Постанова

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Київ

справа № 183/288/16

провадження № 61-10889св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Квартирно - експлуатаційний відділ м.Дніпропетровська,

треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Квартирно - експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року у складі судді Парфьонова Д. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О.П., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Квартирно - експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська про визнання права на приватизацію квартири, зобов`язання вчинити певні дії, треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України, ОСОБА_2 .

Позовна заява мотивована тим, що позивач та член її сім`ї - ОСОБА_2 проживають та зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 в серпні 2014 року звернулася до Квартирно - експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська з заявою про передачу їй та членам її сім`ї квартири, яку вони займають на умовах найму у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Замість належного розгляду заяви та прийняття за результатами розгляду відповідного рішення, відповідачем надано позивачу лист, в якому зазначено про відмову в приватизації квартири. Не погодившись із відповіддю, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом і після розгляду судом першої інстанції позову, відповідачем прийнято рішення № 2269 від 21 травня 2015 року, яким відмовлено в передачі в приватну власність вищезазначеної квартири, в зв`язку з тим, що військове містечко, в якому розташована квартира, включене до числа закритих, в зв`язку з чим, житлові приміщення які розташовані в ньому, не підлягають приватизації. Окрім вказане нерухоме майно є військовим майном. Документів на надання повноважень розпоряджатися майном не надходило.

Такі дії та рішення відповідача позивач вважає неправомірними, такими, що не відповідають діючому законодавству України.

З урахуванням уточнень просила визнати незаконним рішення Квартирно -експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська № 2269 від 21 травня 2015 року, відповідь № 593 від 19 лютого 2016 року; визнати право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на приватизацію квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Квартирно - експлуатаційний відділ м.Дніпропетровська, як орган приватизації, вжити заходи щодо приватизації квартири, яка використовується ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на умовах найму на території відкритого військового містечка за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово -комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року позов ОСОБА_1 до Квартирно - експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська про визнання права на приватизацію квартири, зобов`язання вчинити певні дії, треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України, ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним рішення Квартирно - експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська № 2269 від 21 травня 2015 року щодо відмови ОСОБА_1 в приватизації квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано право на приватизацію ОСОБА_1 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Квартирно - експлуатаційний відділ м.Дніпропетровська, як орган приватизації, вжити заходи щодо приватизації квартири, яка використовується ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на умовах найму на території відкритого військового містечка за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово - комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області не включено до Переліку закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд.

Короткий зміст ухвали апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу Квартирно - експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська відхилено, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області має статус відкритого військового містечка, а тому громадяни мають право на приватизацію житла як такі, що раніше це право не використали.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2016 року Квартирно - експлуатаційним відділом м.Дніпропетровська подано до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року.

У касаційній скарзі скаржник просить рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що житловий фонд смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області до якого входить квартира позивача відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України» є військовим майном, а згідно частини 1, 2 статті 6 вказаного Закону, рішення про відчуження військового майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

На сьогоднішній день таке рішення про відчуження майна відсутнє, проте існує перелік закритих військових містечок до якого також включено фонд смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, та зазначено, що даний житловий фонд не підлягає приватизації, що в свою чергу засвідчує про відсутність з боку розпорядника майна згоди на його відчуження.

Доводи інших учасників справи

02 лютого 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_1 надійшло заперечення на касаційну скаргу. У письмових запереченнях позивач зазначила, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

01 березня 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_1 надійшло доповнення до заперечення на касаційну скаргу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою і витребувано цивільну справу № 183/288/16 з Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що позивачка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ордеру від 12 червня 1993 року.

ОСОБА_1 звернулася із заявою до Квартирно - експлуатаційного відділу, як органу приватизації, про передачу квартири у приватну власність. Рішенням № 2269 від 21.05.2015 року Квартирно - експлуатаційний відділ в оформленні передачі в приватну власність квартири відмовив з тих підстав, що вказане військове містечко включено до числа «закритих».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Згідно частини третьої статті 61 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічну норму містить частина четверта статті 82 ЦПК України, в якій зокрема вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-Х11 держава забезпечує військовослужбовців житловими приміщеннями у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України і іншими нормативно - правовими актами. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військової службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення надаються за умовою, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Судами установлено, що 15 вересня 2011 року наказом Міністра оборони України № 569 «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» визначено перелік майна, що безоплатно передається у комунальну власність територіальної громади смт. Черкаське та смт. Гвардійське, до якого включено в тому числі і житловий фонд.

Рішеннями сесії Черкаської селищної ради від 31 березня 2011 року № 1, 15 грудня 2011 року № 1 - 9, 19 квітня 2012 року № 1 - 12 надавалася згода на прийняття у комунальну власність територіальної громади об`єктів житлово - комунального фонду та соціальної сфери. Протягом 2011 - 2012 років рішеннями Черкаської і Гвардійської селищної ради прийнято до комунальної власності низку об`єктів військового майна згідно з наказом Міністра оборони України № 569.

19 серпня 2013 року начальником Генерального Штабу - Головнокомандуючим Збройними силами України підписано «Перелік закритих військових містечок» № 14492/С, яким смт. Черкаське та смт. Гвардійське віднесено до закритих військових містечок.

Також установлено, що відповідно до Положення, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21 квітня 2011 року № 215, та наказу Міністра оборони України від 03 липня 2013 року № 448 визначення закритого військового містечка та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок, виключено.

Згідно з Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 406/2011 «Про Положення про Міністерство оборони України та Положення про Генеральний штаб Збройних сил України» начальник Генерального штабу не може скасувати своїм розпорядженням наказ Міністра оборони України від 15 вересня 2011 року № 569, який є чинним.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що затверджений начальником Генерального Штабу - Головнокомандуючим Збройними силами України «Перелік закритих військових містечок» від 19 серпня 2013 року № 14492/С суперечить наказу Міністра оборони України від 15 вересня 2011 року № 569 «Про безоплатну передачу військового майна у комунальну власність територіальних громад», який має вищу юридичну силу і на теперішній час є чинним.

При цьому встановлено, що зазначений Перелік не зареєстрований належним чином в Міністерстві юстиції України, тому він не може вважатися таким, що набрав чинності та може бути застосованим.

На підставі наявних у справі доказів суд обґрунтовано вважав, що смт. Гвардійське має статус відкритого військового містечка.

У зв`язку з цим суд обґрунтовано визнав безпідставним посилання відповідача на статтю 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з якою не підлягають приватизації, у тому числі квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що смт. Гвардійське є закритим військовим містечком та цей житловий фонд не підлягає приватизації, були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, вони спростовуються установленими судами обставинами та нормами матеріального права, а також зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Доводи касаційної скарги щодо неналежного відповідача спростовуються установленими судами обставинами справи та положеннями Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України», згідно з яким військові містечка є військовим майном, яке знаходиться в оперативному управлінні військових частин і квартирно-експлуатаційних служб.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення порушення судами норм процесуального права, не спростовують висновків судів, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги відповідача та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Квартирно - експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є.В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило