ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 367/8609/17

провадження № 61-46471св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником - адвокатом Омеляном Ігорем Володимировичем, на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року, постановлену у складі судді Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 10 серпня 1986 року перебував з ОСОБА_2 у шлюбі, який рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 5 березня 2018 року розірвано.

За час шлюбу ними набуто майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме: житловий будинок та земельну ділянку на АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , два гаражі, що розташовані на АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_4 , а також автомобіль «Toyota Avalon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль «Infiniti EX», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати зазначене майно спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2018 року, ухваленим у складі судді Карабаза Н. Ф., позов задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку на АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , два гаражі, що розташовані на АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_4 , автомобіль «Infiniti EX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль «Toyota Avalon», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом поділу у рівних частках за кожним будинку АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_4 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж на АДРЕСА_2 площею 36,3 кв.м. та автомобіль «Toyota Avalon» 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на гараж по АДРЕСА_2 площею 20 кв.м. та автомобіль «Infiniti EX» 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року апеляційну скаргу адвоката Омеляна І. В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2018 року повернуто заявнику без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що підпунктом 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Встановивши, що апеляційна скарга подана безпосередньо до апеляційного суду, тобто з порушенням порядку, визначеного Перехідними положеннями ЦПК України, апеляційний суд повернув без розгляду апеляційну скаргу на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2018 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_2 - адвокат Омелян І. В. подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив ухвалу Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року скасувати, справу направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник посилається на залишення поза увагою апеляційного суду відсутності Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що жодним чином не повинно створювати перешкод учаснику провадження у поданні апеляційних скарг у паперовій формі безпосередньо до апеляційного суду.

Апеляційним судом не враховано постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року, у якій викладена правова позиція про те, що особа, яка подала скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального права (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 7 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - адвокат Омелян І. В. подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Омеляна І. В. повернуто заявнику без розгляду.

Повертаючи апеляційну скаргу без розгляду, апеляційний суд виходив з того, що апеляційну скаргу, виходячи зі змісту підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, необхідно подавати за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією ЦПК України від 15 грудня 2017 року, тобто через суд першої інстанції.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції касаційний суд погодитись не може з огляду на наступне.

Статтею 355 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Європейський суд з прав людини зазначав, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення у справі «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини вказував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Отже, особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд. Протилежне тлумачення наведених норм процесуального законодавства матиме наслідки порушення судами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в контексті «права на справедливий суд».

Відсутність на даний час Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи жодним чином не створює перешкоди учасникам провадження та апеляційному суду в поданні апеляційних скарг у паперовій формі безпосередньо до апеляційних судів.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Частини друга та третя статті 2 ЦПК України передбачають, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, що гарантувало би особі право на безпосереднє звернення із апеляційною скаргою до апеляційного суду, яке визначене статтею 355 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи без певної мети для захисту якогось суспільного інтересу.

Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 514/134/17.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, висновок апеляційного суду заснований на помилковому тлумаченні підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України. Таким чином, при поверненні апеляційної скарги без розгляду, суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвали суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, справа передається на розгляд суду апеляційної інстанції.

Оскільки касаційний суд дійшов висновку про помилковість повернення апеляційної скарги без розгляду заявнику, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Щодо судових витрат

Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, встановлених статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником - адвокатом Омеляном Ігорем Володимировичем, задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року скасувати, справу направити до суду апеляційного суду про вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов