Єдиний унікальний номер 243/5678/18 Номер провадження 22-ц/804/1205/19

Єдиний унікальний номер 243/5678/18
Номер провадження 22-ц/804/1205/19
Головуючий у 1 інстанції Гончарова А.О.
Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Мальованого Ю.М., Соломахи Л.І.

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м.Бахмут цивільну справу № 243/5678/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що змінив найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року (суддя Гончарова А.О.), ухваленого в приміщенні суду в м.Слов`янськ Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 02.12.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 8300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписавши заяву-анкету, відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява - анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір.

Банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором та угодою, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач своєчасно не сплачував банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 31 травня 2018 року має заборгованість перед позивачем у сумі 112 299,52 грн., з якої: 8121,10 грн. - заборгованість за кредитом; 95254,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100 грн. - заборгованість за пенею та комісією, передбачені пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина), 5323,79 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 112 299,52 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Договором № б/н від 02.12.2010 року, яка станом на 31.05.2018 року становить: заборгованість за кредитом 4073,87 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3785,01 грн., а всього 7858 грн. 88 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

АТ КБ «Приватбанк» не погодився з даним рішенням суду першої інстанції та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог, а саме заборгованості за кредитом в розмірі 4047, 23 грн. та заборгованості за користування кредитом в розмірі 91469, 62 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зазначені вимоги задовольнити; в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що підписанням анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку щодо умов кредитування, які надавались йому в письмовому вигляді. До матеріалів справи надавалась довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки, наданої відповідачу. Зазначена довідка підписана відповідачем Сараною Г.Ф., що свідчить про погодження всіх істотних умов договору.

АТ КБ «Приватбанк» посилається на ч.ч.1, 2 ст.207, ст.ст. 526, 599, 610, 612, 633, 1048, 1054 ЦК України та зазначає, що позивачем надавався суду першої інстанції детальний розрахунок заборгованості по кредиту та виписка про рух коштів по картковому рахунку, проте судом в якості належного доказу було прийнято висновок бухгалтерської фірми, який не відповідає наявній заборгованості і безпідставно зменшує розмір заборгованості за зазначеним кредитним договором. У зв`язку з вищенаведеним, судом першої інстанції порушено положення ч.2 ст.509, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідач ОСОБА_1 02 квітня 2019 року отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 28 березня 2019 року разом з копією апеляційної скарги, проте письмовий відзив відповідачем не подано, що не перешкоджає, згідно ч.3 ст.360 ЦПК України, перегляду рішення суду першої інстанції (а.с.146).

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.163, 164).

Представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутність (а.с.168).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.12.2010 року відповідач ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку» у якій висловила свою згоду, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта та Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що вона ознайомилася з вказаними Умовами і Правилами, а також Тарифами банка, які були надані їй у письмовому вигляді. До цієї Заяви додана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». За договором відповідач отримала кредит у розмірі 8300,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.12.2010 р., ОСОБА_1 станом на 31.05.2018 року була нарахована заборгованість 112299,52 грн., яка складається з: 8121,10 грн. заборгованість за кредитом; 95254,63 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5323,79 грн. штраф (процентна складова).

Згідно з наданою позивачем випискою з 01.01.1999р. по 23.07.2018р., ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами банку до 10.06.2014р.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції послався на норми ЦК України, зокрема на ст.ст.525-527, 615, 1050, 1054 ЦК України та виходив з того, що представником відповідача суду надано розрахунок здійснений ТОВ «Професіонали Донбасу» №9 від 02.11.2018 року про розмір заборгованості за кредитом та за відсотками, які повинні були нараховуватися ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 02.12.2010 року.

Суд погодився з даним розрахунком і вважав останній належним та допустимим доказом. Зі змісту цього розрахунку вбачається, що за період з 01.03.2014 року по 01.12.2015 року відповідачем було сплачено 9220 грн., з яких на погашення основної суми кредиту пішло 3641,57 грн., на погашення процентів за кредитом - 5578,43 грн. Заборгованість за кредитом становить 4073,87 грн.

Щодо розрахунку процентів, то за основу було взято суму заборгованості за тілом кредиту 4073,87 грн. і нарахування здійснювалося з огляду на відсоткову ставку за кредитом 36% та кількість днів прострочення. Зазначений розрахунок виконаний з 01.11.2015 року по 31.05.2018 року, з врахуванням незмінюваної відсоткової ставки 36%. Сума заборгованості по відсоткам склала 3785,01 грн.

Саме ці суми суд стягнув з відповідача на користь позивача.

Крім того суд прийняв до уваги твердження відповідача про щомісячне поповнення картки у 2014 році на суми 500 - 550 грн., і що в цей період відповідач не користувався кредитними коштами, а лише поповнював картку на певну суму, але кошти на погашення тіла кредиту не направлялись і заборгованість по тілу кредиту збільшувалась.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафу (фіксованої частини та процентної складової) суд першої інстанції послався на ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р., якою було заборонено нарахування пені та / або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

В цій частині рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Враховуючи, що рішення суду оскаржується позивачем лише в частині заявлених і не задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість висновків суду лише в цій оскаржуваній частині.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.1054 ЦК України. Згідно частини 1 даної норми Закону, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідачем по справі не заперечується факт укладення 02.12.2010 року з ПАТ КБ «Приват Банк» саме такого договору приєднання (а.с.8, 9).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 29 травня 2019 року, відповідач за укладеним з нею договором від 02.12.2010р. отримала наступні картки типу кредитна «Універсальна 55 днів»: 903885 (дата видачі 08.02.2011р.,) терміном дії до 31.01.2014р.; 876774 (дата видачі 07.02.2014р.) терміном дії до 31.01.2018р.; 770699 (дата видачі 27.02.2014р.)терміном дії до 28.02.2018р. (а.с.166).

Згідно «Довідки про умови кредитування з кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 02.12.2010 року, їй був встановлений мінімальний обов`язковий щомісячний платіж (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, який слідує за звітним, базова процентна ставка 3% (а.с.9).

З виписки по картковому рахунку вбачається, що ставка за використання кредитного лімита 2,5% в місяць по кредитним операціям до 31.08.2014р., по операціям з 01.09.2014р. 2,9% в місяць. (а.с.73)

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно виписки по картковому рахунку відповідач активно користувалася кредитною картою 903885, яка була видана 08.02.2011р. року. Остання операція по карті була здійснена відповідачем 31.01.2014р. поповнення рахунку на 650 грн. в терміналі самообслуговування у відділенні банку за адресою: м.Слов`янськ, вул..Центральна, буд.4. Після вказаної дати рух коштів за даним картковим рахунком, крім списання процентів за користування кредитним лімітом та штрафів, відсутній.

Згідно цієї ж виписки по картковому рахунку відповідач також користувалася і кредитною картою 770699, яка була відкрита 27.02.2014р., і діяла до 28.02.2018р. Після 03.11.2015р. рух коштів за даним картковим рахунком також відсутній. Останнє поповнення рахунку було здійснено 03.11.2015р. у сумі 500 грн. шляхом поповнення карти в терміналі самообслуговування у відділенні банку за вказаною вище адресою (а.с.67-76).

Ці дані відповідають розрахунку заборгованості, який доданий позивачем до позовної заяви (а.с.5-7).

Відповідно до частини 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач згідно «Довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 02.12.2010 року, зобов`язана вносити обов`язковий щомісячний платіж до 25 числа місяця, який слідує за звітним (а.с.9), у відповідача, станом на 28.02.2018р. (закінчення строку дії картки) мається заборгованість за кредитом, тобто має місце прострочення боржника.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо погашення кредиту (використаного кредитного ліміту) та процентів за користування кредитом не виконувала.

Між тим, відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Суд першої інстанції не навів у рішенні розрахунок заборгованості за процентами, не вказав на яку суму боргу нараховані проценти та кількість днів, за які нараховані проценти, про що обґрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі.

Частково задовольняючи позов і стягуючи заборгованість за кредитом в розмірі 7858,88 грн., з яких заборгованість за тілом складає 4073,87 грн., заборгованість за відсотками 3785,01 грн., суд виходив з даних, що містяться в розрахунку заборгованості виконаного на замовлення відповідача бухгалтерською фірмою ТОВ «Професіонали Донбасу». Даний розрахунок суд прийняв як письмовий доказ, який не є висновком експерта у розумінні ст.102 ЦПК України, але на думку суду є належним і допустимим доказом в розумінні вимог ст.ст.77-80 ЦПК України.

Як вбачається зі змісту цього розрахунку, за період з 01.03.2014 по 01.12.2015 року відповідачем було сплачено 9220,00 грн., з яких на погашення основної суми кредиту пішло 3641,57 грн., процентів за кредитом 5578,43 грн. Заборгованість за кредитом становить 4073,87 грн.

Щодо розрахунку процентів, то за основу було взято суму заборгованості за тілом кредиту 4073,87 грн. і нарахування здійснювалося з огляду на відсоткову ставку за кредитом 36% та кількість днів прострочення. Зазначений розрахунок виконаний за період з 01.03.2015 року по 31.05.2018 року, з врахуванням незмінюваної відсоткової ставки 36%. Сума заборгованості по відсоткам склала 3785,01 грн. (а.с.91-93)

Саме з цією заборгованістю погодилась відповідач, оскільки надала суду даний розрахунок і не оскаржувала рішення суду першої інстанції.

Між тим, на думку колегії суддів, даний розрахунок не є зрозумілим, оскільки з нього вбачається, що він здійснений на підставі наданого фахівцю саме відповідачем розрахунку заборгованості, якій відсутній в матеріалах справи.

Посилаючись у своєму розрахунку на відсутність станом до 01.03.2014р. заборгованості за процентами і на її виникнення після цієї дати фахівець ТОВ «Професіонали Донбасу» і здійснив свій розрахунок.

Між тим, з розрахунку наданого позивачем вбачається, що станом як до 01.03.2014р. так і після відповідач мала заборгованість за тілом та за відсотками. Зокрема станом на 28.02.2014р. за відсотками - в розмірі 363,46 грн., за кредитом 7715,44 грн. (а.с.6) і ці фактичні обставини справи не спростовуються іншими доказами по справі.

Перевіряючи розмір заборгованості, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи, що строк дії картки (за наданою позивачем на виконання ухвали Донецького апеляційного суду від 16.05.2019р. інформацією) якою користувалася відповідач закінчився 28.02.2018р., проценти за користування кредитними коштами мають стягуватися саме до вказаної дати.

Крім того, слід врахувати, що згідно «Умов і правил надання банківських послуг», що містяться в матеріалах справи і є невід`ємною частиною укладеного між сторонами 02.12.2010р. договору, у разі допущення порушень більш ніж одного кредитного обов`язку перед банком, клієнт доручає банку приймати та розподіляти грошові кошти для погашення простроченої кредитної заборгованості у черзі, визначеною самим банком (п.п.1.1.3.1.11, 1.1.7.17, 2.11.3.9, 2.1.1.12.10). А відповідно до ст.534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такий черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: - у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Що не враховано фахівцем ТОВ «Професіонали Донбасу», оскільки при складені розрахунку заборгованості відповідача, суми оплат в першу чергу віднесено на погашення кредиту, а потім на погашення відсотків. Тому колегія суддів не приймає даний доказ, оскільки він суперечить вимогам закону.

Оскільки з долученого до позовної заяви розрахунку не можливо встановити порядок нарахування процентів за користування кредитом (формулу нарахування процентів), з якого виходив позивач, тому апеляційний суд при визначенні розміру заборгованості за процентами виходить з Правил користування платіжною картою, згідно яких за користування Кредитом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами Банка, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Проценти за користування Кредитом, передбачені Тарифами, нараховуються за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку (п. 5.5).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитом складає 8121,10грн. Зазначена заборгованість виникла станом на 26.07.2014р. і складається з поточної заборгованості за кредитом в розмірі 7972,40 грн. та простроченої заборгованості - 148,70 грн.. Заборгованість за процентами на вказану дату складає 710,45 грн. Доказів, які б спростовували вказану заборгованість відповідачем суду не надано. Спір фактично виник за період з липня 2014 року у зв`язку зі зміною формули нарахування процентів за користування кредитом, яка позивачем до відома відповідача не доведена, тому апеляційний суд здійснивши перевірку заборгованості саме з цього періоду, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом згідно наведеного нижче розрахунку:

Період Сальдо заборгованості за кредитом (грн..) Кількість днів Ставка % Розмір відсотків за 1 день (грн..) Нараховані відсотки Сплачено (грн.) Заборгованість за % (грн.)

ОСОБА_2

710,45

26.07.-07.10.14 8121,10 74 30 6,77 500,98 500 - 500 711,43

08.10-10.11.14 8121,10 33 30 6,77 224,41 500 - 500 211,43

11.11 05.12.14 8121,10 24 30 6,77 162,48 500 126,09 373,91 (211,43+162,48) -

06.12.14 31.03.15 7995,01 115 30 6,66 765,90 500 - 500 265,90

01.04 04.05.15 7995,01 34 30 6,66 226,44 500 7,66 492,34 (265,9 + 226,44) -

05.05 01.06.15 7987,35 27 30 6,65 179,55 500 320,45 179,55 -

02.06 30.06.15 7666,90 28 30 6,38 178,64 500 321,36 178,64 -

01.07 03.08.15 7345,54 33 30 6,12 201,96 500 298,04 201,96 -

04.08 31.08.15 7047,50 27 30 5,87 158,49 500 341,51 158,49 -

01.09 30.09.15 6705,99 29 30 5,58 161,82 500 338,18 161,82 -

01.10 03.11.15 6367,81 33 30 5,31 175,23 500 324,77 175,23 -

04.11.15 28.02.18 6043,04 847 30 5,04 4268,88 - - - 4268,88

Всего 6043,04 4268,88 4268,88

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 6043,04 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом по 28.02.2018р. у розмірі 4268,88 грн., всього 10311,92 грн..

Отже, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.12.2010 року у сумі 7858,88 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4073,78 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 3785,01 грн. не відповідає обставинам справи.

Суд не застосовує підвищення процентної ставки з 01.09.2014р. з 2,5% міс. (30% річних) до 2,9% міс. (34,8% річних), оскільки остання кредитна операція відповідачем здійснена 20.06.2014 року, що вбачається з копії виписки по рахунку (а.с.68).

Разом з тим позивачем не доведена наявність у відповідача заборгованості по кредиту за процентами у розмірі 95254,63 грн. і ці вимоги задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неповно з`ясував обставини справи; висновки суду щодо розміру заборгованості не відповідають обставинам справи.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 ст.376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; (п. 1); невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п. 3), порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4) є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Відповідно до п.3 частини 3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 7858,88 грн. підлягає зміні та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 02 грудня 2010 року заборгованість за кредитом у розмірі 6043,04 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом по 28.02.2018р. у розмірі 4268,88 грн., всього 10311,92 грн.

Відповідно до частини 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивач при зверненні до суду з позовом з ціною 112299,52 грн. сплатив судовий збір у розмірі 1762 грн. (а.с.1), що відповідає встановленому п/п 1 пункту 1 частини 2, частини 1 ст.4 Закону України від 08.07.2011 року «Про судовий збір».

Відповідно до частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача і відповідно про часткове задоволення позовних вимог, а саме, у розмірі 10311,92 грн., з відповідача на користь позивача підлягає компенсації судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, який складає у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції 161,79 грн. (10311,92 х 1762 : 112299,52).

З апеляційної скарги відповідачем, виходячи з оспорюваної суми 95516,92 грн. (4047,23грн. + 91469,62грн.), сплачено судовий збір у розмірі 2643 грн. (а.с.131, 132).

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, збільшив розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача до 10311,92 грн., у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з відповідача підлягає компенсації судовий збір пропорційно розміру задоволених апеляційних вимог позивача у сумі 285,34 грн. (з оспорюваної суми 95516,92 сплачено судовий збір у розмірі 2643 грн., задоволено вимоги позивача на суму 10311,92 грн. х 2643 : 95516,92).

Таким чином загальна сума повернення судового збору що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 447,13 грн. (161,79 + 285,34).

Відповідно до п.1 ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, оскільки ціна позову складає 112299,52 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року, в якому позивачем була подана позовна заява. Відповідно до Закону України від 07.12.2017 року «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року встановлено у розмірі 1 700 гривень.

Відповідно до п.2 частини 3 ст.389 ЦПК України постанова апеляційного суду у цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 02 грудня 2010 року в сумі 7858,88 грн., стягнення судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 123,34 грн. змінити

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02 грудня 2010 року а саме: за кредитом 8121,10 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 95254,63 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код: 14360570, юридична адреса: м.Київ, вулиця Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 грудня 2010 року, станом на 28 лютого 2018 року у розмірі 10311 (десять тисяч триста одинадцять) грн.. 92 коп., з яких заборгованість за кредитом в розмірі 6043,04 грн., заборгованість за процентами у розмірі 4268,88 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код: 14360570, юридична адреса: м.Київ, вулиця Грушевського, 1Д) на відшкодування витрат по сплаті судового збору 447 (чотириста сорок сім) грн. 13 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 30 травня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: Ю.М. Мальований

Л.І. Соломаха