П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м. Київ

Справа №375/926/18-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 05 червня 2019 року

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Литвиненко Олени Леонідівни , яка діє на підставі довіреності в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Рокитнянського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Голік Н.О. 03 грудня 2018 року, повний текст рішення виготовлено 03 грудня 2018 року в приміщенні Рокитнянського районного суду Київської області, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №375/926/18-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/6376/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Голік Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
У травні 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 липня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», а також «Тарифами Банку» складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Також ОСОБА_1 надала свою згоду з щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та та ініціативою Банку.

Взяті на себе зобов`язання за договором відповідачка належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 25250 грн.58 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 4218 грн.59 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 14628,27 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4725,28 грн., а також нараховано штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1178 грн.61 коп. (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилався на те, що рішення суду

є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначав, що позивачем до позовної заяви надано достатньо документів, які дають підстави для висновку, що між сторонами був укладений договір, позичальнику видані кошти на платіжну картку, відповідач свої зобов`язання не виконує та має заборгованість. З Заяви-анкети чітко вбачаться інформація щодо персональних даних адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем зазначені обставини не спростовані, договір недійсним не визнавався, заперечень щодо укладення договору, отримання коштів від відповідача не надходило. Виходячи з правової природи договору приєднання, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору. Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачений певний порядок підвищення відсоткової ставки, відповідач не пред`явила вимоги банку щодо незгоди з підвищенням процентної ставки та розірвання кредитного договору, що свідчить про згоду клієнта зі змінами (збільшенням) розміру процентної ставки запропонованої банком.

Відповідач ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В судовому засіданні представник позивача Яндульський Д.В. підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с.77), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що зазначення відповідача у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з такою редакцією умов, на якій наполягає банк. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані суду Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Окрім того, з наданої позивачем копії заяви такої заяви неможливо встановити, який саме вид банківської платіжної карти отримала ОСОБА_1 після підписання цієї анкети-заяви та у якому розмірі було встановлено на її карті кредитний ліміт, а тому суд був позбавлений можливості перевірити, на якій підставі ОСОБА_1 отримала кошти, вказані банком у розрахунку заборгованості та на яких умовах і за якими тарифами повинно було здійснюватись обслуговування карткового рахунку відповідача. Позивач не надав до суду жодного доказу з приводу того, що картка взагалі коли-небудь видавалася відповідачу, адже жодний з наданих до суду документ не містить жодного посилання на це.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановленні, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодекссу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ним кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропонованих однією із сторін.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (ст.634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (ст.207 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, 03 липня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до заяви, ОСОБА_1 надала згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають договір про надання банківських послуг. Дата відкриття: 03.07.2007 р., термін дії 7/11.

Також в заяві вказала про те, що умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту йому роз`яснені і зрозумілі, вона ознайомилася і згодна з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, які були надані йому у письмовому вигляді для ознайомлення (а.с.11).

Зазначене дає підстави стверджувати, що договір між сторонами укладений, відповідач погодилася на запропоновані умови кредитування та обслуговування, а також погодилася з запропонованими тарифами банку.

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Розрахунком заборгованості підтверджено, що кредитною карткою відповідач почав користуватися з часу отримання картки, при цьому здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості, карткою відповідач активно користувалася до листопада 2008 року. У листопаді 2008 року здійснила платіж в рахунок погашення заборгованості в сумі 275 гривень.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що у ОСОБА_1 має місце заборгованість по тілу кредиту в сумі 4218 грн. 59 коп. та по нарахованим відсоткам в сумі 14628 грн. 27 коп.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Ця правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 711/6227/14-ц.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що початком виникнення у Пирогової І.М. заборгованості за відсотками є 13 серпня 2007 року, і в цей період діяла відсоткова ставка 36% річних.

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевим терміном повернення кредиту є строк дії картки.

Відповідно до Умов та правил банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Позивачем надано довідку, відповідно до якої строк дії картки 7/11.

Саме протягом цього строку кредитор має право нараховувати проценти у розмірі, визначеному умовами договору, та погодженому сторонами.

Умовами договору передбачено сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Отже, заборгованість за процентами, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача, має бути розрахована за період з 13 серпня 2007 року по 30 липня 2011 року.

Передбачених законом підстав для стягнення заборгованості по процентам за період з серпня 2011 року по 31 березня 2018 року немає.

Активне користування карткою відповідачем свідчить про визнання зобов`язаною особою боргу.

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог не відповідає встановленим обставинам, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Вимоги позивача в частині заборгованості по кредиту та нарахованим процентам є доведеними та підлягають задоволенню, а саме до стягнення підлягає заборгованість по кредиту в сумі 4218 грн.59 коп. та заборгованість за процентами в сумі 4372 грн.88.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені в сумі 4725 грн. 28 коп. та штрафів в загальній сумі 1678 грн.61 коп., то в цій частині слід зазначити наступне.

Умовами і правилами надання банківських послуг, які є складовою частиною укладеного між сторонами договору, передбачено право кредитора у разі прострочення позичальником виконання зобов`язань нарахування пені та штрафу.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення-строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі 6-2003цс15.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за пенею та штраф, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає лише штраф у його фіксованій частині та процентній складовій у розмірі 929 грн.57 коп. (500 грн. + 429 грн.57 коп. (4218 грн.59 коп. + 4372 грн.88 коп.) х5 %, який є менший за розмір заборгованості по пені в сумі 4725 грн. 28 коп., що з одного боку забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін, а з іншого дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що подана АТ КБ «Приватбанк» апеляційна скарга на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року підлягає частковому задоволенню, відповідно рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір як при поданні позову до суду першої інстанції, так і поданні апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача.

Оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн., та за подання апеляційної скарги в сумі 2643 грн., розмір якого згідно вимог Закону України «Про судовий збір» визначений як мінімальний для сплати юридичною особою при зверненні до суду, то понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, навіть з урахуванням часткового задоволення позову, підлягають відшкодуванню з відповідач саме в зазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни - задовольнити частково.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_3 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 липня 2007 року за тілом кредиту в сумі 4218 грн.59 коп., за нарахованими процентами в сумі 4372 грн. 88 коп., та штраф в сумі 929 грн. 57 коп..

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення пені.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_3 , МФО № 305299) понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в загальному розмірі 4405 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна