з ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна» на користь ВАТ «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) основного боргу в сумі 621 057,51 євро (що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 03 липня 2018 року становить 18 962 252,11 грн) та пені - 199 929,85 євро (що за курсом НБУ - становить 6 104 298,17 грн).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до статті 51 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та статті 462 ЦПК України рішення Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь) від 09 лютого 2015 року у справі № 225-8/2014 підлягає визнанню та виконанню на території України.

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 18 вересня

2018 року ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова

від 03 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким клопотання ВАТ «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) залишено без розгляду та повернуто разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у справі відсутній офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набуло чинності, оскільки це не випливає з тексту самого рішення, яке містить лише визначення строку і порядку оскарження.

Разом з тим відсутні докази про повідомлення іншої сторони про процес, як це передбачено статтею 8 Угоди, зокрема, матеріали справи містять дані, а саме ухвалу про виконання судового доручення Господарським судом міста Києва від 19 листопада 2014 року відповідно до якої було вручено ухвалу від 08 жовтня 2014 року у справі № 225-8/2014 про прийняття позовної заяви та порушення провадження у справі та позовної заяви ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна».

Проте надані документи не містять будь-яких даних повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна» як сторона, проти якої ухвалено рішення, не брала участі у процесі та не подавала заперечень по суті позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ВАТ «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду надано докази про набрання ним законної сили.

Суд апеляційної інстанції не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази, що стосуються фактів, на які скаржник посилався в апеляційній скарзі, зокрема, не звернув уваги на те, що в підтвердження факту набрання рішенням Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь)

від 09 лютого 2015 року у справі № 225-8/2014 законної сили

ВАТ «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) надало судовий наказ Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь)

від 03 березня 2015 року у справі № 225-8/2014, а також ухвалу цього ж суду про відновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання від 13 червня 2017 року.

Крім того, зазначив, що положення статті 8 Угоди вимагають, що до клопотання стягувач має додати докази повідомлення іншої сторони саме про процес, а не конкретно про дату, час та місце розгляду справи в іноземному суді. На підтвердження факту про повідомлення про процес скаржник надав ухвалу Господарського суду міста Києва від 19 листопада 2014 року про виконання судового доручення Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь) про вручення документів ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна» у справі № 225-8/2014 (ухвали від 08 жовтня 2014 року про прийняття позовної заяви та порушення провадження у справі та позовної заяви) та протокол судового засідання від 19 листопада 2014 року.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що неповідомлення боржника про дату, час та місце розгляду справи в іноземному суді є підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Також зазначив, що, переглядаючи справу, апеляційний суд, мав керуватися частиною другою статті 466 ЦПК України та положеннями статті 8 Угоди.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2018 року ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що у справі відсутній офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набуло чинності, оскільки це не випливає з тексту самого рішення, яке містить лише визначення строку і порядку оскарження та відсутні докази про повідомлення іншої сторони про процес, як це передбачено законодавством. Разом з тим, виконавчий документ не є офіційним документом, про те, що рішення іноземного суду набуло чинності. ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна» як сторона проти якої винесено рішення не брала участі у процесі, та не подавала заперечень по суті позовних вимог. Отже, постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 20 травня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь) від 09 лютого 2015 року у справі № 225-8/2014 за позовом прокурора Лідського району в інтересах ВАТ «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) до ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна» стягнуто з ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна» на користь ВАТ «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) 754 482,51 євро основного боргу та 199 929,85 євро пені.

03 березня 2015 року на підставі вказаного рішення від 09 лютого 2015 року Економічним судом Гродненської області (Республіка Білорусь) видано судовий наказ про стягнення з ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна» на користь ВАТ «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) 754 482,51 євро основного боргу та 199 929,85 євро пені, в якому зазначено, що рішення Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь) набрало законної сили 03 березня 2015 року, та строк пред`явлення якого ухвалою Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь) від 30 червня 2017 року поновлено.

У листі Господарського суду міста Києва від 19 листопада 2014 року, яке адресовано Економічному суду Гродненської області (Республіка Білорусь), вказано, що судове доручення Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь) про вручення документів ТОВ «Торговий дім

«ЛК-Україна» у справі № 225-8/2014 (ухвали від 08 жовтня 2014 року про прийняття позовної заяви та порушення провадження у справі та позовної заяви) виконано. На підтвердження вказаного додано ухвалу Господарського суду міста Києва від 19 листопада 2014 року у справі

№ 911/4440/14 про виконання судового доручення та протокол судового засідання від 19 листопада 2014 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Аналогічна норма міститься у частині першій статті 390 ЦПК України

(у редакції, чинній на момент звернення з клопотанням), відповідно до якої рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з частиною першою статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Аналогічна норма міститься у частині першій статті 392 ЦПК України

(у редакції, чинній на момент звернення з клопотанням).

Частинами другою, третьою статті 466 ЦПК України передбачено, що

до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;

4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Аналогічна норма міститься у частинах другій, третій статті 394 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з клопотанням).

Відповідно до статті 7 Угоди держави - учасниці СНД взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності.

Статтею 8 указаної Угоди передбачено, що виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої сторони про процес; виконавчий документ.

Отже, перелік документів, який повинен додаватися до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачений Угодою, стаття 8 якої і підлягає до застосування при перевірці такого переліку документів, які додаються до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Разом з тим, статтею 9 Угоди передбачено підстави, за яких у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопочується виконання рішення, докази того, що: судом держави - учасниці СНД, що запитується, раніше винесене рішення, яке набуло законної чинності у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і на тій самій підставі; є визнане рішення компетентного суду третьої держави - учасниці СНД або держави, що не є членом Співдружності, по спору між тими ж сторонами, про той же предмет і на тій же підставі; спір згідно з цією Угодою вирішений некомпетентним судом; інша сторона не була повідомлена про процес; закінчився трирічний термін давності подання рішення щодо примусового виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Залишаючи без розгляду клопотання та повертаючи його особі, яка його подала, апеляційний суд, керуючись частиною четвертою статті 466 ЦПК України, дійшов висновку, що у справі відсутній офіційний документ про те, що рішення Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь)

від 09 лютого 2015 року набрало законної сили, оскільки це не випливає з тексту самого рішення, яке містить лише визначення строку і порядку оскарження, та відсутні докази про повідомлення іншої сторони (боржника) про дату, час та місце розгляду справи.

Аналогічна норма містилась у частині четвертій статті 394 ЦПК України

(у редакції, чинній на момент звернення з клопотанням).

Проте, з вказаним висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на зазначене.

З матеріалів справи вбачається, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на території України додано судовий наказ Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь) від 03 березня 2015 року у справі № 225-8/2014, в якому зазначено, що рішення Економічного суду Гродненської області (Республіка Білорусь) від 09 лютого 2015 року у справі № 225-8/2014 набрало законної сили 03 березня 2015 року.

Однак, апеляційний суд не навів мотивів його неприйняття як доказу набрання рішенням законної сили.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на докази, а саме ухвалу Господарського суду міста Києва від 19 листопада 2014 року у справі

№ 911/4440/14 про виконання судового доручення та протокол, з яких вбачається, що ТОВ «Торговий дім «ЛК-Україна» повідомлено саме про процес розгляду справи, як того вимагає стаття 8 Угоди.

Відповідно до частини другої статті 3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з частиною восьмою статті 10 ЦПК України у разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Статтею 8 Угоди передбачено, що виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої сторони. До клопотання додаються, зокрема, докази про повідомлення іншої сторони про процес.

Отже, перелік обов`язкових документів для звернення із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду для спірних правовідносин визначено саме у статті 8 Угоди, тому і підставою для залишення без розгляду клопотання може бути лише неподання заявником будь-якого з визначених документів.

Зазначаючи, що рішення не набрало законної сили та відсутні докази про повідомлення іншої сторони про процес, апеляційний суд не звернув уваги на те, що вказані обставини можуть бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на підставі статті 9 Угоди та пунктів 1, 2 частини першої статті 468 ЦПК України, а не залишення клопотання без розгляду відповідно до частини четвертої статті 466 ЦПК України, яка визначає лише порядок оформлення клопотання.

Крім того, апеляційний суд не перевірив всі наявні докази, що підтверджують обставини у справі, та дійшов передчасного висновку про залишення клопотання без розгляду, при цьому, надавши цим доказам оцінку по суті.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірив доводи сторін і надані на їх підтвердження докази, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені апеляційним судом, збирати нові докази та давати їм оцінку, то постанова апеляційного суду відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Лакокраска» (місто Ліда, Республіка Білорусь) задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 18 вересня 2018 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська