КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року

м. Київ

справа № 357/9978/17

провадження № 22-ц/824/6822/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2019 року у складі судді Дубановської І.Д.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на праві приватної власності йому належить 9/25 частин житлового будинку АДРЕСА_2, житловою площею 41,0 кв.м., по АДРЕСА_2 та земельну ділянку під ним, площею 0,0360 га.

Посилався на те, що власником інших 16/25 частин вказаного будинку є його сусід ОСОБА_2 , який у 2008 році самовільно розпочав будівельні роботи, а саме: знесення частини будинку, який належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, та встановлення бетонного паркану, чим завдав шкоди цілісності будинку.

Звертав увагу на те, що внаслідок влаштування відповідачем котловану біля частини будинку позивача та будування і закріплення паркану до його фундаменту, було пошкоджено 9/25 частин будинку, належних позивачу на праві власності. Зазначав, що крім матеріальної шкоди, відповідач завдав родині позивача моральних страждань, що призвело до порушення звичайного способу життя та негативно вплинуло на стан здоров`я.

Таким чином, просив стягнути з ОСОБА_2 115 483,00 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100 000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2019 року позов залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 24 724 грн. Скасовано арешт на 16/25 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , який вжитий відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2017 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 04 лютого 2019 року, 13 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвали нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що під час вирішення спору в суді першої інстанції було встановлено факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, що виразилася у виконанні будівельних робіт без передбаченого законом проекту виконання робіт, без отримання дозволу іншого співвласника будинку та його вина, а також причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Зазначає, що відповідачем було здійснено не добудову, а реконструкцію будинку із знесенням його частини та будівництвом нової споруди без отримання проекту виконання робіт та без згоди позивача, як співвласника будинку.

Звертає увагу на те, що суд у порушення норм процесуального права відхилив висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 07 липня 2017 року №7765/17-43 в повному обсязі, висновок експерта від 25 червня 2018 року №3-25/06 оцінки в судовому рішенні не отримав, а отже суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Таким чином уважає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач здійснював демонтаж належної йому частини будинку із недотриманням технології знесення, протиправності поведінки відповідача та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою.

02 травня 2019 року ОСОБА_2 надіслав на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Уважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Зазначає, що висновки експертів, які надав позивач як докази до суду першої інстанції, не співпадають і не доповнюють один одного, а навпаки мають суперечності, а тому не можуть бути належними доказами. Крім того, висновок експерта від 25 вересня 2018 року №3-25/06, наданий позивачем, не встановлює наявність матеріальної шкоди, завданої частині будинку, що належить позивачу. Таким чином, стверджує, що позивачем не доведено ні факту пошкодження його майна внаслідок протиправних дій відповідача, ні розміру завданої шкоди та не надано доказів факту заподіяння позивачеві моральних страждань, що свідчить про недоведеність позовних вимог.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відповідач у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 134 том 2).

11 червня 2019 року о 15 год. 45 хв. під час судового засідання працівником відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ було передано головуючому судді довідку, складену головним спеціалістом відділу забезпечення автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів про те, що о 15 год. 26 хв. відділенням поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» Київ-110 Київському апеляційному суду було передано телефонограмою інформацію, адресовану судді Кравець В.А., від ОСОБА_3 про відкладення судового засідання, призначеного на 11 червня 2019 року на 15 год. 20 хв. у зв`язку з відрядженням адвоката Бевз В.В.

Разом з тим, з інформації, що міститься у вказаній довідці, не вбачається за можливе встановити процесуальний статус ОСОБА_3 , у матеріалах справи докази на підтвердження повноважень ОСОБА_3 представляти інтереси будь-кого із сторін відсутні.

Згідно пункту 2 частини другої та пункту 1 частини третьої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час та місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце судового засідання відповідно до вимог закону ще 17 травня 2019 року, у призначене судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не направив. Адвокат Бевз В.В. як на підтвердження своїх повноважень, так і на підтвердження поважності причин своєї неявки у судове засідання, документів не надав, у разі якщо останній є представником позивача, він мав би бути обізнаний про дату, час та місце розгляду справи з огляду на завчасне повідомлення про це ОСОБА_1 та мав достатньо часу аби подати до суду відповідне клопотання із зазначенням поважних причин неявки та докази на підтвердження поважності таких причин.

За викладених обставин, колегія суддів уважає, що клопотання ОСОБА_3 щодо відкладення розгляду справи, про яке було повідомлено телефонограмою працівника Київського апеляційного суду, задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що відповідач здійснював демонтаж належної йому частини будинку із недотриманням технології знесення, протиправності поведінки відповідача та на підтвердження причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що будинок АДРЕСА_2 належить сторонам на праві спільної часткової власності: ОСОБА_2 володіє 16/25 частин будинку, ОСОБА_1 - 9/25.

Згідно довідки комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» станом на 2001 рік основна частина житлового будинку складалась з основних частин: літ. «А-1» площею забудови 88,1 кв. м., рік побудови - 1965, літ «А1-1» площею забудови 72,3 кв. м., рік побудови - 1963. У 2005 році в зв`язку із новою методикою проведення оціночних робіт та ідентичністю матеріалів конструктивних елементів, для спрощення проведення оціночних робіт, основні частини будинку літ. «А-1» та літ. «А1-1» об`єднано в одну основну частину літ. «А» площею забудови 165,8 кв. м. (т. 2, а.с. - 7).

З державного акту на право власності на земельну ділянку убачається, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0640 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. - 223).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 25 грудня 2007 року №593 ОСОБА_2 дозволено побудувати індивідуальний житловий будинок з господарськими спорудами замість квартири АДРЕСА_2 згідно затвердженого проекту та зобов`язано отримати дозвіл в інспекції архітектурно-будівельного контролю (т. 1, а.с. - 99).

06 лютого 2008 року ОСОБА_2 отримав дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку з господарськими спорудами замість квартири АДРЕСА_2 згідно затвердженого проекту. Строк дії дозволу 3 роки (т. 1, а.с. - 100).

29 травня 2017 року управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області ОСОБА_4 видано будівельний паспорт на будівництво альтанки з підсобним приміщенням габаритними розмірами 6,80 х 4,38 замість існуючої частини житлового будинку АДРЕСА_2 .

Згідно довідки управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області від 10 липня 2018 року, окреме рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради на знос власної частини кв. 1 житлового будинку по АДРЕСА_2 не готувалось, оскільки законодавством України не передбачено надавати дозвіл на знос будь-яких приватних житлових будинків та господарських споруд.

Відповідно до акту огляду департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради від 03 лютого 2017 року, на фасадній стіні будинку зі сторони вулиці Пушкінська виявлено, що біля першого вікна від сусідського паркану проходять дві тріщини: від покрівлі до правого верхнього кута вікна довжиною 80 см та шириною розкриття до 2 мм, від нижнього лівого кута вікна до цоколю будинку довжиною 70 см, шириною розкриття до 2 мм. Біля другого вікна від паркану виявлено дві тріщини: від нижньої частини вікна посередині й закінчується на вимощенні довжиною 110 см та шириною розкриття до 2 мм. Біля третього вікна від паркану виявлено три тріщини: від нижнього лівого кута та вікна до цоколю будинку довжиною 120 см та шириною розкриття до 2 мм, від нижнього правого кута вікна до цоколю будинку довжиною 120 см та шириною розкриття до 2 мм, над верхньою частиною вікна довжиною 110 см, шириною розкриття 3 мм. На задній стіні будинку на першому вікні від паркану виявлено три тріщини: від лівого верхнього кута вікна довжиною 60 см, шириною розкриття до 2 мм, від лівого нижнього кута вікна до вимощення довжиною 90 см, шириною розкриття до 2 мм, від правого нижнього кута вікна до вимощення довжиною 90 см, шириною розкриття до 2 мм. На другому вікні від паркану виявлено три тріщини: від правого верхнього кута вікна до покрівлі довжиною 60 см, шириною розкриття до 2 мм, від нижнього лівого кута вікна до цоколя довжиною 60 см, шириною розкриття до 2 мм, від нижнього правого кута до цоколю довжиною 60 см, шириною розкриття до 2 мм. На задній стіні будинку в колоні проходить тріщина: від даху через правий кут колони виходить через нижній правий кут колони і закінчується на вимощенні довжиною 290 см, шириною розкриття до 2 мм. На внутрішній частині стіни в правому верхньому куті між стінами зі сторони фасаду та стіни з сусідського домоволодіння виявлено тріщину довжиною 190 см, шириною розкриття 20 мм. До правого кута будинку фасадної стіни на до лівого кута будинку задньої стіни примикають стовпи паркану. На сусідській території під стіною будинку АДРЕСА_2 виявлено пориття ґрунту. Також відсутнє вимощення вздовж стіни, яка межує із сусідською територією (т. 1, а.с. - 35).

З акту огляду департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради від 24 вересня 2017 року вбачається, що на фасаді будинку зі сторони вулиці Пушкінська зафіксовано, що біля першого вікна від сусідського паркану проходять дві тріщини: від покрівлі до правого верхнього кута вікна довжиною 80 см та шириною розкриття до 2 мм. Біля другого вікна від паркану зафіксовано дві тріщини: від нижнього частини вікна і до вимощення довжиною 110 см, шириною розкриття до 4 мм, від правого верхнього кута нижньої частини вікна і до вимощення довжиною 110 см та шириною розкриття до 2 мм. Біля третього вікна від паркану виявлено три тріщини: від нижнього лівого кута вікна до цоколю будинку довжиною 120 см та шириною розкриття до 2 мм, від нижнього правого кута вікна до цоколю будинку довжиною 120 см та шириною розкриття до 2 мм, над верхньою частиною вікна тріщина довжиною 110 см, шириною розкриття 3 мм. На задній стіні будинку на першому вікні від паркану виявлено три тріщини: від лівого верхнього кута вікна довжиною 60 см, шириною розкриття до 2 мм, від лівого нижнього кута вікна до вимощення довжиною 90 см, шириною розкриття до 2 мм, від правого нижнього кута вікна до вимощення довжиною 90 см, шириною розкриття до 2 мм. На другому вікні від паркану виявлено три тріщини: від правого верхнього кута вікна до покрівлі довжиною 60 см, шириною розкриття до 2 мм, від нижнього лівого кута вікна до цоколя довжиною 60 см, шириною розкриття до 2 мм, від нижнього правого кута до цоколю довжиною 60 см, шириною розкриття до 2 мм. На задній стіні будинку в колоні проходить тріщина: від даху через правий кут колони виходить через нижній правий кут колони і закінчується на вимощенні довжиною 290 см, шириною розкриття до 2 мм. Виявлено тріщину над лівим верхнім кутом будинку довжиною 30 см, шириною розкриття до 2 мм. На внутрішній частині стіни в правому куті між стіною зі сторони фасаду та стіною, яка межує з сусідським домоволодінням виявлено тріщину довжиною 190 см шириною розкриття до 2 мм. До правого кута будинку фасадної стіни та лівого кута задньої стіни примикають стовпи паркану. На горищі будинку вздовж мауерлату щілина шириною від 3-10 см. вздовж всієї стіни на фасадній стіні вздовж мауерлату щілина шириною від 3-8 см вздовж всієї стіни. Вздовж зовнішнього фронтону будинку відсутній глино-бетонний утеплювач шириною до 20 см, глибиною 4-5 см, довжиною 5 м (т. 1, а.с. - 69).

Відповідно до листа Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради акти огляду будинку не є актами обстеження та не передбачають висновку комісії і не несуть юридичних наслідків (т. 2, а.с. - 19).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави для відповідальності за заподіяння майнової шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

У матеріалах справи міститься висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 07.07.2017 року № 7765/17-43, здійснений експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Бойком М.В. у межах кримінального провадження, згідно якого експертом зроблено наступні висновки, що пошкодження житлового будинку АДРЕСА_2 виникли в тому числі і внаслідок будування паркану та закріплення до основної частини будинку належної ОСОБА_1 ; технічними причинами пошкоджень та руйнувань житлового будинку АДРЕСА_2 , а саме частини будинку належної ОСОБА_1 є влаштування власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 котловану біля приміщень квартири АДРЕСА_3 після демонтажу конструктивних елементів квартири АДРЕСА_2 (основна причина), будування та закріплення паркану до фундаменту квартири АДРЕСА_3 ; вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень та руйнувань житлового будинку АДРЕСА_2 , які виникли в тому числі внаслідок будування паркану та закріплення до частини будинку належної ОСОБА_1 , становить 115 483 грн.

За клопотанням відповідача судом першої інстанції постановлено ухвалу від 20 лютого 2018 року про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи та на розгляд і вирішення експерта поставлено наступні питання:

- встановити пошкодження конструктивних елементів частини житлового будинку АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_1 , та визначити підстави (причини) та час виникнення таких пошкоджень?

- чи могли призвести будівництво паркану та знесення частини житлового будинку, належної ОСОБА_2 , до пошкоджень конструктивних елементів частини житлового будинку, належної ОСОБА_1 , та як такі пошкодження класифікуються?

- чи можливо використовувати житловий будинок за його призначенням у стані на даний час, якщо ні, то які причини спричиняють такий стан будинку?

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 25.06.2018 року № 3-25/06, проведеної судовим експертом Українського центру судових експертиз ОСОБА_5 ., орієнтовними причинами, які могли призвести до розриву фундаменту по висоті частини будинку, належній ОСОБА_1 , є морозне пучення при неправильному улаштуванні фундаменту (використання для засипки пазух ґрунту, що змерзається, підтоплення при піднятті рівня ґрунтових вод, замочування тощо); причиною розриву фундаменту по висоті та, як наслідок, виникнення тріщин по несучим цегляним стінам, як правило, є локальне замочування основи фундаментів, що призводить до нерівномірного просідання конструкції фундаменту з подальшим руйнуванням тіла фундаменту та вищерозташованих конструкцій стін; вплив техногенних факторів, таких як, наприклад, локальні динамічні навантаження (вібрації) на конструкції суміжної будівлі можливо визначити лише за результатами аналізу джерела вказаних навантажень та його потужності; у разі недотримання технології демонтажу знесення частини житлового будинку, належної ОСОБА_2 , могло призвести до пошкоджень конструктивних елементів частини будинку, належної ОСОБА_1

З указаного висновку також убачається, що у відповідності з даними таблиць 6.1.1 - 6.12.6 Розділу 6 та з урахуванням положень пунктів 5.3, 5.4 (таблиця 5.1) Стандарту СОУ ЖКГ 75.11-35077234.0015:2009 «Житлові будинки. Правила визначення фізичного зносу житлових будинків», фізичний знос основної частини несучих та огороджуючи конструктивних елементів частини житлового будинку, де розміщена квартира АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , перебуває у межах 41-60%, згідно якого технічний стан будинку незадовільний, експлуатація елементів будинку можлива лише при умові проведення їх ремонту.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно матеріалів справи, експертиза, призначена ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року, є первинною, оскільки серед питань, досліджених у попередньому висновку експерта №7765/17-43 від 07 липня 2017 року, виконаному судовим експертом Бойком М.В., не досліджувалося третє питання, яке було поставлено судовому експерту у вищевказаній ухвалі, про що вірно зазначено у висновку експерта №3-25/06 від 25 червня 2018 року, складеному судовим експертом Шкребтієм В.Г.

Окрім того, з показів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 установлено, що на час будівництва котлованів на території, належній відповідачу, не було. При цьому, в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції експерт ОСОБА_9 стверджував, що під час експертного дослідження були наявні пазухи, куди збиралась вода, які не можуть уважатись котлованом, а свідок ОСОБА_8 зазначив, що паркан і фундамент будинку побудовані впритул, між ними є шар руберойду, демонтаж частини будинку, належній відповідачу, здійснювався без застосування ескалатору, із застосуванням лом-кувалди, лише один дальній кут розбирався відбійним молотком.

Таким чином, дослідивши висновок експерта №3-25/06 від 25 червня 2018 року та ураховуючи покази свідків, колегія суддів уважає, що достеменно та беззаперечно встановити неправомірність дій відповідача, які призвели до пошкодження частини будинку, належної ОСОБА_1 , а також причинний зв`язок між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками, неможливо з огляду на ймовірність та припущення у відповідях судового експерта на поставлені судом запитання, що унеможливлює встановлення вини відповідача у заподіяній шкоді.

Отже, судом першої інстанції, належним чином досліджено матеріали справи та висновки експертів, звернуто увагу на покази свідків, на підставі чого дійдено правильного висновку про те, що факт наявності котловану та будівництва паркану із закріпленням його до частини будинку, належної позивачу, на які посилається експерт в своєму висновку, не знайшло свого підтвердження, у зв`язку із чим, висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 07 липня 2017 року № 7765/17-43, здійснений експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, суд першої інстанції правомірно відхилив, а надав належну оцінку висновку експерта №3-25/06 від 25 червня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень статей 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів, неможливо достеменно встановити, що відповідач здійснював демонтаж належної йому частини будинку із недотриманням технології знесення, протиправність поведінки відповідача та як наслідок причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, що є сукупними елементами складу цивільного правопорушення та істотними обставинами, що підлягають доведенню позивачем.

Виходячи з наведеного, колегія суддів уважає, що місцевий суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача відносно нього, а також завдання відповідачем такими діями матеріальної шкоди позивачу. Натомість, стороною відповідача надано належні, достатні та допустимі докази на спростування своєї вини.

У п. 3 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» визначено, що в судових рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. В умовах дії такого принципу, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об`єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 червня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай