Справа № 463/448/18 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/541/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справі:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника третьої особи ОСОБА_3 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 463/448/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09 серпня 2018 року ухваленого судом у складі судді Нор Н.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи ОСОБА_6 про визнання договору дарування удаваним та переведення прав і обов`язків покупця,-

в с т а н о в и в:

26.01.2018 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання договору дарування удаваним та переведення прав і обов`язків покупця.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником 1/3 квартири АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 1/9 вказаної квартири була відповідач ОСОБА_5 29 березня 2017 року між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування за умовами якого новим власником 1/9 частини вказаної вище квартири став відповідач ОСОБА_4 Зазначає, що відповідач ОСОБА_4 в присутності гр. ОСОБА_7 повідомив про те, що за спірну частку квартири він оплатив ОСОБА_5 грошові кошти, тому вважає даний правочин удаваним з огляду на його оплатний характер. Стверджує, що укладаючи між собою договір дарування частини квартири, відповідачі фактично приховали інший правочин, а саме договір купівлі-продажу частини квартири, який вони насправді вчинили, внаслідок чого були порушені її права як співвласника квартири, який має переважне право на купівлю частки у спільній частковій власності. З врахуванням наведених мотивів просить визнати удаваним договір дарування частини квартири від 29.03.2017 року, реєстровий номер 924, посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедратою Скляр Н.М; застосувати до правовідносин, що виникли норми ст.235,362 ЦК України та перевести права і обов`язки покупця за договором дарування частини квартири від 29.03.2017 року, реєстровий номер 924, посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедратою - Скляр Н.М. на неї- ОСОБА_1

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Повернуто ОСОБА_1 кошти, внесені на депозитний рахунок суду в розмірі 57000 грн. згідно з квитанцією №0.0..1 від 05.06.2018 року.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає таке незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що оспорюваний договір відповідачі оформили з метою позбавити позивача та інших співвласників квартири переважного права на придбання частки в спільному майні. Зазначає, що суд безпідставно та всупереч ч.ч.1, 2 ст.76, ч.1 ст.90 ЦПК України не взяв до уваги як доказ показання свідка ОСОБА_7 в підтвердження оплатного характеру оспорюваного договору дарування частини квартири. Вказує, що відповідачі не заперечили фактично оплатного характеру оспорюваного договору дарування на що суд першої інстанції не звернув уваги. Крім цього, судом безпідставно не враховано, що договір дарування був укладений на підставі довіреності від 23.03.2017 року на право користування та розпорядження, а відповідно до ч.4 ст.720 ЦК України доручення на укладення договору дарування, в якому не встановлено імені обдаровуваного є нікчемним. Зважаючи на те, що довіреності видані ОСОБА_5 на право користування та розпорядження без конкретизації щодо права дарування із зазначенням імені обдарованого беззаперечно підтверджують, що відповідач ОСОБА_5 не мала наміру дарувати 1/9 частку квартири, а видала довіреності на інші оплатні види розпорядження такою часткою. Зазначені обставини в сукупності з показаннями свідка ОСОБА_7 підтверджують, що при укладенні оспорюваного правочину воля відповідачів була спрямована на оплатний перехід права власності на 1/9 частину квартири та відповідачем ОСОБА_4 були передані грошові кошти, а умисел щодо оформлення такого договору був спричинений необхідністю позбавити інших співвласників квартири переважного права на купівлю частки в спільному майні. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ) є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 11 квітня 1994 року, виданого відділом приватизації міської адміністрації. Іншими співвласниками квартири є ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (а.с.13).

Згідно договору дарування частини квартири від 29 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Звернигородського району Черкаської області, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_10 . на підставі довіреності від 23.03.2017 року №79 подарувала, а відповідач ОСОБА_4 прийняв в дар 1/9 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Документом, який підтверджує право власності ОСОБА_11 на частину відчужуваної квартири є свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою від 11.05.2011 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає, що насправді між відповідачами було вчинено договір купівлі-продажу, а сторонами договору нотаріально посвідчено укладання договору дарування з метою приховування цього правочину та позбавлення її переважного права на купівлю частки квартири, яка є предметом оспорюваного договору .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини про те, що сторони договору дарування свідомо, з певною метою отримання користі, уклали договір, який не відповідав насправді встановленим між ними правовідносинам, не знайшли свого підтвердження. Також судом зазначено, що на підтвердження факту укладання між сторонами договору купівлі-продажу позивачем не надано належних та допустимих доказів сплати обдарованим, відповідачем ОСОБА_4 дарувальнику ОСОБА_5 певної грошової суми за отримане майно, а відтак під час розгляду справи позивач та її представник не довели, що сторони спірного договору умисно оформили договір дарування, щоб приховати договір купівлі-продажу і такий зовнішній вияв правочину став наслідком навмисних дій його учасників, їх змови з метою одержання певної користі усіма або принаймні одним із них.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи, є правильним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен встановити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1026цс16 .

Позивач не надала суду доказів, які підтверджують спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин.

Посилання на те, що договір дарування спрямований позбавити позивача першочергового права на придбання частки нічим не підтверджене та ґрунтується лише на припущеннях, а тому не може бути враховано судом.

Твердження позивача про відсутність в довіреності імені обдаровуваного спростовується текстом довіреності, в якому зазначено, що ОСОБА_5 уповноважує ОСОБА_10 подарувати ОСОБА_4 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції дав обгрунтовану оцінку встановленим обставинам справи в сукупності з наданими доказами та дійшов правильного висновку про відмову в позові.

До суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_5 (дарувальник) надіслала письмове пояснення, в якому зазначила, що сім`я Глушенків є її знайомими, які допомагали їй у вирішенні питання щодо її лікування, оскільки вона є особою з інвалідністю. Договір дарування частки квартири укладений у зв`язку з тим, що їх дочка навчалася у м. Львові та не мала житла, а вона маючи частку у квартирі не може нею користуватися через стан здоров`я, а також у зв`язку з тим, що інші співвласники чинять їй у цьому перешкоди. Стверджує, що жодних коштів за частку у квартирі не отримувала.

Відповідач ОСОБА_4 (обдарований) у письмових поясненнях зазначив, що частину квартири отримав в дарунок та жодних коштів нікому не оплачував.

У ст.627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договорів разом з рівністю учасників цивільних відносин та іншими принципами належить до загальних засад цивільного законодавства, закріплених у ст. 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Свобода договору полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору має складатися вільно, без жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі. Зміст принципу свободи договору полягає в свободі особи вільно вступати в договірні відносини; самостійно обирати контрагента; самостійно визначати структуру й вид договірного зв`язку.

Розглядаючи дану справу, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б давали підстави для задоволення позову про визнання договору дарування удаваним, та як наслідок переведення прав і обов`язків покупця, а відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 червня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк