Ухвала

06 червня 2019 року

м. Київ

справа № 204/3541/16-ц

провадження № 61-9827ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня

2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суровим наглядом Міністерства охорони здоров`я України» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом

Міністерства охорони здоров`я України» (далі - державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суровим наглядом МОЗ України»)

про відшкодування моральної шкоди у розмірі 115 тис. грн.

В обґрунтування свого позову зазначив, що тримання його у державному закладі «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» у період з 06 грудня 2012 року по 23 жовтня 2014 року, з 24 жовтня

2014 року по 28 жовтня 2014 року, після припинення застосованих до нього судом примусових заходів медичного характеру, було свавільним, відбувалось в антисанітарних умовах, без належного харчування та ефективного догляду за станом його психічного здоров`я, тримання супроводжувалося примусовим лікуванням, чим завдано тяжких страждань і шкоди його приватному й сімейному життю.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 29 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення суду першої інстанції скасовано.

Позов ОСОБА_1 до державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суровим наглядом МОЗ України» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суровим наглядом МОЗ України» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди суму коштів у розмірі 8 тис. грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якій заявник

просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року і ухвалити нове рішення

про задоволення його позову у повному обсязі, посилаючись

на неправильне застосування судами норм матеріального права

та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник також просить поновити строк

на касаційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, зазначаючи, що оскаржену постанову суду апеляційної інстанції було отримано представником позивача 25 квітня 2019 року.

Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною,

строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі,

що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають

касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 115 тис. грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (1 921, 00 грн * 100 = 192 100, 00 грн).

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Фактично у касаційній скарзі заявник просить збільшити суму відшкодування моральної шкоди з 4 тис. грн до 115 тис. грн.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин,

які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня

2019 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 29 вересня 2016 року та постанови Дніпровського апеляційного суду

від 09 квітня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня

2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суровим наглядом Міністерства охорони здоров`я України» про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников