Дата документу 12.06.2019 Справа № 333/6253/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6253/18 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М. М.
провадження № 22-ц/807/2103/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника Віхляєва Володимира Вікторовича на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича, приватного підприємства «ЕКСПЕРТНЕ АГЕНСТВО», ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової Вікторії Миколаївни, третя особа - Державна організація (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», про визнання недійсними результатів електронних торгів, договору про відступлення права вимоги та скасування рішення державного реєстратора,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В., ПП «ЕКСПЕРТНЕ АГЕНСТВО», ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М., третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Державна організація (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», про визнання недійсними результатів електронних торгів, договору про відступлення права вимоги та скасування рішення державного реєстратора.

12 березня 2019 року представником позивача надано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони вчиняти ОСОБА_3 та іншим особам дії щодо цієї квартири, а саме: передавати її у користування, вселятися в неї, виселяти з неї позивача та інших осіб, які в ній проживають, вчиняти реєстраційні дії, реєструвати в ній місце проживання чи перебування будь - яких осіб.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 у особі представника Віхляєва В.В. про забезпечення позову залишено без

задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 у особі представника

Віхляєва В.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою задовольнити клопотання про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу надано Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у якому він просить відмовити в задоволенні скарги, оскільки суд правильно визнав, що за відсутності необхідних доказів та невмотивованості позивачем співмірності визначених заходів забезпечення заявленим позовним вимогам, підстав для прийняття заходів забезпечення позову не мається.

Від інших учасників справи відзивів не подано, що у відповідності до положень ч. 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заявлено клопотання про забезпечення проведення судового засідання в апеляційному суді в режимі відеоконференції ( а.с. 180), яке було задоволено ухвалою апеляційного суду від 05 червня 2019р. Було з`ясовано про наявність вільного приміщення залу судового засідання у Крюківському районному суді м. Кременчука 12 червня 2019р. на 10.50 год. та заброньовано вільний зал на цей день і час.

Проте електронною поштою 11 червня 2019р. о 16.26 год. Крюківським судом було повідомлено про зайнятість вказаного залу проведенням судового засідання в режимі відео- конференції з Полтавським апеляційним судом (лист додається до справи).

Вказане унеможливило проведення розгляду цієї справи Запорізьким апеляційним судом в режимі відеоконференції з незалежних від працівників цього суду причин.

До приміщення Запорізького апеляційного суду у м. Запоріжжі ніхто з учасників справи не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Віхляєв В.В. просив відкласти розгляд справи у зв`язку з його зайнятістю у іншій справі у Комунарському районному суді м. Запоріжжя, але колегія визнала, що, оскільки не мається заяви від самого позивача ОСОБА_1 з аналогічним проханням, а також ним не проінформовано про причини його неявки, то перешкод для розгляду апеляційної скарги щодо процесуального питання забезпечення позову не мається.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Позивачем заявлені вимоги про визнання недійсним результатів електронних торгів відступлення (купівлі-продажу ) прав вимоги за кредитним договором, укладеним між ним та ВАТ «Ерсте Банк»; визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 19.12.2017р., укладеного між ПАТ «Фідобанк» в особі Уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фодобанк» та ОСОБА_3 : скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 про право власності на кв. АДРЕСА_2 .

Тобто у випадку задоволення позову вищевказана спірна квартира має повернутись у власність позивача. Тому останній і просив прийняти заходи забезпечення позову у вигляді її арешту та заборони на розпорядження нею та вчинення відносно неї будь-яких дій, а також дій щодо зареєстрованих в ній осіб.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано станом на день звернення з заявою про забезпечення позову доказів, що право власності на спірну квартиру належить відповідачу ОСОБА_3 , та взагалі не надано відомостей, кому належить квартира на теперішній час.

В апеляційній скарзі адвокат Віхляєв В.В. наголошує на тому, що в матеріалах справи містяться докази того факту, що спірне майно з 18.04.2018р. належить відповідачу ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з ДРРПНМ, та інших доказів, що спростовують ці відомості, не мається. Вказує, що матеріалами справи підтверджується, що між сторонами дійсно виник спір з приводу незаконного переходу права власності на спірне нерухоме майно та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову, оскільки ОСОБА_3 вчиняються дії, спрямовані на реалізацію цього майна.

Дослідивши вказані доводи, колегія встановила наступне.

За змістом ст.ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити засоби забезпечення позову, в тому числі шляхом накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, чи виконувати інші дії щодо цього майна. Суд може застосувати одночасно кілька видів забезпечення позову.

Тобто арешт на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З наданих виділених матеріалів вбачається, що у них мається Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності від 18.04.2018р., у якому маються відомості про реєстрацію ОСОБА_3 за собою права власності як кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором, який нею придбано в порядку відступлення права вимоги від банку в особі Фонду гарантування вкладів, на спірну квартиру ( а.с. 115), а також оголошення у Інтернет-мережі від 14.05.2018р. про виставлення на продаж цієї квартири ( а.с. 135).

Проте відомостей, чи продана на теперішній час ця квартира та хто є її власником, матеріали справи не містять.

Між тим, позивач зазначає, що до теперішнього часу зареєстрований у цій квартирі та зазначає її як своє місце мешкання.

Суд за наявними матеріалами справи, вирішуючи заяву про забезпечення позову, не зміг встановити дійсні обставини щодо квартири, а тому відмовив в задоволенні заяви.

Але, у склавшійся ситуації, коли є реальна загроза відчуження цієї квартири ОСОБА_3 , або іншою особою, якій остання могла передати право власності, з урахуванням судового процесу, у якому ця квартира фігурує як іпотечне майно, суд мав усунути ці обставини, а не перекладати обов`язок на відповідача.

Вказане випливає з вимог процесуального закону.

У відповідності до вимог ч. 3 статті 153 ЦПК України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для

надання пояснень або додаткових доказів.

Згідно з ч. 4 вказаної норми, у випадку, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Колегія вважає, що вказані процесуальні упущення суду призвели до того, що фактично суд відмовив у задоволенні заяви за недоведеністю приналежності спірного майна, відносно якого ставилось питання про забезпечення, в той час як мав процесуальний обов`язок з`ясувати ці обставини.

Враховуючи вказане, колегія визнає частково обґрунтованою апеляційну скаргу, у зв`язку з чим відповідно до вимог п.п. 1, 4 ч. 1 статті 379 ЦПК України задовольняє її частково, скасовує оскаржувану ухвалу та повертає матеріали за заявою представника позивача - адвоката Віхляєва В.В. для продовження розгляду, а саме, повторного вирішення цієї заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 380-381 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника Віхляєва Володимира Вікторовича задовольнити частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі скасувати.

Виділені матеріали повернути для продовження розгляду - вирішення заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Віхляєва В.В. про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 14 червня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.