ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5413/19 Справа № 210/6471/18 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Державний навчальний заклад «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування»

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року, яке постановлено суддею Ступак С.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного навчального закладу «Криворізький центр професійной освіти металургії та машинобудування» (далі ДНЗ «КЦПОММ») про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він з 01 липня 2013 року по 03 липня 2017 року працював на посаді директора ДНЗ «КЦПОММ».

03 липня 2017 р. наказом Міністерства освіти і науки України №286-к від 16.06.2017 року був звільнений із займаної посади за п. 2 ч.1 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Наказом департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 26 червня 2017 р. №411/0/212-17 обов`язок проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні було покладено на Відповідача, який наказ не виконав, повного розрахунку не провів.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2018 року на користь ОСОБА_1 стягнуто персональні надбавки за липень 2013 - червень 2014 року, включно, в сумі 1983,30, за липень 2014 року - червень 2017 року, включно, в сумі 20804,90 грн., компенсацію втрати заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 8363,81 грн., компенсацію втратити частини заробітної плати за січень-березень 2017 року, включно, у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 123,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 липня 2017 року по 27 лютого 2018 року, в сумі 133829,20 грн. Судовим наказом Дзержинського районного суду від 23.07.2018 року на користь позивача з відповідача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 лютого по 12 липня 2018 року в сумі 73364,20 грн.

У вересні 2018 рку ОСОБА_1 звернувся до відповідача з проханням провести з ним остаточний розрахунок. 20 вересня 2018 року відповідач перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 заборговану ним заробітну плату за липень 2017 року та компенсацію втрати її частини у зв`язку з порушенням строків виплати. Однак заборговану премію в сумі 1188,50 грн., призначену йому за наказом департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 17 грудня 2013 року № 436-к/тр за підсумками роботи за листопад 2013 року виплатити відмовився.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь невиплачену премію за листопад 2013 року в розмірі 1188, 50 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у вигляді премії в розмірі 1418,90 грн. та, відповідно до норм ст.117 Кодексу законів про працю України, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 21 вересня 2018 року по 22 листопада 2018 року в сумі 35472,80 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати 806,20 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем по справі в грудні 2013 року позивачу була виплачена премія за листопад 2013 року в розмірі 1188,50 грн. оскільки, відповідно до довідки про доходи позивача за 2013-2017 роки, йому було виплачено 3204,90 грн. персональної надбавки та про нарахування та виплату премії за листопад 2013 року не йдеться, в той час як відповідно до довідки про доходи позивача № 50 від 30.01.2019 року, яку позивач вважає сфальсифікованою, персональна надбавка становила 2016,40 грн. а 1188,50 грн. - це премія за листопад 2013 року, тобто, відповідач, шляхом безпідставного зменшення розміру персональної надбавки, додав до довідки про доходи позивача № 50 від 30.01.2019 року ненараховану та невиплачену премію за листопад 2013 року. Зауважує на тому, що відповідач не мав права змінювати в бухгалтерських документах на свій розсуд фактичні розміри нарахувань за видами заробітної плати, відображати у складі одного виду заробітної плати інший, окремий вид нарахувань.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на думку відповідача, апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги та на те, що суд першої інстанції правомірно прийняв до уваги довідку про доходи позивача № 50 від 30.01.2019 року, в якій відображено нарахування та виплату позивачу 1188,50 грн. премії за листопад 2013 року, в той час як довідка про доходи позивача за 2013-2017 роки не є належним доказом у даній справі. При цьому відповідач ставить питання про залишення апеляційної скарги без руху у зв`язку з тим що апеляційна скарга підписана особою, яка не має на те відповідних повноважень та позивачем не надано доказів отримання копії рішення суду першої інстанції 02 квітня 2019 року.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1. наказом Міністерства освіти і науки України від 27 червня 2013 року №280-к був призначений 01 липня 2013 року на посаду директора за результатами конкурсного відбору на строк, визначений контрактом.

03 липня 2017 року наказом Міністерства освіти і науки України № 286-к від 16.06.2017 року позивач звільнений із займаної посади за пунктом 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Відповідно до додатку №1 наказу департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 17.12.2013 року №436-к/тр «Про матеріальне заохочення керівників професійно-технічних навчальних закладів» ОСОБА_1 за підсумками роботи за листопад 2013 року призначена премія в розмірі 50% посадового окладу (а.с.26).

Відповідно до додатку №1 наказу департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 18.12.2013 року №441-к/тр «Про матеріальне заохочення керівників професійно-технічних навчальних закладів» ОСОБА_1 за підсумками роботи за грудень 2013 року призначена премія в розмірі одного посадового окладу (а.с.28)

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 за 2013-2017 роки, виданої Державним навчальним закладом «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування», розмір посадового окладу позивача складає 2377,00 грн. (а.с.23-25)

Згідно вказаної довідки, в грудні 2013 року позивачу нараховано, зокрема, персональна надбавка в сумі 3204,90 грн. за грудень 2013 року, про що зазначено у графі «персональна надбавка» та 2377,00 грн. премії за грудень 2013 року, про що зазначено у графі «премія» (а.с.23-25)

Відповідно до листа ДНЗ «КЦПОММ» від 13.09.2018 року №762, ОСОБА_1 роз`яснено, що згідно з довідкою ДНЗ «КЦПОММ» про доходи ОСОБА_1 , що була надана за вимогою суду, за грудень 2013 р., у графі «персональна надбавка» відображена сума 3204,90 грн., яка складається з 2016,40 грн. персональної надбавки та 1188,50 грн. - премії за листопад 2013 року, у графі «премія» відображена сума 2377,00 грн. - премія за грудень 2013 року. (а.с.31)

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з доведеності факту отримання позивачем заробітної плати у вигляді премії за підсумками роботи в листопаді 2013 року в сумі 1188,50 грн.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 20 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати складає основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Пунктами 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роз`яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Відповідно до ч.4 ст.97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Це положення також міститься в статті 22 Закону України «Про оплату праці».

Згідно з п.2.2 Статуту Державного навчального закладу «Криворізький центр професійной освіти металургії та машинобудування», центр є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, штампи, печатки із своїм найменуванням, в тому числі печатку із зображенням Державного Герба України.

Згідно з п.2.3 Статуту Державного навчального закладу «Криворізький центр професійной освіти металургії та машинобудування»

Центр несе відповідальність перед особою, державою, суспільством за виконання функцій і завдань, що покладені на нього, життя і здоров`я учнів, працівників навчального закладу під час навчально-виробничого процесу, за порушення їх прав та інше, що передбачено законодавством України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 наказом Міністерства освіти і науки України від 27 червня 2013 року №280-к призначений 01 липня 2013 року на посаду директора за результатами конкурсного відбору на строк, визначений контрактом.

03 липня 2017 року наказом Міністерства освіти і науки України №286-к від 16.06.2017 року позивач звільнений із займаної посади за пунктом 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Згідно пунктів 3.1 - 3.12 глави 3 «Оплата праці та соціально-побутове забезпечення Керівника» контракту від 27 червня 2013 року та контракту від 22 травня 2014 року, укладених між Міністерством освіти і науки України та ОСОБА_1 та погоджених директором департаменту освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації, визначені умови оплати праці позивача.

Контрактами визначені наступні обов`язкові складові заробітної плати ОСОБА_1 : посадовий оклад у розмірі, визначеному нормативно-правовими актами з оплати праці (п.3.1.1), надбавка за вислугу років та допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки згідно з законодавством України (п.3.1.2), додаткова оплата в розмірі 10 відсотків посадового окладу у зв`язку з наявністю гуртожитку (п.3.1.3), щорічна грошова винагорода за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків у розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) (п.3.1.4), надбавка в розмірі 20 відсотків посадового окладу з метою підвищення престижності педагогічної праці згідно з законодавством України (п.3.1.5), матеріальна допомога в розмірі одного посадового окладу один раз на рік в межах фонду заробітної плати (п.3.1.6).

Поряд з цим, Контрактом від 27 червня 2013 року передбачено отримання ОСОБА_1 додаткової заробітної плати у вигляді надбавок. Сторонами погоджено, що за певних умов ОСОБА_1 буде виплачуватися надбавка за складність, напруженість у роботі у розмірі 35 відсотків посадового окладу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету (п.3.2.1) та надбавка за високі досягнення у праці в розмірі 15 відсотків посадового окладу за рахунок коштів спеціального фонду Державного бюджету (п.3.2.2), сумарно 50 відсотків.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно до наказів департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 436 від 17.12.2013 р. та № 441 від 18.12.2013 року ОСОБА_1 призначена надбавка за високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи за листопад 2013 року в розмірі по 49,9% посадового окладу, що становить 1186,12 грн. (2377,00 грн. х 49% = 1188,50 грн.), та за грудень 2013 року в розмірі по 49,9% посадового окладу, що становить 1186,12 грн. (2377,00 грн. х 49% = 1188,50 грн.)

Також, відповідно до п.3.2.1 Контракту від 27.06.2013 року позивачу нарахована надбавка в розмірі 35 % від посадового окладу за складність та напруженість в роботі, що становить 831.95 грн. за грудень 2013 року.

Отже, відповідно до наказів департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 436 від 17.12.2013 р. та № 441 від 18.12.2013 року, та п.3.2.1 Контракту від 27.06.2013 року відповідач мав виплатити позивачу надбавку за високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи за листопад 2013 року та грудень 2013 року, та надбавку за складність та напруженість в роботі, що складає 3204,90 грн. (1188,50 грн. + 1186,12 грн. + 831,95 грн.)

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_1 за 2013-2017 роки (а.с.23), останньому в грудні 2013 року відповідачем виплачено вище вказану суму 3204,90 грн. персональної надбавки за листопад та грудень 2013 року, яка складається з надбавки за високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи за листопад 2013 року та грудень 2013 року, та надбавки за складність та напруженість в роботі за грудень 2013 року.

Крім того, відповідно до наказів департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 436 від 17.12.2013 р. та № 441 від 18.12.2013 року ОСОБА_1 призначена премія за листопад 2013 року в розмірі 50% посадового окладу, що становить 1188,50 грн. (2377,00 грн.х50% = 1188,50 грн.) та премія за грудень 2013 року в розмірі одного посадового окладу що становить 2377,00 грн. (а.с.26-30)

Отже, всього в грудні 2013 року відповідач, відповідно до наказів департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 436 від 17.12.2013 року, № 441 від 18.12.2013 року, мав виплатити позивачу премію в сумі 3565,50 грн. (1188,50 +2377,00 = 3565,50)

Однак, як вбачається із довідки про доходи ОСОБА_1 за 2013-2017 роки (а.с.23), останньому відповідачем виплачено 2377 грн. премії в розмірі одного посадового окладу за грудень 2013 року, що свідчить про невиплату премії в розмірі 1188,50 грн. за листопад 2013 року.

При цьому колегією суддів не приймається до уваги в якості належного та допустимого доказу по справі довідка відповідача про доходи позивача № 50 від 30.01.2019 року, в якій зазначено, що позивачу в грудні 2013 року було нараховано та виплачено 2016,40 грн. - персональної надбавки та 1188,50 грн. - премії за листопад 2013 року (50 % від посадового окладу) та роз`яснення відповідача з цього приводу, в якому зазначено, що сума персональної надбавки 3204,90 грн., зазначена в довідці про доходи позивача за 2013 -2017 роки, складається з 2016,40 грн. - персональної надбавки та 1188,50 грн. - премії за листопад 2013 року (50 % від посадового окладу), оскільки, матеріалами справи встановлено, що сума персональної надбавки 3204,90 грн., що була нарахована та підлягала виплаті в грудні 2013 року, складається з надбавки за високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи за листопад 2013 року - 1186,12 грн. та грудень 2013 року 1186,12 грн., та надбавки за складність та напруженість в роботі за грудень 2013 року - 831,95 грн., що передбачено наказами департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 436 від 17.12.2013 р. та № 441 від 18.12.2013 року, та п.3.2.1 Контракту від 27.06.2013 року.

Слід зауважити, що відповідно норм чинного законодавства, персональна надбавка та премія - є окремими видами додаткової заробітної платим, які призначаються з різних підстав, бухгалтерський облік операцій відображається у точній відповідності до видів нарахувань.

На думку колегії суддів, в даному випадку, відповідач по справі не вправі, в залежності від обставин, вільно змінювати в бухгалтерських документах, на власний розсуд, фактичні розміри нарахувань за видами заробітної плати, відображати у складі одного виду заробітної плати інший, окремий вид нарахувань.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що належним та допустимим доказом того, що позивачу по справі при його звільненні не було виплачено премію за листопад 2013 року в розмірі 50 % від посадового окладу, що складає 1188,50 грн., є довідка про доходи ОСОБА_1 за 2013-2017 роки, яка видана ДНЗ «КЦПОММ» (а.с.23), в той час, як довідка відповідача про доходи позивача № 50 від 30.01.2019 року, на думку колегії суддів, не є належним доказом виплати позивачу премії за листопад 2013 року в розмірі 50 % від посадового окладу, що складає 1188,50 грн. оскільки в ній фактично змінено розмір нарахувань за видами заробітної плати та відображено у складі одного виду заробітної плати інший, окремий вид нарахувань.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1188,50 грн. не виплаченої при звільненні позивача премії за підсумками роботи за листопад 2013 року, у зв`язку з чим колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про доведеність факту отримання позивачем заробітної плати у вигляді премії за підсумками роботи в листопаді 2013 року в сумі 1188,50 грн таким, що не відповідає дійним обставинам справи.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що довідка про доходи ОСОБА_1 за 2013-2017 роки, яка видана Державним навчальним закладом «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування» в грудні 2013 року, була предметом дослідження судом під час винесення рішення по справі № №211/4054/17 та визнана як судом першої, так і судом апеляційної інстанції належним доказом по справі, тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України є належним та допустимим доказом не виплати позивачу премії за листопад 2013 року в розмірі 50 % від посадового окладу, що складає 1188,50 грн., в той час, як в довідці відповідача про доходи позивача № 50 від 30.01.2019 року фактично змінено розмір нарахувань за видами заробітної плати та відображено у складі одного виду заробітної плати інший, окремий вид нарахувань, тому вказана довідка не може бути прийнята колегією суддів як належний та допустимий доказ по справі.

У відповідності до норми ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р., Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. та Постанови КМУ від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток, підприємство зобов`язане виплатить працівнику компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати.

Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов`язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов`язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.

Позивачем заявлено до стягнення сума компенсації втрати частини заробітної плати за січень 2013 - жовтень 2018 року, включно, у вигляді премії за листопад 2013 року в зв`язку з порушенням строків її виплати, в розмірі 1418 грн., з урахуванням індексу інфляції за період з січня 2013 по жовтень 2018 року.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми компенсації втрати частини заробітної плати за січень 2013 року - жовтень 2018 року, вважає його правильним.

Отже, сума компенсації втрати частини заробітної плати за січень 2013 - жовтень 2018 року, включно, у вигляді персональних надбавок до посадового окладу в зв`язку з порушенням строків її виплати, що підлягає стягненню з відповідача, складає 1418 грн.

Сума компенсації визначається шляхом перемноження індексів споживчих цін у процентному відношенні та діленням на 100 за період з січня 2013 - жовтень 2018 року включно за даний період суми чистої невиплаченої заробітної плати в розмірі 973,85 і становить: 1418 грн. з наступного розрахунку: (1,249х1,433х1,124х1,137х1,074-1) х 973,85=(2,457 - 1)х973,85 = 1,457х973,85 = 1418,90 грн.та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У відповідності до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття «майно» може означати «існуюче майно» або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (Case of Stretch v the United Kingdom).

Виходячи з наведеного, право позивача на отримання компенсації заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати, встановленого Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - є майном у розумінні ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції, а невиплата заробітної плати, у відповідному розмірі, є порушенням майнового права позивача.

Європейський Суд з прав людини, в своєму рішенні, викладеному в справі «Кечко проти України», встановив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати підтверджуються наявними в матеріалах доказами, позов в цій частині є таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Матеріалами справи встановлено що, ОСОБА_1 звільнився з посади директора Державного навчального закладу «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування» 03 липня 2017 року, станом на день винесення рішення по справі відповідач не виплатив належну позивачу заробітну плату, а саме: премію за підсумками роботи в листопаді 2013 року в розмірі 1188,50 грн.

Колегією суддів встановлено, що відповідальність за проведення усіх розрахунків з позивачем, в порядку і строки, передбачені законодавством, покладено на відповідача наказом департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 26 червня 2017 року №411/0/212-17 «Про створення комісії з прийому-передачі справ ДНЗ «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування».

Оскільки відповідачем не надано доказів на спростування факту непроведення повного розрахунку з позивачем в день звільнення та не встановлено відсутність вини відповідача в цьому, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності, відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Кількість робочих днів, за якими затримано проведення повного розрахунку при звільненні, складає 44 робочих днів, в межах заявлених позовних вимог позивача, за період з 21 вересня 2018 року по 22 листопада 2018 року.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на день звільнення складає 806,20 грн., що підтверджується довідкою про доходи позивача, що знаходиться в матеріалах цивільної справи № 211/4054/17, яка досліджена колегією суддів, тому вказаний розмір середньої заробітної плати позивача, відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, не доказується при розгляді даної справи, оскільки в даному випадку в розгляді справи беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено вказані обставини.

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача, складає: 35472,80 грн. (806,20 грн. (середньоденна заробітна плата) х 44 дні (кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні в межах заявлених позовних вимог) = 35472,80 грн.)

При цьому вимога позивача що допуску негайного виконання рішення в частині стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за один місяць в сумі 16124 грн. задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць у випадку, коли рішення суду, яким стягнуто вказані суми, підлягає оскарженню, натомість, в даному випадку постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що згідно п.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має майновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. за подачу позивачем позовної заяви, що є мінімальною ставкою судового збору встановленою для позовних заяв майнового характеру, та судовий збір в розмірі 1057,20 грн. за подачу позивачем апеляційної скарги, а разом підлягає стягненню судовий збір в сумі 1762 грн.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню, рішення у справі - скасуванню відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати у вигляді премії за підсумками роботи в листопаді 2013 року в розмірі 1188,50 грн., компенсації втрати частини заробітної плати у вигляді премії у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 1418,90 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.09.2018 року по 22.11.2018 року в розмірі 35472,80 грн. та стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 1762 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування» про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Державного навчального закладу «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у вигляді премії за підсумками роботи в листопаді 2013 року в розмірі 1188 (одна тисяча сто вісімдесят вісім) грн. 50 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у вигляді премії у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 1418 (одна тисяча чотириста вісімнадцять) грн. 90 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.09.2018 року по 22.11.2018 року в розмірі 35472 (тридцять п`ять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 80 коп.

Стягнути з Державного навчального закладу «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування» на користь держави судовий збір в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: