Провадження №22-ц/824/4954/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товаристваз обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.Одночасно подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення, що здійснюється на підставі такого виконавчого напису приватного нотаріуса, щодо стягнення з заявника заборгованості за кредитним договором, та зупинення передачі на реалізацію арештованого майна.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 рокузаява про забезпечення позову задоволена частково, зупинене стягнення, що здійснюється на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка Віктора Станіславовича від 06.09.18, зареєстрованого в реєстрі за № 58, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 643 від 29.11.2006 року до ухвалення остаточного рішення у даній справі та набрання ним законної сили. В задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви. Зазначає, що суд при вирішенні питання про забезпечення позову не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття таких заходів забезпечення з урахуванням розумності і збалансованості інтересів сторін, права яких можуть бути порушені у зв`язку з таким забезпеченням.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити скаргу без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін. За таких умов доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а ухвалу суду - законною та обґрунтованою, такою, що в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. З наведеними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову

Згідно з п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має насамперед пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. Має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються. При цьому єдиними передбаченими законом підставами для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання чи неможливості виконання рішення суду у справі та ефективного захисту прав або інтересів позивача.

При вирішенні даної справи колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Предметом даного спору, є оскарження законності виконавчого напису нотаріуса, який сам по собі є виконавчим документом, на підставі якого здійснюється стягнення. За таких умов запропонований заявником засіб забезпечення відповідає положенням закону, зокрема п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України. Незастосування такого заходу може призвести до його фактичного виконання за час розгляду справи, відтак ускладнення виконання рішення за умови задоволення позову.

Колегія суддів критично відноситься до посилань апелянта на незаконність судового рішення через відсутність доказів обґрунтованості доводів заявниказ урахуванням розумності і збалансованості інтересів сторін, права яких можуть бути порушені у зв`язку з таким забезпеченням. Мета забезпечення позову саме й полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення виконання можливого рішення суду, відтак надання доказів того, чого ще не сталося, й на ненастання чого й направлені вказані процесуальні дії, є неможливим. При вирішенні такого питання суд має враховувати , чи дійсно у сторони наявна можливість вчинення таких дій, які фактично можуть призвести до ускладнення виконання рішення суду. При цьому апелянтом ні в суді першої інстанції ні при апеляційному розгляді справи не було відповідним чином доведено наявність порушення їх прав у зв`язку з таким забезпеченням.

За таких умов колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції,оскільки, дана процесуальна дія є оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання рішення у разі його потенційного задоволення. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Д.О. Таргоній

К.П. Приходько