Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 235/8992/15-ц

провадження № 61-25768св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, у складі судді Карабан І. І., від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області, у складі колегії суддів: Азевича В. Б., Агєєва О. В, Краснощокової Н. С., від 29 березня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ «Альфа-Банк» мотивована тим, що 20 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості» № 0416/0508/55-020, за умовами якого банк надав позивальнику кредитні кошти у розмірі 15 000 доларів США, з розрахунку 11,90 % річних за користування кредитом на строк по 20 травня 2018 року.

25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ВАТ «Сведбанк» передало (відступило) ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Альфа-Банк» стало новим кредитором у зазначених зобов`язаннях і до нього перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши кредит, у розмірі та строки, передбачені кредитним договором.

Виконання позичальником зобов`язань за цим договором забезпечене порукою відповідно до укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 договору поруки № 0416/0508/55-020-Р-1 від 20 травня 2008 року, яким поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, про що повідомлявся шляхом направлення письмової вимоги про дострокове повернення кредиту.

Внаслідок невиконання зобов`язань станом на 27 серпня 2015 року утворилась заборгованість за кредитом на загальну суму 240 261,82 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 234 209, 49 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 6 052, 33 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Альфа-Банк» просив суд стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 0416/0508/55-020 від 20 травня 2008 року у розмірі 240 261, 82 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2016 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк». Стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 0416/0508/55-020 від 20 травня 2008 року у розмірі 220 078, 82 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність, а поручитель повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов`язань.

Вирішуючи питання про визначення розміру суми заборгованості, місцевий суд врахував висновки судової економічної експертизи № 324, відповідно до яких сума зобов`язань позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ «Сведбанк» за кредитним договором № 0416/0508/55-020 від 20 травня 2008 року складає: залишок тіла кредиту, строк сплати якого ще не настав - 207 706, 33 грн, заборгованість зі сплати відсотків за кредитом - 3 381, 19 грн, прострочена заборгованість зі сплати тіла кредиту - 8 991, 30 грн.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У квітні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявники просять скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 березня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити банку у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості та визнати припиненою поруку ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд дійшов безпідставного висновку про відсутність правових підстав для припинення поруки. Судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення частини четвертої статті 559 ЦК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

09 червня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

За вимогами пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 235/8992/15-ц (провадження № 61-25768св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

Справу розподілено судді-доповідачу.

09 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 березня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості» № 0416/0508/55-020.

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору № 0416/0508/55-020 позичальнику надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 15 000 доларів США, датою остаточного повернення кредиту є 20 травня 2018 року.

Пунктом 1.3 кредитного договору № 0416/0508/55-020 позичальникупередбачено сплату процентів за користуванням кредитом у розмірі 11, 90% річних за користування кредитом.

Згідно з пунктом 3.1.1 кредитного договору № 0416/0508/55-020 позичальнику,починаючи з 10 липня 2008 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 214, 34 доларів США, 10 числа кожного місяця та у день закінчення кредитного договору.

Пунктом 3.3 кредитного договору № 0416/0508/55-020 позичальнику передбачено, що нарахування процентів на залишок заборгованості здійснюється щомісячно протягом періоду від дня надання кредиту, виходячи з 30 днів у місяці та 360 днів у році, або фактичного повернення заборгованості за кредитом.

Пунктами 9.1-9.2 кредитного договору № 0416/0508/55-020 визначено, що у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених пунктами 3.1, 3.3. цього договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку, передбаченому пунктами 9.2, 9.3 цього договору. Вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника.

У подальшому були внесені зміни та доповнення до кредитного договору у частині розміру платежу щомісячного та строків повернення кредитних коштів, а також розміру процентів за користування кредитними коштами.

20 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0416/0508/55-020-Р-1, яким поручитель поручається зобов`язується перед банком відповідати за невиконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту у розмірі 15 000 доларів США з розрахунку 11, 90 % річних за користування кредитом на строк по 20 травня 2018 року за кредитним договором № 0416/0508/55-020.

Згідно з пунктом 2 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність із позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Відповідно до пункту 4 договору поруки у разі невиконання позичальником умов основного зобов`язання в строк поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення позичальником коштів, наданих в межах основного зобов`язання.

Пунктом 5 договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язується сплачувати платежі на погашення кредиту, відсотків та штрафних санкцій шляхом направлення коштів на рахунок № 2620.9.7126978.01 у ВАТ «Сведбанк» м. Красноармійськ, МФО 300164 через касу банку або шляхом безготівково перерахування.

У подальшому були внесені зміни та доповнення до договору поруки № 0416/0508/55-020-Р-1 від 20 травня 2008 року у частині розміру платежу щомісячного та строків повернення кредитних коштів, а також розміру процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до витягу з договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 25 травня 2012 року, між ПАТ «Сведбанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець), продавець продав (відступив) права вимоги, а саме всі права вимоги продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами та передати їх покупцю.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» (продавець) та ПАТ «Альфа-Банк» (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким покупець продав (відступив) права вимоги, що придбав у ПАТ «Сведбанк» за договором від 25 травня 2012 року, а покупець купив (прийняв) права вимоги. Відповідно до витягу з додатку № 1 зазначеного договору, покупець відступив право вимоги за кредитним договором 0416/0508/55-020 від 20 травня 2008 року, укладеного з позичальником ОСОБА_1

Позичальник неналежним чином не виконував обов`язки за кредитним договором, не у повному обсязі та несвоєчасно, пізніше 10 числа, здійснював погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, що підтверджується наданими банком квитанціями та розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого, починаючи з вересня 2014 року позичальник порушував строки внесення платежів.

18 вересня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» направило позичальнику та поручителю вимогу від 15 вересня 2015 року про дострокове погашення кредитної заборгованості.

Згідно з висновком судової економічної експертизи № 324, проведеної на підставі ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2016 року, сума зобов`язань позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ «Сведбанк» за кредитним договором № 0416/0508/55-020 від 20 травня 2008 року складає: залишок тіла кредиту, строк сплати якого ще не настав - 207 706, 33 грн, заборгованість зі сплати відсотків за кредитом - 3 381, 19 грн, прострочена заборгованість зі сплати тіла кредиту - 8 991, 30 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Крім того, за змістом частини першої статті 58 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав. З урахуванням наведених обставин судами правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, за вимогами якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а поручитель повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов`язань

Згідно із статтею 554 ЦК України поручитель має нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим апеляційний суд обґрунтовано встановив наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості із позичальника та частково з поручителів (у межах строків чинності поруки).

Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя обчислюється від цієї дати.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Вимогу про дострокове повернення кредиту позичальнику та поручителю банком було направлено 18 вересня 2015 року.

Умовами кредитного договору № 0416/0508/55-020 передбачено, що позичальник, починаючи з 10 липня 2008 року, здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, шляхом здійснення фіксованих платежів 10 числа кожного місяця та у день закінчення кредитного договору.

Графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, що визначено місяцями.

Отже, сторони погодили терміни щомісячного виконання зобов`язання.

У розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого банком, вказано, що починаючи з вересня 2014 року позичальник порушував строки внесення платежів.

З позовом до суду позивач звернувся 05 жовтня 2016 року.

Отже, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Місцевий суд, стягуючи у солідарному порядку кредитну заборгованість із боржника та поручителя, взяв до уваги розрахунки та висновки судової економічної експертизи № 324, проведеної на підставі ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2016 року, відповідно до якої сума зобов`язань позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ «Сведбанк» за кредитним договором № 0416/0508/55-020 від 20 травня 2008 року складає: залишок тіла кредиту, строк сплати якого ще не настав - 207 706, 33 грн, заборгованість зі сплати відсотків за кредитом - 3 381, 19 грн, прострочена заборгованість зі сплати тіла кредиту - 8 991, 30 грн.

Вказаний висновок, здійснений експертом розрахунок заборгованості, визначений період заборгованості боржником та поручителем не спростовані, у зв`язку з чим місцевий суд обґрунтовано встановив наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості із поручителя.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновками місцевого суду, належним чином перевірив доводи апеляційної скарги про неправильне застосування положення частини четвертої статті 559 ЦК України, зокрема щодо припинення поруки у частині щомісячних платежів за основним зобов`язанням, строк виконання яких настав більш ніж за шість місяців до моменту пред`явлення позову.

Суд апеляційної інстанції виконав вимоги статті 303 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, та дійшов правильного висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції, зокрема і у частині вимог банку до поручителя.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

СуддіА. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська