Дата документу 10.06.2019 Справа № 319/409/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 319/409/17Головуючий у 1-й інстанції Горбачов Ю.М.
Пр. № 22-ц/807/1539/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» на заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 7865 від 06.08.2013 року станом на 15.12.2016 року у розмірі 97290,58 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом - 78043,82 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 1218,21 грн., інфляційного збільшення заборгованості - 15921,04 грн., трьох процентів річних від суми заборгованості - 2107,51 грн., від сплати якої на користь Банку відповідач ухиляється, а також судовий збір 1600,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначений суддя суду першої інстанції Ходько В.М. (т.с. 1 а.с. 25).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 26) провадження у цій справі відкрито.

Заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 липня 2017 року (т.с. 1 а.с. 50-51) позов Банку у цій справі задоволено у повному обсязі.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 81) вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції скасовано в порядку задоволення заяви відповідача про його перегляд (т.с. 1 а.с. 65-79), справу призначено до розгляду в загальному порядку.

25.06.2018 року Банк уточнив позовні вимоги у цій справі (т.с. 1 а.с. 245, т.с. 2 а.с. 8) та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 7865 від 06.08.2013 року станом на 19.06.2018 року у розмірі 38170,58 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом - 16032,45 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 1047,71 грн., інфляційного збільшення заборгованості - 18341,94 грн., 2748,48 грн. - три проценти річних від суми заборгованості, від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1600,00 грн.

03.08.2018 року в автоматизованому порядку суддею Горбачовим Ю.М. у цій справі замінено суддю Ходька В.М. у зв`язку із перебуванням у відрядженні останнього (т.с. 2 а.с. 107-111).

Заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2018 року (суддя Горбачов Ю.М. т.с. 2 а.с. 122-125) позов Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором №7865 від 06.08.2013 року в загальній сумі 14359,13 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 14359,13 грн., а також судові витрати в розмірі 759,89 грн., а всього 15119,02 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відповідач із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку в загальному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 141-143) просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 38170,58 грн., яка складається з: 16032,45 грн. - основний борг (тіло кредиту); 1047,71 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту; 18341,94 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 2748,48 грн. - три проценти річних від суми заборгованості; судові витрати по сплаті судового збору 1600,00 грн., витрати по оплаті оголошення в розмірі 420,00 грн., витрати по сплаті судового збору за апеляційне оскарження в сумі 2400,00 грн.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 2 а.с. 113).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 173).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (т.с. 2 а.с. 175-188).

Банк подав апеляційному суду заперечення на зазначений відзив ОСОБА_1 (т.с. 2 а.с. 191-210).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, у період з 20.05.2019 року по 03.06.2019 року включно суддя-доповідач Гончар М.С. перебувала у відпустці (т.с. 2 а.с. 189-190).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 12, 13, 141, 223, 247, 280 ЦПК України, 526, 530, 610, 1054 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку у цій справі лише в частині їх задоволення.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце у цій справі неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що відповідно до кредитного договору № 7865 від 06.08.2013 року Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 101000,00 грн. зі сплатою 16,83 % річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 03.08.2018 року (т.с. 1 а.с. 5-8).

Суд у цій справі мав виходити із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувалась вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані їй Банком платежі, передбачені договором (акт звірки т.с. 2 а.с. 9-12).

Банк нарахував відповідачу у цій справі заборгованість за вищезазначеним договором № 7865 від 06.08.2013 року станом на 19.06.2018 року у розмірі 38170,58 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом - 16032,45 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 1047,71 грн., інфляційного збільшення заборгованості - 18341,94 грн., 2748,48 грн. - три проценти річних від суми заборгованості (уточнений позов т.с. 1 а.с. 245, т.с. 2 а.с. 8), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

Встановлено, що Банк у цій справі звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача поштою ще 30.03.2017 року (т.с. 1 а.с. 24) та просив стягнути з відповідача достроково всю заборгованість за вищезазначеним кредитним договором станом на 15.12.2016 року.

Встановлено, що мало місце заочне рішення суду першої інстанції у цій справі, яке було частково виконано відповідачем та у подальшому скасовано судом першої інстанції в порядку задоволення заяви відповідача про його перегляд.

Проте, у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється; права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який суд має враховувати в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Таким чином, встановлено, що Банком безпідставно була нарахована у цій справі відповідачу заборгованість за відсотками у сумі 1047,71 грн. після 15.12.2016 року (дострокового стягнення всієї заборгованості за вищезазначеним кредитним договором сторін) і до станом на 19.06.2018 року, у стягненні якої з відповідача Банку слід відмовити.

Банк в силу вимог ЦПК України мав право на зміну своїх позовних вимог у цій справі у вищезазначений спосіб (шляхом зменшення одних складових, збільшення інших складових заборгованості тощо).

Заява Банку про уточнення позовних вимог від 22.06.2018 року (електронна копія, вх. суду першої інстанції від 25.06.2018 року т.с. 1 а.с. 245, оригінал т.с. 2 а.с. 8-9) була предметом розгляду суду першої інстанції у цій справі, а тому уточнені позовні вимоги Банку у цій справі можуть бути також предметом апеляційного перегляду у цій справі в силу вимог ст. 367 ЦПК України.

Решта уточнених вимог Банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту - 16032,45 грн., інфляційного збільшення заборгованості - 18341,94 грн., 2748,48 грн. - три проценти річних від суми заборгованості (уточнений позов т.с. 1 а.с. 245, т.с. 2 а.с. 8) ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню у цій справі.

Зазначені вимоги заявлені в межах строків позовної давності. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Інфляційні втрати та 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, сплачуються за весь час простроченні і за своїм змістом носять компенсаційний, а не штрафний характер, останні не є неустойкою (пенею та штрафами), передбаченою Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якої відповідач має відповідні пільги, та які Банком у цій справі відповідачу не нараховувались взагалі.

Відповідач та її представник належними, допустимими доказами у цій справі не спростували правильність розрахунку Банком вищезазначених розмірів заборгованості з тіла кредиту, інфляційних втрат та 3 % річних (акт звірки від 19.06.2018 року т.с. 1 а.с. 9-12).

Безпідставними у даному випадку є посилання відповідача та суду першої інстанції в обґрунтування наявності розміру заборгованості відповідача перед Банком за вищезазначеним кредитним договором станом на 19.06.2018 року на лист Банку №104.20-12/1/1565 від 14.03.2018 року про розмір заборгованості станом на 05.03.2018 року.

В силу вимог ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс - мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Останній у матеріалах цієї справи відсутній, стороною відповідача апеляційному суду у тому числі не наданий.

Проте, згідно із листом Національного банку України від 05.11.2014 року № 18-112/64483, який правильно було враховано судом першої інстанції у цій справі, реалізація прав осіб, передбачених ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (мораторій на виконання договірних зобов`язань та нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями), не потребує отримання Банком будь-яких інших документів, в тому числі сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Торгово-промислової палати.

Однак, встановлено, що Банк у цій справі за вищезазначеним договором не нараховував пені та штрафів.

Вирішуючи спір про наявність підстав для звільнення від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, в період дії форс-мажорних обставин (проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей), слід враховувати таке.

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 617 ЦК України визначено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Водночас згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом наведеної норми закону нараховані інфляційні втрати на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними коштами, що належать до сплати кредиторові.

Ст. 617 ЦК України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, тоді як норми ст. 625 ЦК України, які визначають відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Ураховуючи викладене, можна дійти висновку, що порушення відповідачем умов договору щодо оплати на користь Банку передбачених договором сум є підставою для нарахування визначених ст. 625 ЦК України платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним коштами.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 3-1195гс16 (№ 9/5014/969/2012(5/65/2011) (див. постанову ВСУ від 12.04.2017 у справі № 913/869/14).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Надані відповідачем ОСОБА_1 до її відзиву на апеляційну скаргу Банку у цій справі копії документів з Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що датовані березнем 2019 року (т.с. 1 а.с. 213-219), не можуть бути доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі при перегляді рішення суду першої інстанції у цій справі від 28 грудня 2018 року.

Крім того, останніми не спростовуються фактичні обставини цієї справи, встановлені апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2018 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку слід задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №7865 від 06.08.2013 року станом на 19.06.2018 року у розмірі 37122,87 грн., яка складається із: 16032,45 грн. - основний борг (тіло кредиту); 18341,94 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 2748,48 грн. - три проценти річних від суми заборгованості, в решті позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах, останній має право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4126,54 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову належний мінімальний розмір 1600,00 (т.с. 1 а.с.1) + судовий збір за подачу апеляційної скарги 2643 грн. (т.с. 2 а.с. 140, 166) = 4243,00 грн., сума задоволених позовних вимог 37122,87 грн.,* судовий збір 4243,00 грн./ сума заявлених уточнених позовних вимог 38170,58 грн.).

Встановлено, що витрати Банку, як сторони у цій справі, у сумі 420,00 грн. на оголошення в пресі виклику відповідача мали місце для ухвалення заочного рішення від 05 липня 2017 року (т.с. 1 а.с. 50-51), яке в подальшому було скасовано судом першої інстанції у цій справі.

Ст. 133 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, якою має керуватись та керується апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи, містить виключний перелік судових витрат, до якого витрати Банку сторони на оголошення в пресі виклику відповідача не містить.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» () заборгованість за кредитним договором №7865 від 06.08.2013 року станом на 19.06.2018 року у розмірі 37122,87 грн., яка складається із: 16032,45 грн. - основний борг (тіло кредиту); 18341,94 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 2748,48 грн. - три проценти річних від суми заборгованості.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 4126,54 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 10.06.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.