Справа № 333/2063/19
Провадження № 2/333/1447/19
23 жовтня 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Дмитрієвої М.М.,
за участю секретаря Здановської К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим.
Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року позовна заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.
10 травня 2019 року на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем ОСОБА_1 надано уточнену позовну заяву, в якій у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог вказано ОСОБА_3 .
В обґрунтування позовної заяви зазначено наступне.
Позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності по 1/2 частини належить квартира АДРЕСА_1 , в якій з листопада 2008 року з їх згоди зареєстрована дружина сина - відповідач ОСОБА_2 .
У 2016 році відповідач припинила стосунки із сином позивача та третьої особи та виїхала на постійне місце проживання до АРК та з цього часу до м. Запоріжжя не поверталася.
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.
Реєстрація відповідача ОСОБА_2 створює позивачу перешкоду у вільному користуванні квартирою, через що він просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 13 травня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
29 липня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 , повідомлений своєчасно та належним чином, не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, вказав, що позовні вимоги підтримує, на фіксуванні судового процесу не наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 , повідомлена своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не з`явилася, причини її неявки суду невідомі.
Третя особа - ОСОБА_3 , повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`вилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що на фіксуванні судового процесу не наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, позицію позивачів, що останні не заперечують проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив, на підставі ст. 280 ЦПК України, розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу.
Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності по 1/2 частині належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданим 13 червня 2008 року Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради.
За відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 18 квітня 2019 року у вказаній квартирі з 13 листопада 2008 року зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2018 року шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розірвано.
Згідно зі ст. ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із нормами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.
У зв`язку із задоволенням вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 68, 124 КУ, 317, 319, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 247, 280-282, 265, 354, ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.
Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку в Запорізький апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення суду залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Копію рішення направити учасникам справи.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва