Дата документу 05.06.2019 Справа № 2-2656/2006
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-2656/2006 Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко А.І.
Провадження № 22-ц/807/1728/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Дашковської А.В.

при секретарі: Кулабуховій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства інфраструктури України у особі представника Мастерова Олександра Вікторовича на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 травня 2006 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» до ОСОБА_1 про виділ у натурі нерухомого майна, що перебуває в спільній частковій власності, визнання права власності на цілий об`єкт нерухомості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2006 року ВАТ "БЗПТО" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділ у натурі нерухомого майна, що перебуває в спільній частковій власності, визнання права власності на цілий об`єкт нерухомості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ВАТ "БЗПТО" на праві власності належить комплекс будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що включає: основну цегляну будівлю "А" - 14.02 кв. м, прибудову дерев`яну "а" - 8,4 кв. м, прибудову цегляну "а?" - 9,6 кв. м, прибудову цегляну "а?" - 23,9 кв. м, прибудову цегляну "а4" - 4,8 кв. м, прибудову цегляну "а3" - 20 кв. м, приямок до "А", основну цегляну будівлю "А1" - 154,7 кв. м, основну цегляну будівлю "А2" - 63,8 кв. м, основну цегляну двоповерхову будівлю "Б" - 1191,6 кв. м, прибудову цегляну "б" - 25,6 кв. м, ґанок цегляний до "Б", сходи металеві до "Б", основну цегляну будівлю "В" - 194,5 кв. м, прибудову цегляну "в1" - 4,9 кв. м, основну триповерхову цегляну будівлю "В1" - 898,2 кв. м, прибудову цегляну "в" - 16,4 кв. м, основну цегляну будівлю "В2" - 301,4 кв. м, основну двоповерхову цегляну будівлю "Г" - 298,2 кв. м, сходи металеві до "Г", основну двоповерхову цегляну будівлю "Д" - 626,6 кв. м, сходи металеві до "Д", основну цегляну будівлю "Д1" - 193,9 кв. м, основну цегляну будівлю "Д2" - 43,9 кв. м, прибудову цегляну "д" - 10,7 кв. м, основну цегляну будівлю "д1" - 2,5 кв. м, основну цегляну будівлю "Д3" - 204,4 кв. м, прибудову цегляну "д4" - 5,5 кв. м, прибудову цегляну "д3" - 7,0 кв. м, прибудову цегляну "д2" - 6,5 кв. м, основну цегляну будівлю "Е" - 359,4 кв. м, сходи металеві до "Е", основну цегляну будівлю "Ж" - 62,6 кв. м, основну дерев`яну будівлю "З" - 316,5 кв. м, прибудову металеву "з" - 7,2 кв. м, прибудову цегляну "з1" - 5,5 кв. м, основну цегляну будівлю "З1" - 43,8 кв. м, тамбур металевий "з2" - 3,4 кв. м, сходи металеві до "З1", основну цегляну будівлю "К" - 588,6 кв. м, прибудову цегляну "к" - 47,4 кв. м, сходи металеві до "К", основну цегляну будівлю "К1" - 36,8 кв. м, основну цегляну будівлю "Л" - 191,7 кв. м, основну цегляну будівлю "Л1" - 711,6 кв. м, сходи металеві до "Л1", основну цегляну будівлю "Л2" - 43,7 кв. м, основну цегляну будівлю "Л3" - 254 кв. м, основну цегляну будівлю "Л4" - 106,1 кв. м, сходи металеві до "Л 4 ", основну цегляну будівлю "М" - 82 кв. м, основну цегляну будівлю "М1" - 21.3 кв. м, прибудову цегляну "м" - 3,5 кв. м, основну цегляну будівлю "М2" - 19,8 кв. м, основну цегляну будівлю "Н" - 75,4 кв. м, основну цегляну будівлю "О" - 56,6 кв. м, ґанок цегляний до "О", основну двоповерхову цегляну будівлю "П" - 681,7 кв. м, прибудову цегляну "п" - 2,5 кв. м, прибудову цегляну "п1" - 14,7 кв. м, двоє сходів металевих до "П", основну цегляну будівлю "Р" - 80.4 кв. м, основну шлакоблокову будівлю "Р1" - 60,3 кв. м, основну будів-

лю з цегли та ракушняку "Р2" - 93,7 кв. м, ґанок цегляний до "Р2", основну цегляну будівлю "С" - 201 кв. м, щитову цегляну "Т" - 97,3 кв. м, навіс "У", навіс "У1", альтанку дерев`яну "К3" - 8,6 кв. м, компресорну цегляну "Ф1" - 7,1 кв. м, сарай металевий "Ф" - 15,1 кв. м, сарай металевий "X" - 35,6 кв. м, навіс "Ц" - 77,7 кв. м, навіс "М3" - 23,2 кв. м, іспитову цегляну "Ф2" - 8,8 кв. м, навіс "Ч" - 12,4 кв. м, термічну цегляну "Щ2" - 6,0 кв. м, термічну цегляну "Щ3" - 9,4 кв. м, навіс "Щ" - 57,1 кв. м, склад цегляний "Ш" - 90,4 кв. м, навіс "Э" - 17,0 кв. м, склад кисню цегляний "Ю" - 50,0 кв. м, навіс "С2" - 16,4 кв. м, склад цегляний "Ю2" - 7,9 кв. м, склад цегляний "Н1" - 9,7 кв. м, навіс "С1" - 17,2 кв. м, склад цегляний "Я1" - 9,2 кв. м, сарай цегляний "Г2" - 84,0 кв. м, сарай цегляний "Ю1" - 4,6 кв. м, іспитова цегляна "П2" -28,8 кв. м, щитова цегляна "О2" - 29,0 кв. м, майстерня цегляна "З2" - 38,3 кв. м, вбиральня цегляна "К2", мазутна цегляна "И" - 207,0 кв. м, склад цегляний "Б1" - 38,7 кв. м, склад цегляний "Г1" - 10,9 кв. м, склад цегляний "Е1" - 17,9 кв. м, сарай цегляний "И1" - 5,9 кв. м, насосна цегляна "Ж1" - 8,2 кв. м, насосна цегляна "З1" - 23,3 кв. м, насосна цегляна "Т1" - 6,7 кв. м, навіс "О1", ворота металеві №1, паркани цегляні № 2 та № 3, паркан бетонний № 4, кранова площадка з залізобетонних опор № 5, світова опора залізобетонна № 6, каналізаційні люки металеві № 7, огорожа залізобетонна № 8, ємність для пального № 9, залізобетонні опори № 10, бордюр залізобетонний № 11, відстойники залізобетонні № 12 та № 13, градирня залізобетонна № 14, огорожа металева № 15, залізнична колія № 16, площадка залізобетонна № 17, замощення з бетонних плит І та II, замощення асфальтове III, сходи металеві до "И" № 18 , ворота металеві № 19.

21 січня 2002 року між ВАТ "БЗПТО" та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 1/600 частки комплексу будівель та споруд, розташованих по АДРЕСА_1 . В рахунок вказаної частки ОСОБА_1 перейшло приміщення № 1 площею 24,3 кв. м з основної будівлі " Д 3 ". На підставі рішення Бердянської міської ради було проведення виділення частини комплексу будівель та споруд, що належить ОСОБА_1 , в цілий об`єкт нерухомості з присвоєнням окремої адреси АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив зробити поділ нерухомого майна, виділивши йому в натурі 599/600 часток комплексу будівель та споруд по АДРЕСА_1 в цілий об`єкт нерухомості, припинивши право спільної часткової власності з відповідачем; визнати за позивачем право власності на цілий комплекс будівель та споруд, що складається з вище вказаних приміщень, окрім відчуженої частки.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 травня 2006 року позов задоволено.

Виділено Відкритому акціонерному товариству "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" в натурі в рахунок 599/600 часток комплексу будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та визнано право власності на: основну цегляну будівлю "А" -14.02 кв. м, прибудову дерев`яну "а" - 8,4 кв. м, прибудову цегляну "а?" - 9,6 кв. м, прибудову цегляну "а?" - 23,9 кв. м, прибудову цегляну "а4" - 4,8 кв. м, прибудову цегляну "а3" - 20 кв. м, приямок до "А", основну цегляну будівлю "А1" - 154,7 кв. м, основну цегляну будівлю "А2" - 63,8 кв. м, основну цегляну двоповерхову будівлю "Б" - 1191,6 кв. м, прибудову цегляну "б" - 25,6 кв. м, ґанок цегляний до "Б", сходи металеві до "Б", основну цегляну будівлю "В" - 194,5 кв. м, прибудову цегляну "в1" - 4,9 кв. м, основну триповерхову цегляну будівлю "В1" - 898,2 кв. м, прибудову цегляну "в" - 16,4 кв. м, основну цегляну будівлю "В2" -301,4 кв. м, основну двоповерхову цегляну будівлю "Г" - 298,2 кв. м, сходи металеві до "Г", основну двоповерхову цегляну будівлю "Д" - 626,6 кв. м, сходи металеві до "Д", основну цегляну будівлю "Д1" - 193,9 кв. м, основну цегляну будівлю "Д2" - 43,9 кв. м, прибудову цегляну "д" - 10,7 кв. м, основну цегляну будівлю "д1" - 2,5 кв. м, основну цегляну будівлю "Д3" - 204,4 кв. м, прибудову цегляну "д4" - 5,5 кв. м, прибудову цегляну "д3" - 7,0 кв. м, прибудову цегляну "д2" - 6,5 кв. м, основну цегляну будівлю "Е" - 359,4 кв. м, сходи металеві до "Е", основну цегляну будівлю "Ж" - 62,6 кв. м, основну дерев`яну будівлю "З" - 316,5 кв. м, прибудову металеву "з" - 7,2 кв. м, прибудову цегляну "з1" - 5,5 кв. м, основну цегляну будівлю "З1" - 43,8 кв. м, тамбур металевий "з2" - 3,4 кв. м, сходи металеві до "З1", основну цегляну будівлю "К" - 588,6 кв. м, прибудову цегляну "к" - 47,4 кв. м, сходи металеві до "К", основну цегляну будівлю "К1" - 36,8 кв. м, основну цегляну будівлю "Л" - 191,7 кв. м, основну цегляну будівлю "Л1" - 711,6 кв. м, сходи металеві до "Л1", основну цегляну будівлю "Л2" - 43,7 кв. м, основну цегляну будівлю "Л3" - 254 кв. м, основну цегляну будівлю "Л4" - 106,1 кв. м, сходи металеві до "Л4", основну цегляну будівлю "М" - 82 кв. м, основну цегляну будівлю "М1" - 21.3 кв. м, прибудову цегляну "м" - 3,5 кв. м, основну цегляну будівлю "М2" - 19,8 кв. м, основну цегляну будівлю "Н" - 75,4 кв. м, основну цегляну будівлю "О" - 56,6 кв. м, ґанок цегляний до "О", основну двоповерхову цегляну будівлю "П" - 681,7 кв. м, прибудову цегляну "п" - 2,5 кв. м, прибудову цегляну "п1" - 14,7 кв. м, двоє сходів металевих до "П", основну цегляну будівлю "Р" - 80.4 кв. м, основну шлакоблокову будівлю "Р1" - 60,3 кв. м, основну будівлю з цегли та ракушняку "Р2" - 93,7 кв. м, ґанок цегляний до "Р2", основну цегляну будівлю "С" - 201 кв. м, щитову цегляну "Т" - 97,3 кв. м, навіс "У", навіс "У1", альтанку дерев`яну "К3" - 8,6 кв. м, компресорну цегляну "Ф1" - 7,1 кв. м, сарай металевий "Ф" - 15,1 кв. м, сарай металевий "X" - 35,6 кв. м, навіс "Ц" - 77,7 кв. м, навіс "М3" - 23,2 кв. м, іспитову цегляну "Ф2" - 8,8 кв. м, навіс "Ч" - 12,4 кв. м, термічну цегляну "Щ2" - 6,0 кв. м, термічну цегляну "Щ3" - 9,4 кв. м, навіс "Щ" - 57,1 кв. м, склад цегляний "Ш" - 90,4 кв. м, навіс "Э" - 17,0 кв. м, склад кисню цегляний "Ю" - 50,0 кв. м, навіс "С2" - 16,4 кв. м, склад цегляний "Ю2" - 7,9 кв. м, склад цегляний "Н1" - 9,7 кв. м, навіс "С1" - 17,2 кв. м, склад цегляний "Я1" - 9,2 кв. м, сарай цегляний "Г2" - 84,0 кв. м, сарай цегляний "Ю1" - 4,6 кв. м, іспитова цегляна "П2" -28,8 кв. м, щитова цегляна "О2" - 29,0 кв. м, майстерня цегляна "З2" - 38,3 кв. м, вбиральня цегляна "К2", мазутна цегляна "И" - 207,0 кв. м, склад цегляний "Б1" - 38,7 кв. м, склад цегляний "Г1" - 10,9 кв. м, склад цегляний "Е1" - 17,9 кв. м, сарай цегляний "И1" - 5,9 кв. м, насосна цегляна "Ж1" - 8,2 кв. м, насосна цегляна "З1" - 23,3 кв. м, насосна цегляна "Т1" - 6,7 кв. м, навіс "О1", ворота металеві № 1, паркани цегляні № 2 та № 3, паркан бетонний № 4, кранова площадка з залізобетонних опор № 5, світова опора залізобетонна № 6, каналізаційні люки металеві № 7, огорожа залізобетонна № 8, ємність для пального № 9, залізобетонні опори № 10, бордюр залізобетонний № 11, відстойники залізобетонні № 12 та № 13, градирня залізобетонна № 14, огорожа металева № 15, залізнична колія № 16, площадка залізобетонна № 17, замощення з бетонних плит І та II, замощення асфальтове III, сходи металеві до "И" № 18 , ворота металеві № 19.

Припинено право спільної часткової власності між Відкритим акціонерним товариством "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" та ОСОБА_1 ".

Апеляційну скаргу подано Міністерством інфраструктури України, яке не було учасником справи, але вважає, що вказаним рішенням порушені його майнові права.

В апеляційній скарзі Міністерство інфраструктури України у особі представника Мастерова О.В. вказує, що судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, тому неповне встановлення обставин у справі призвело до неправильного вирішення спору в частині виділення в натурі позивачу залізничної колії № 16 та визнання права власності на неї за ВАТ "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання", в той час як ця колія, позначена на його схемі № 3, є державним майном, яке перебуває у віданні Міністерства інфраструктури, та знаходиться на балансі Бердянського морського порту. Крім того вказує, що фактично між сторонами у справі спору не було, а вказане питання підлягало вирішенню у позасудовому порядку. Тому просить в скарзі скасувати рішення частково та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог про виділення позивачу та визнання за ним права власності на залізничну колію № 16.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що колія № 16 належить йому на підставі здійсненої у 1994р. приватизації, що підтверджується доданими документами, а тому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який наполягав на її відхиленні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши надані доказі у справу та нові докази, які надавались апелянтом до скарги та позивачем до відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляді на наступні обставини.

Суд задовольнив заявлений позивачем позов повністю у попередньому судовому засіданні, посилаючись лише на визнання позову відповідачем ОСОБА_1 .

Отже, суд не встановлював взагалі обставин справи, не перевіряв належність майна позивачу та всіх його складових, зважаючи на те, що нерухоме майно є майновим комплексом, який складається з чисельних будівель і споруд, які входять до нього.

Із зібраних на час ухвалення оскаржуваного рішення матеріалів справи вбачається, що наказом № 280 від 05.05.1994р. регіонального відділення Фонду державного майна по Запорізькій області «Про перетворення державного підприємства Бердянського заводу підйомно-транспортного обладнання у відкрите акціонерне товариство» затверджено план приватизації цього заводу ( а.с. 14).

Згідно з вказаним наказом у власність створеного на базі державного підприємства ВАТ «БЗПТО» передано 42 найменування об`єктів нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке складає загальний майновий комплекс, про що регіональним відділенням Фонду держмайна в Запорізькій області складено Підтвердження від 28.02.2001р. ( а.с. 12-13).

Пунктом 3.1 наказу Фонду державного майна України від 24.05.2002р. № 906 «Про затвердження Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно» надано підтвердження права власності на чотири об`єкта нерухомості, які передані у власність ВАТ «БЗПТО» наказом регіонального відділення № 280 від 05.05.1994р. ( а.с. 11).

Позивачем включено до складу майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , залізничну колію, пронумеровану під № 16 . Але у вказаному Підтверджені про право власності ВАТ «БЗПТО» такого переданого йому об`єкту не значиться.

Разом з тим, апелянт в особі Міністерства інфраструктури України вважає, що вказана залізнична колія належить державі, її розпорядником визначено його, але в його документації залізнична колія значиться під № 3 .

За наданими апелянтом документами, які не були досліджені судом, оскільки Міністерство інфраструктури України не залучалось до участі у справі, з`ясовано, що залізнична колія проходить по території АДРЕСА_1, та тільки її частина довжиною 173 мерти, позначена як колія № 3, проходить через територію ВАТ «БЗПТО».

Апелянт вказує в скарзі, що балансоутримувачем колії № 3 з моменту її введення в експлуатацію у 1981 році і до 29.02.2001р. була Великотокмацька дистанція колії Придніпровської залізниці, а з вказаної дати на виконання наказу Міністерства транспорту України від 16.02.2001р. № 102 колія передана за актом прийому-передачі на баланс ДП «Бердянський морський торгівельний порт», яке до теперішнього часу входить до сфери управління Мініфраструктури ( а.с. 58-62).

З наданої апелянтом схеми вбачається, що вся залізнична колія проходить через три земельні ділянки, розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , з яких земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 належить на праві постійного користування позивачу та по ній проходить частина колії довжиною 173 мерти, позначена апелянтом за № 3, а позивачем - за № 16.

Також апелянт зазначає, що колія № 3 є складовою єдиного майнового комплексу ДП «БМТП», яка забезпечує виробничу діяльність підприємства та єдиний технологічний процес перевалки вантажів, забезпечує комунікацію між земельними ділянками по АДРЕСА_1 ( належні апелянту) через ділянку по АДРЕСА_1 ( належну позивачу), що є необхідним для забезпечення господарської діяльності Бердянського порту.

Отже, за документами апелянта, вся колія, частина якої проходить по земельній ділянці позивача та має № 16 ( № 3), перебуває у власності держави в особі Міністерства інфраструктури, балансоутримувачем якої є ДП «БМТП», інвентарний номер № 4004 , який присвоєний відповідно до відомостей з Єдиного реєстру об`єктів державної власності: № 001125761.4.АААИБЕ706 (копія Витягу додана до апеляційної скарги - а.с. 63).

Також на підтвердження цим обставинам Міністерство інфраструктури України надані договори оренди, які з 27.12.2000р. по 01.09.2017р. весь час укладаються або продовжуються між ВАТ «БЗПТО», правонаступником якого ж ПрАТ «БЗПТО», як орендодавцем та ДП «БМТП» як орендарем, об`єктом яких є відокремлена земельна ділянка на території позивача, по якій проходить частина залізничної колії № 3 довжиною 173 мерти ( а.с. 64-75). При цьому, сама колія № 3 ( у позивача № 16) об`єктом оренди не виступає, а метою оренди зазначено - перевезення вантажів.

В договорі оренди № 01/13 від 02.01.2013р. в пункті 1.2 зазначено, що об`єкт оренди являє собою відокремлену ділянку території ПАТ «БЗПТО», на якій знаходиться залізнична колія № 3, що перебуває на балансі орендаря ( Бердянського морського порту), довжиною 173 метри, шириною 6 м ( а.с. 71).

Позивач на стадії апеляційного розгляду намагався також довести, що колія № 16 (у апелянта № 3) належить йому, надаючи додаткові документи до відзиву.

Отже, вбачається що між ПрАТ «БЗПТО», який є правонаступником ВАТ «БЗПТО», та Міністерством інфраструктури України фактично маються суперечності щодо належності залізничної колії довжиною 173 мерти, яка проходить по території заводу по АДРЕСА_1 , оскільки кожен з них вважає, що є її розпорядником.

З матеріалів справи, які були наявні на час постановлення оскаржуваного судового рішення, вбачається, що договором купівлі-продажу від 21.01.2002р. ВАТ «БЗПТО» продав ОСОБА_1 1/600 частину комплексу будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок якої відчужено приміщення № 1 площею 24,3 кв. м з основної будівлі «Д» ( а.с. 15).

Рішенням Бердянської міської ради № 19 від 30 травня 2002р. ПП ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку площею 0,0099 га з присвоєнням поштової адреси АДРЕСА_1 для реконструкції, розміщення та обслуговування кафе ( а.с. 16, 17).

ОСОБА_1 здійснила реконструкцію вказаного приміщення № 1 з будівлі «Д» майнового комплексу, та рішенням № 337 від 02 червня 2005р. виконкому Бердянської міської ради затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченої реконструкції нежитлових приміщень під кафе з прибудовою підсобних приміщень по АДРЕСА_3 ( а.с. 5).

З вказаного вбачається, що ОСОБА_1 вже виділила придбану у позивача частку у окремий об`єкт, якому присвоєно адресу. А тому частки сторін у справі як співвласників нерухомості за адресою АДРЕСА_1 таким чином були припинені, на що вказує здійснена ОСОБА_1 реєстрація придбаного приміщення як нового цілого об`єкта за окремою адресою ( а.с. 6-10).

Отже, фактично спору між ОСОБА_1 та позивачем з приводу виділу частки останнього в натурі в окремий цілий об`єкт та припинення права спільної частково власності на комплекс будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 не було, та позивач міг в позасудовому порядку самостійно вирішити це питання.

Вказане підтверджується саме визнанням позову відповідачем ОСОБА_1 , яка з часу відокремлення належного їй нежитлового приміщення від загального майнового комплексу вже перестала бути його співвласником.

Відповідно до положень ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте порушень прав та законних інтересів позивача визначеним ним відповідачем не відбулось, а тому судовому захисту вимоги позивача не підлягали, оскільки останній міг самостійно здійснити перереєстрацію своєї частки у цілий об`єкт.

На ці обставини суд не звернув уваги, обмежившись лише визнанням позову відповідачем, але не перевірив при цьому інші умови, передбачені статтею 174 ЦПК України, для прийняття такого визнання позову.

Відповідно до ч. 4 статті 174 ЦПК України у редакції, чинній на час вирішення справи, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Однак суд здійснив виділ позивачу майна та визнав на нього право власності, яке і так перебувало у його власності, припинив право спільної часткової власності сторін, якого на цей час вже не існувало. Тобто вирішив спір, якого у цій справі між сторонами не було.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку колегією саме вбачаються підстави для виходу за межі апеляційної скарги, оскільки встановлена відсутність спору між сторонами у справі, що є підставою для відмови в позові в цілому, а не тільки в оскаржуваній апелянтом частині.

В той же час з`ясовано, що спір фактично з приводу частини залізничної колії, що проходить по земельній ділянці по вул АДРЕСА_1 , виник між ПрАТ «БЗПТО», який є правонаступником ВАТ «БЗПТО», та державою в особі Міністерства інфраструктури України, а також балансоутримувачем в особі ДП «БМТП».

Зважаючи на все вищенаведене, колегія визнає обґрунтованою апеляційну скаргу, та, вийшовши також за її межі з урахуванням вищенаведених обставин, у відповідності до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення суду та відмовляє в задоволенні позову повністю.

Ухвалюючи нове рішення, колегія у відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судового збору, який належить до компенсації апелянту з позивача, якому відмовлено в задоволенні позову. Так, Міністерством інфраструктури України за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 1061,91 грн. ( а.с. 90), яку слід стягнути на його користь з позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України у особі представника Мастерова Олександра Вікторовича задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 травня 2006 року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» на користь Міністерства інфраструктури України судовий збір в сумі 1061,91 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Дашковська А.В.

Кочеткова І.В.