Справа № 136/667/19
Провадження № 22-ц/801/2145/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 рокуСправа № 136/667/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 липня 2019 року, постановлене суддею Липовецького районного суду Вінницької області Кривенком Д.Т.,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину.

Мотивує свої вимоги тим, що із відповідачем вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_2 вказує, що відповідач добровільно необхідну матеріальну допомогу на утримання дитини не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Пославшись на викладене та майнову спроможність відповідача надавати своїй дитині грошову допомогу, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на доньку у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до досягнення донькою повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 відзив на позовну заяву не надав.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15 липня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на доньку у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій визнає свій обов`язок по утриманню доньки. Однак посилається на неповне з`ясування судом усіх обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги і які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на доньку у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

В якості доводів послався на те, що його дохід не дозволяє надавати допомогу дитині в розмірі, визначеному рішенням суду. Вказує на те, що на його утриманні знаходиться дитина від іншого шлюбу та батько пенсіонер, а також існують кредитні зобов`язання.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої та другої статті 80 СК аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо стягнення аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 спроможний утримувати свою доньку в розмірі зазначеному позивачем, оскільки ним не надано жодних заперечень проти пред`явлених вимог позивачем.

Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене Липовецьким районним судом.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, суд виходячи з положень ст. ст. 180, 184 СК України дійшов правильного висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо сплати аліментів на малолітню дитину.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що він фінансово не спроможний сплачувати аліменти у вказаному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції не оцінює докази, які надані скаржником до апеляційної скарги, оскільки дані докази не були предметом розгляду судом першої інстанції, а також відповідач не обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції, хоча він мав право це зробити, про що йому було роз`яснено судом в ухвалі від 22.05.2019 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому доводи відповідача відносно того, що він не в змозі сплачувати аліменти у вказаному розмірі не приймаються судом до уваги, оскільки не спростовують вірний висновок суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, положень ст. ст.180, 182 СК України та принципів розумності й справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дитини обома батьками, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, з чим погоджується й апеляційний суд.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України), становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. ст.367, 374, 375, 381-384, ч.3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий М.М. Якименко

Судді Т.Б. Сало

Т.М. Шемета