Ухвала

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 691/1085/16-ц

провадження № 61-8863 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду від 28 грудня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 02 квітня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року представник публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 02 квітня 2008 року №CSR0GА у розмірі 85 266 грн 55 коп., яка складається з: 47 787 грн 22 коп. - заборгованість за кредитом; 13 575 грн 23 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 63 грн 79 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 18 972 грн 98 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 250 грн - штраф (фіксована частина); 4048 грн 41 коп. - штраф (процентна складова).

У квітні 2017 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов у якому просила визнати договір поруки, укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» недійсним.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк`до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором CSR0G від 02 квітня 2008 року у розмірі 85 266 грн 55 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до якої приєдналася ОСОБА_1 , задоволено частково. Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2018 року у цій справі змінено. Скасовано вказане судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором №CSR0GА від 02 квітня 2008 року і стягнення судових витрат та ухвалено в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 632 грн 79 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором №CSR0GА від 02 квітня 2008 року у розмірі 18 972 грн 98 коп. відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У травні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду від 28 грудня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 02 квітня 2019 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у цій справі становить 85 266 грн 55 коп., яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 ? 100 = 192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків судом не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта