ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/517/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 306010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Романюк Х.Ю.,

з участю сторін представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Осадчук С. С.,

представників Керівного центру «Патріяршої курії» Української Греко-Католицької Церкви - Хаварівського У. Б. та Ходюк К. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/18795/18 за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Осадчук Стефанії Стефанівни, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2019 року, постановлену суддею Сливка Л. М., повний текст ухвали складено 04 квітня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Керівного центру «Патріяршої курії» Української Греко-Католицької Церкви, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест», про захист честі, гідності і ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 пред'явив вищевказаний позов до відповідачів, у якому просить визнати недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті «http://news.ugcc.ua/» інформаційного ресурсу УГКЦ за назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» та зобов'язати власника домена - Керівний центр «Патріяршої курії» УГКЦ, - видалити накопичену, поширену, збережену та розміщену негативну інформацію щодо його особи, яка містить образливі, брутальні, принизливі висловлювання, що ганьбить та принижує честь, гідність та ділову репутацію.

В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті відповідачі розмістили Заяву Синоду Єпископів Києво-Галицького Верховного Архиєпископства УГКЦ в складі відповідачів, з приводу «об'явлень» с. ОСОБА_19, які поширює о. ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3, в якій поширили текст наступного змісту:

- «виявили в обох монастирях факти великого зловживання духовним саном, що призвело до шкідливих наслідків для духовного життя, психічного і фізичного здоров'я багатьох людей.

- «Натомість було стверджено, що ті, хто їх поширює, маніпулюють поняттями чернечого послуху та духовного проводу. Підтвердженням цих висновків є також дослідження, що не один раз проводилися упродовж останніх десяти років.»

- «Тож прагнемо повідомити духовенство, монашество і мирян нашої Церкви, що ці «об'явлення» суперечать вірі та навчанню Церкви і монашій традиції. Застерігаємо всіх вірних від їх використання для особистого духовного життя чи передавання іншим.

Подаємо до загального відома, що с. ОСОБА_19 і о. ОСОБА_1 не можуть більше від імені Церкви надавати духовний провід вірним і розповсюджувати будь-які «об'явлення» чи «послання».

Вважаємо, що з боку церковної влади було б неприпустимим замовчувати ці зловживання. Від імені Української Греко-Католицької Церкви просимо пробачення у всіх тих, хто постраждав від обману «об'явлень» чи кому було завдано духовної кривди або шкоди психічному чи фізичному здоров'ю».

Зазначав, що вказана інформація щодо нього містить образливі, брутальні, принизливі висловлювання, що ганьбить та принижує честь, гідність та ділову репутацію.

В зв'язку з цим просив визнати дану інформацію недостовірною та зобов'язати власника домена Керівний центр «Патріяршої курії» Української Греко-Католицької Церкви видалити її з веб-сайту «http://news.ugcc.ua/» Інформаційний ресурс Української Греко-Католицької церкви.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2019 року вирішено: «Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Керівного центру «Патріяршої курії» Української Греко-Католицької Церкви, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест» про захист честі, гідності і ділової репутації.»

Не погодившись із даним рішенням представник позивача ОСОБА_1 - адвоката Осадчук С. С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначала, що судом першої інстанції порушені норми чинного законодавства України та не врахована судова практика рішень ЄСПЛ щодо судового захисту честі, гідності та ділової репутації людини.

Вказує, що було порушено право позивача, передбачене статтями 3, 28 Конституції України, якими визначено, що честь і гідність людини є найвищою соціальною цінністю та передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності.

Наголосила, що в Інтернеті розміщена інформація про заподіяння позивачем шкідливих наслідків для психічного і фізичного здоров'я багатьох людей. Дана інформація є твердженням, а не оціночним судженням.

Позивач звернувся за захистом особистих немайнових прав: честі, гідності та ділової репутації, що підлягають захисту відповідно до ЦК і ЦПК України та пункт 2 статті 10 Конвенції.

Ухвалою суду про закриття провадження у справі було порушено право на доступ до правосуддя.

У відзивах на апеляційну скаргу представник Керівного центру «Патріяршої курії» Української Греко-Католицької Церкви - Хаварівський У. Б. та представник інших відповідачів - адвокат Притула О.Б. вважають, що ухвала суду є законною, оскільки інформація, яку просить визнати позивач недостовірною, не підлягає аналізу та оцінці через призму цивільного законодавства, така інформація поширена у відповідності з внутрішніми настановами церкви, та є інформацією віроповчального (наукового) змісту.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Осадчук С. С. підтримала апеляційну скаргу, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представники Керівного центру «Патріяршої курії» Української Греко-Католицької Церкви - Хаварівський У. Б. та Ходюк К. М. доводи апеляційної скарги заперечили, ухвалу суду вважають законною.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17. В судове засідання не з'явились, проте їх представник - адвокат Притула О. Б., надіслала суду заяву про розгляд справи без їх та її участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої санстанція виходив з того, що спір у даній справі виник між позивачем як священнослужителем та релігійною організацією в особі її представницького органу - Синоду Єпископів Києво Галицього Верховного Архієпископства УГКЦ, тобто всередині церкви. Аналізуючи наведені позивачем підстави позову суд зобов'язаний буде дослідити правдивість та вірогідність фактів, викладених у статті, дотримання субординації серед церковних ієрархів щодо права трактування певних обставин в світлі християнського вчення, що свідчитиме про втручання останньої в діяльність церкви, шляхом перебирання на себе функції церковного суду, що є неприпустимим оскільки порушує Конституцію України та Закони України.

Ці висновки суду є законними і обґрунтованими.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Як на порушення права позивач посилався на поширену на веб-сайті «http://news.ugcc.ua/» інформаційного ресурсу УГКЦ заяву Синоду Єпископів Києво-Галицького Верховного Архиєпископства УГКЦ наступного змісту:

- «виявили в обох монастирях факти великого зловживання духовним саном, що призвело до шкідливих наслідків для духовного життя, психічного і фізичного здоров'я багатьох людей.

- Натомість було стверджено, що ті, хто їх поширює, маніпулюють поняттями чернечого послуху та духовного проводу. Підтвердженням цих висновків є також дослідження, що не один раз проводилися упродовж останніх десяти років.

- «Тож прагнемо повідомити духовенство, монашество і мирян нашої Церкви, що ці «об'явлення» суперечать вірі та навчанню Церкви і монашій традиції. Застерігаємо всіх вірних від їх використання для особистого духовного життя чи передавання іншим.

Подаємо до загального відома, що с. ОСОБА_19 і о. ОСОБА_1 не можуть більше від імені Церкви надавати духовний провід вірним і розповсюджувати будь-які «об'явлення» чи «послання».

Вважаємо, що з боку церковної влади було б неприпустимим замовчувати ці зловживання. Від імені Української Греко-Католицької Церкви просимо пробачення у всіх тих, хто постраждав від обману «об'явлень» чи кому було завдано духовної кривди або шкоди психічному чи фізичному здоров'ю».

Аналізуючи зміст інформації суд дійшов вірного висновку про те, що вона стосується позивача не як приватної особи - ОСОБА_1, а як священнослужителя - отця ОСОБА_1 та стосуються релігійних вчень та порядку Церкви.

Також на це вказують такі вислови, як:

- зловживання духовним саном ( абзац перший);

- маніпуляція поняттями чернечого послуху та духовного проводу;

- «об'явлення» суперечать вірі та навчанню Церкви і монашій традиції (абзац другий);

- ОСОБА_1 не можуть більше від імені Церкви надавати духовний провід вірним і розповсюджувати будь-які «об'явлення» чи «послання» (абзац третій);

від обману «об'явлень» ( абзац четвертий).

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що спір виник між позивачем, як священнослужителем та релігійною організацією в особі її представницького органу - Синоду Єпископів Києво-Галицького Верховного Архиєпископства УГКЦ.

Крім цього суд враховує положення статті 35 Конституції України, за змістом якої здійснення права сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов'язкова.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" - в Україні здійснення державної політики щодо релігії і церкви належить виключно до відання України. Церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави. Держава захищає права і законні інтереси релігійних організацій; сприяє встановленню відносин взаємної релігійної і світоглядної терпимості й поваги між громадянами, які сповідують релігію або не сповідують її, між віруючими різних віросповідань та їх релігійними організаціями; бере до відома і поважає традиції та внутрішні настанови релігійних організацій, якщо вони не суперечать чинному законодавству. Держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій, не фінансує діяльність будь-яких організацій, створених за ознакою ставлення до релігії.

Отже, втручання держави у діяльність релігійної організації у спосіб, вказаний позивачем для захисту порушених прав є безпосереднім втручанням держави у релігійну діяльність відповідної релігійної організації.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Виходячи із наведених норм чинного законодавства, суди не уповноважені розглядати питання, пов'язані з питаннями застосування релігійних вчень, оцінок діяльності.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що поширена інформація про заподіяння позивачем шкідливих наслідків для психічного і фізичного здоров'я багатьох людей, має ознаки цивільно-правового спору.

Це висловлювання є похідними від твердження про зловживання позивачем духовним саном, є у взаємозв'язку з іншими висловлюваннями Синоду щодо духовної діяльності позивача як священнослужителя, а тому, в даному випадку, слід брати до уваги контекст поширеної заяви.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

В п. 39 рішення Європейського Суду у справі «Абрамова проти України», на яке позивач посилався у відзиві на заперечення, наголошено, що право на доступ до суду було визначене аспектом права на суд відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (див. згадане рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colder v. the United Kingdom), пункти 28-36). Суд визнав право на доступ до суду невід'ємним аспектом гарантій, закріплених у статті б Конвенції, посилаючись на принципи верховенства права та запобігання свавіллю влади, що лежать в основі більшості положень Конвенції. Отже, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду із позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Оскільки в заявленому ОСОБА_1 позові відсутній спір про права та обов'язки цивільного характеру, тому він не підлягає розгляду в судах.

Враховуючи те, що цивільним процесуальним кодексом України не передбачено такої підстави закриття провадження у справи, як спір, що не підлягає розгляду в судах, апеляційний суд, вважає що суд першої інстанції вправі був застосувати п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, відповідно до правил частини дев'ятої статті 10 ЦПК України (застосування закону, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням норм процесуального закону.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Осадчук Стефанії Стефанівни, залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 14 червня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Шевчук Г.М.

Ходоровський М. В.