Головуючий у І інстанції Шишилін О.Г.
Єдиний унікальний номер 266/7382/18
Номер провадження 22-ц/804/1446/19
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Принцевської В.П.,

секретар Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2019 року, ухвалене в м. Маріуполі Донецької області та повний текст якого складено 30 березня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Маріупольський ремонтно-механічний завод» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Маріупольський ремонтно-механічний завод» (далі - ТОВ «Метінвест Маріупольський ремонтно-механічний завод») про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі.

Позовна заява вмотивована тим, що на підставі наказу № 297-к від 14 листопада 2018 року його було звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. В наказі зазначено, що він неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме наказом №27-тд від 24 липня 2018 року, наказом №270 від 26 липня 2018 року, наказом №31-тд від 13 вересня 2018 року, наказом №341 від 17 вересня 2018 року. Вважає, що оскільки на нього вже було накладено дисциплінарне стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, то звільняти його за вчинення цього самого проступку вже не можна було. Просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення від 14 листопада 2018 року №297-к, поновити його на посаді майстра виробничої ділянки (змінної) термічної ділянки ремонтно-механічного цеху № 2 з 14 листопада 2018 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не досліджувалась правомірність застосування до нього дисциплінарних стягнень, які були враховані при звільненні. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження завдання ним істотної шкоди підприємству і ця обставина судом взагалі не досліджувалася. Крім того зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив численні порушення процесуального законодавства, чим обмежив доступ до суду закріплений у ст. 6 Конвенції.

У своєму відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Метінвест Маріупольський ремонтно-механічний завод» просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначали, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано вимоги процесуального закону. Суд першої інстанції дослідив обставини видачі кожного наказу про дисціплінарне стягнення, які були враховані при звільненні та надав відповідну правову оцінку. Доводи, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом розгляду в суді першої інстанції, правильність рішення суду першої інстанції не спростовують.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , які підтримали скаргу та просили її задовольнити, пояснення представника відповідача ТОВ «Метінвест Маріупольський ремонтно-механічний завод» Кирильченка Д.С., який заперечував проти задоволення скарги, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 25 квітня 2016 року по 14 листопада 2018 року працював у ТОВ «Менінвест - Маріупольський ремонтно-механічний завод» обіймаючи з 14 липня 2017 року посаду майстра виробничої ділянки Ремонтно-механічного цеху № 2.

Наказом генерального директора ТОВ «Менінвест - Маріупольський ремонтно-механічний завод» про звільнення від 14 листопада 2018 року №297-к ОСОБА_1 майстра виробничої ділянки (змінного) термічної ділянки ремонтно-механічного цеху №2 звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. В основу цього наказу було покладено: службова записка начальника РМЦ №2 Хроминського Д.В., доповідна записка старшого майстра РМЦ №2, ДИ-МРМЗ 406-286-2017, наказ №242 від 13 липня 2017 року, пояснювальні записки Куштовського О.А., накази: №27-тд від 24 липня 2018 року, №270 від 26 липня 2018 року, №310тд від 13 вересня 2018 року, №341 від 17 вересня 2018 року, виписка з протоколу профспілкової організації ТОВ «Метінвест - МРМЗ» №201-2 від 09 листопада 2018 року (а.с. 80-81). З цим наказом позивача ознайомлено 14 листопада 2018 року письмово.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено неправомірності наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, які були покладені в обґрунтування підстав звільнення, яке відбулося за попередньою згодою профспілкової організації, а тому доводи позивача про незаконність наказу про звільнення є необґрунтованими.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнення згідно з ч.1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.

У п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Враховуючи вищенаведене, при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Отже, необхідна наявність застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що наказом від 14 листопада 2018 р. №297-к ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Наказ про звільнення було видано на підставі службової записки начальника РМЦ № 2 Хроминського Д.В. поданої на ім`я директора по виробництву та директора по персоналу та соціальним питанням від 22 жовтня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 21 жовтня 2018 року не було виконано змінне завдання по забезпеченню заготовками роботи термічної дільниці на 22 жовтня 2018 року, що призвело до зупинки установки ТВЧ, дані про простій обладнання не були передані диспетчеру, начальнику зміни, старшому майстру та начальнику цеху. В результаті простою не були термооброблені валики, що призвело до зриву випуску товарної продукції - спікальних візків ММКИ (а.с. 82).

Крім того, в оскаржуваному наказі зазначено про неодноразове притягнення відповідача до дисціплінарної відповідальності, а саме наказами №27-тд від 24 липня 2018 року, №270 від 26 липня 2018 року, №310-тд від 13 вересня 2018 року, №341 від 17 вересня 2018 року, на підставі яких ОСОБА_1 були оголошені догани.

Правильність накладення дисциплінарних стягнень, врахованих при звільненні, судом першої інстанції перевірено в судовому засіданні.

Отже, звільнення ОСОБА_1 відбулось, у тому числі, за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, яке не було предметом наказів від 24 липня 2018 року, 26 липня 2018 року, 13 вересня 2018 року та 17 вересня 2018 року, відповідно до яких відповідача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

29 жовтня 2018 року директором по персоналу та соціальним питанням за погодженням з начальником юридичного відділу на ім`я голови профспілкового комітету ТОВ «Метінвест-МРМЗ» направлено подання про згоду на звільнення ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором (а.с. 88-89).

Згідно з витягом з протоколу №201-2 від 09 листопада 2018 року профкому комітету первинної профспілкової організації ТОВ «Метінвест-МРМЗ», на якому був присутній ОСОБА_1 , було надано згоду на звільнення останнього за п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором (а.с. 90-91).

Належних та допустимих доказів тому, що позивачу не були доведені до виконання вимоги за невиконання яких він притягувався до дисциплінарної відповідальності суду не надані.

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 проведено у відповідності до норм діючого трудового законодавства. Доказів на спростування цих фактів позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги фактично зведені до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку, тому висновків суду вони не спростовують.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно оцінив докази, що надані сторонами, та дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11червня 2019 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

В.П. Принцевська