Провадження № 2/537/684/2019
Справа № 537/1723/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2019 року Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Маханькова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Скічко Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Дмитриченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третіх осіб ТОВ «ДЖОІН АП!», ПАТ «АйТи-Тур» про розірвання договору та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення коштів. Просила суд розірвати договір про надання туристичних послуг № 1, укладений між нею та відповідачем 03 січня 2019 року, стягнути з ОСОБА_3 збитки у розмірі 29 900 гривень, пеню у розмірі 88 803 гривень та моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 03.01.2019 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір про надання туристичних послуг, відповідно до якого відповідач зобов`язалась відповідно до заявки туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). 03.01.2019 року позивач здійснила попередню оплату вартості туристичних послуг у розмірі 29 900,00 гривень за відпочинок позивача та двох неповнолітніх дітей позивача у період з 09 по 13 січня 2019 року в готелі EI HayatSharmResort (Єгипет). 08.01.2019 року доньці позивачки ОСОБА_4 було відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України у зв`язку з відсутністю нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, внаслідок чого позивач не змогла скористатись туристичною послугою. Зазначає, що зазнала збитків у розмірі оплаченої, але не отриманої туристичної послуги, внаслідок ненадання відповідачем всієї необхідної інформації згідно ЗУ «Про туризм», зокрема неповідомлення відповідачем про необхідність оформлення згоди другого з батьків для виїзду за межі України дитини, яка не досягла 16 років. ОСОБА_1 посилалась на те, що згідно укладеного між ФО- П ОСОБА_3 та ТОВ «ДЖОІН АП!» договору на реалізацію турпродукту від 11.07.2017 турагент зобов`язаний надавати туристам своєчасну, повну, достовірну інформацію про комплекс туристичних послуг туроператора і у випадку порушення цієї умови всю майнову відповідальність перед туристом несе турагент.

ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, подала до суду відзив, у якому зазначила, що наприкінці грудня 2018 року до неї звернулась ОСОБА_1 з проханням підібрати для її сім`ї туристичний пакет для поїздки до держави Єгипет, м. Шарм Ель Шейх. 03.01.2019 року позивач повідомила, що її чоловік відмовився від поїздки, тому вона поїде з двома дітьми. До укладення договору ОСОБА_3 повідомила позивачу про необхідність нотаріально засвідченого дозволу батька ОСОБА_4 на виїзд за кордон, після чого було укладено договір про надання туристичних послуг № 1 від 03.01.2019 року. На виконання п.п. 3.1.3. п. 3.1. Договору, відповідач надала туристу ваучери, авіаквитки на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , програму туру, пам`ятку для туристів, страховий поліс, а позивач оплатив всі необхідні планеті за умовами договору. Зазначала про те, що своїм підписом в договорі турист засвідчила факт надання їй всієї необхідної інформації для здійснення туристичної подорожі (п. 11.4. Договору).

Відповідач вважає, що позов повинен бути пред`явлений також до виконавця туристичної послуги - туроператора ТОВ «ДЖОІН АП!», оскільки виконавцем за договором на туристичне обслуговування є саме туроператор. Також ОСОБА_3 у відзиві зазначила, що відсутні підстави для застосування до виниклих правовідносин ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки немає прострочення надання послуги, та вона, відповідач, з 19.02.2019 року припинила реєстрацію як фізична особа-підприємець, тому не є виконавцем або виробником послуг в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів».

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «ДЖОІН АП!» у своїх пояснення зазначила, що туроператор діяв в межах договору та чинного законодавства.

Відповідно до п. 3.3.6 Агентського договору турагент зобов`язаний надавати туристу своєчасну, повну та достовірну інформацію про комплекс туристичних послуг туроператора, у тому числі про порядок перетину державного кордону. Згідно п. 4.11 договору турагент зобов`язаний відмовити в оформленні договору на туристичне обслуговування, якщо неоформлені, не правильно оформлені документи, що дають право на виїзд дітей за кордон України. Майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, та з вини якого замовнику завдано збитки, тому ТОВ «ДЖОІН АП!» вважає, що відсутні підстави для його солідарної відповідальності з відповідачем.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «АйТи-Тур» суду пояснень не надала.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позові та запереченнях на відзив, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на підстави, зазначені у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просила відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що дійсно її мати замовила відпочинок в Єгипті, дійсно вона була присутня при отриманні від ОСОБА_3 пакету документів. Що необхідна згода її батька на її виїзд вони дізналися лише в аеропорту від прикордонника. Після отриманні відмови вони зв*язувалися з туроператором, але остання запропонувала їм дочекатися до ранку, пообіцяв придбати бил лети за рахунок фірми, але в ранці вона відмовила їм, та запропонувала оформити дозвіл та придбати білети за власний рахунок. ЇЇ батько дійсно на наступний день оформив дозвіл на виїзд за кордон, але вчасно передати їм до 15.00год. не встиг, тому вони вимушені повернутися до дому.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 також підтвердив, що туроператор ОСОБА_3 оформила їм поїздку до Єгипту, але не повідомила, що потрібна письмова згода його батька на виїзд її сестри за кордон з матір`ю. Дійсно з цієї причини прикордонники відмовили її сестрі у виїзді за кордон на відпочинок.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2, 3 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.(ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України).

Обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 03.01.2019 року між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , яка діяла на підставі агентського договору на реалізацію турпродукту від імені та за дорученням туроператора ТОВ «ДЖОІН АП!», укладено договір про надання туристичних послуг № 1, відповідно до якого туроператор через відповідача зобов`язався відповідно до заявки ОСОБА_1 забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а позивач зобов`язалась прийняти ці послуги та оплатити їх.

У розділі 2 вказаного договору про надання туристичних послуг було узгоджено істотні умови договору: строк перебування у місці надання туристичних послуг з 09.01.2019 по 13.01.2019, трансфер, розміщення в готелі EI HayatSharmResort, вартість туристичного обслуговування 29900,00 гривень.Вказані обставини підтверджуються договором про надання туристичних послуг № 1 від 03.01.2019 та не заперечуються сторонами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про туризм" туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше, ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо).

Відповідно до ст. 5 цього ж Закону організацію та забезпечення створення туристичного продукту, реалізацію та надання туристичних послуг виключно здійснює туристичний оператор, який в установленому порядку отримавліцензію на туроператорськудіяльність. А туристичні агенти - це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність в реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про туризм"за договором на туристичне обслуговування одна сторона туроператор, який укладає договір без посередньо або через турагента зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

Отже, подорож позивачки ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей є туристичним продуктом, який створювався туристичним оператором - ТОВ «ДЖОІН АП!» і реалізовувався туристичним агентом -відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 .

На виконання договору про надання туристичних послуг № 1 від 03.01.2019 року відповідач розмістив заявку на туристичний продукт № НОМЕР_1 на трьох осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . 06 січня 2019 року був оформлений ваучер № 1414004 на ім`я туристів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 13.09.2002 року громадження та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який разом з авіаквитками та паспортами туристів був переданий позивачу 07.01.2019 року. Згідно наданих туристам авіаквитків № 04/215-04/217 дата та час їх вильоту були призначені на 00 годин 30 хвилин 09.01.2019 року з міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни).

03.01.2019 року ОСОБА_1 оплатила у повному обсязі вартість туристичних послуг у розмірі 29 900,00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 03.01.2019 року та не заперечується відповідачем.

08.01.2019 року заступником начальника 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної «Жуляни» окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» старшим лейтенантом Каледіним К.М. прийнято рішення про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України громадянину України, який не досяг 16-річного віку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала кордон у супроводі матері ОСОБА_1 з причини того, що під час здійснення прикордонного контролю не було пред`явлено нотаріально посвідченої згоди другого з батьків.

Отже, внаслідок відсутності нотаріально посвідченої згоди другого з батьків позивач разом з дітьми була позбавлена можливості перетнути державний кордон на виїзд з України та скористатись туристичною послугою згідно договору про надання туристичних послуг № 1 від 03.01.2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19-1 Закону України «Про туризм» до укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація про основні вимоги до оформлення в`їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в`їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про туризм» туристи і екскурсанти мають право на необхідну і достовірну інформацію про правила в`їзду до країни (місця) тимчасового перебування, а також виїзду з країни (місця) тимчасового перебування і перебування там, про звичаї місцевого населення, пам`ятки природи, історії, культури та інші об`єкти туристичного показу, що знаходяться під особливою охороною, стан навколишнього середовища;отримання обов`язкової інформації, що передує укладенню договору;отримання туристичних послуг, передбачених договором;особисту безпеку, захист життя, здоров`я, прав споживача, а також майна;відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору;реалізацію інших прав.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про туризм» суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані:надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов`язки та правила поведінки туристів (екскурсантів), умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, правила візового митного режиму, перетинання державного кордону та іншу інформацію, передбачену цим Законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п. 3.1.1. договору про надання туристичних послуг № 1 від 03.01.2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем, туроператор через тур агента зобов`язується надати туристу всю інформацію, що передбачена чинним законодавством України.

Згідно п. 3.4.1. вказаного договору турист має право на необхідну і достовірну інформацію, що передує укладенню цього договору, передбаченої ст.ст. 19-1, 20 Закону України «Про туризм», ЗУ «Про захист прав споживачів» та іншу інформацію, необхідну туристу для безпечного використання туристичного продукту.

Відповідно до п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий);5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу. У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до підпункту 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Таким чином, саме на суб`єкта туристичної діяльності покладається обов`язок повідомити туристу всю необхідну інформацію про туристичну послугу, права і обов`язку туриста, в тому числі інформацію про правила перетинання державного кордону України.

Допитаний безпосередньо у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , повідомив суду, що був присутній під час укладення позивачем договору про надання туристичних послуг. Турагент не повідомляв позивачу про необхідність оформлення нотаріальної згоди батька на виїзд за межі України ОСОБА_4 , а лише повідомив про наявність знижок у готелі для 15-річної дитини. Вночі з 08 на 09 січня 2019 року йому зателефонувала з аеропорту ОСОБА_1 та повідомила, що вони з дітьми не змогли виїхати за межі України через відсутність згоди батька на перетин кордону донькою ОСОБА_4 . Вранці 09 січня 2019 року свідок ОСОБА_7 оформив необхідну нотаріальну згоду та разом із свідоцтвом про народження ОСОБА_4 направив документи маршруткою до Києва.

Допитані безпосередньо у судовому засіданні ОСОБА_7 та ОСОБА_4 повідомили суду обставини їх прибуття до аеропорту та відмови у перетині кордону України ОСОБА_4 . Зазначили, що ОСОБА_1 телефонувала з аеропорту турагенту, яка вказала, що працівники прикордонної служби неправомірно обмежили їх у праві виїзду за кордон, оскільки на строк до 30 днів діти мають право виїжджати за межі України без дозволу другого з батьків. Вранці 09.01.2019 року турагент запропонувала позивачу оформити необхідний дозвіл та купити за власний кошт нові авіаквитки для перельоту до Єгипту, однак у них не вистачало коштів на купівлю нових квитків.

Показання свідків, заява про надання згоди на виїзд ОСОБА_4 за кордон від 09.01.2019 року, яка була оформлена після того, як позивачу стало відомо про її необхідність для перетину кордону, у сукупності та взаємозв`язку свідчать про ненадання позивачу турагентом повної інформації про документи, необхідні для перетину кордону. Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору про надання туристичних послуг та вимог статей 19-20, 24 Закону України «Про туризм» знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з позбавленням позивача можливості отримати оплачену ним туристичну послугу.

Відповідач не надала суду доказів повідомлення позивачу про правила перетину кордону України дитиною, яка не досягла 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, зокрема про повідомлення ОСОБА_1 про необхідність оформлення нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на виїзд за кордон ОСОБА_4 , яка не досягла 16-річного віку, із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 30 Закону України «Про туризм» порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом.Порушенням законодавства в галузі туризму є, зокрема, ненадання, несвоєчасне надання або надання туристові інформації, що не відповідає дійсності.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства.

Статтею 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов`язання;3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 6.1. договору про надання туристичних послуг № 1 від 03.01.2019 року передбачено, що у випадку невиконання умов даного Договору з боку Туроператора/Турагента, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги, за умови дотримання вимог п. 3.3. даного Договору.

За таких обставин позивач має право на відшкодування вартості оплаченої туристичної послуги у розмірі 29900,00 гривень, яка не була надана позивачу у зв`язку з неналежним виконанням умов договору відповідачем. У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 не повернула позивачу кошти у розмірі 29900,00 гривень в рахунок сплаченої вартості ненаданих (неотриманих) туристичних послуг.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що матеріальний збиток в розмірі вартості ненаданих послуг, завданий позивачу з вини турагента ФОП ОСОБА_3 , яка безпосередньо укладала з позивачкою договір та зобов`язана надати всю необхідну інфорамцію, підлягає стягненню сума майнової шкоди у розмірі 29900.00 гривень.

Розмежовуючи відповідальність відповідача, який при укладенні та виконанні договору про надання туристичних послуг виступав у якості турагента, та туроператора ТОВ «ДЖОІН АП!», суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про туризм» права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом.

11 липня 2017 року між ФО-П ОСОБА_3 (Турагент) та ТОВ «ДЖОІН АП!» (Туроператор) укладено агентський договір на реалізацію тур продукту, відповідно до якого туроператор ТОВ «ДЖОІН АП!» публічно пропонує туристичним агентам за винагороду надати послугу Туроператору з реалізації тур продукту шляхом укладення договору на туристичне обслуговування від імені, в інтересах та під контролем Туроператора, а також здійснювати фактичні дії, що визначені даним Договором публічної оферти із забезпечення надання туроператором турпродукту та наділяється повноваженнями укладати договори на обслуговування лише на умовах наведених у додатку 1.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 Господарського кодексу України агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно п. 3.3.2 агентського договору, Турагент зобов`язаний при надання туристичних послуг дотримуватися вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 3.3.6 агентського договору Турагент зобов`язаний надавати туристам своєчасну, повну, достовірну інформацію про комплекс туристичних послуг Туроператора, яку отримує за відповідним запитом та на офіційному сайті Туроператора, у тому числі про порядок перетинання державного кордону України.

Цим же пунктом агентського договору передбачено, що до укладення Договору на туристичне обслуговування Турагент зобов`язаний надати туристам повну і достовірну інформацію, передбачену ст. ст. 19-1, 20 Закону України «Про туризм». Турагент зобов`язаний відшкодувати будь-які збитки Туроператора і Туриста, завдані наданням Туристу неповної або недостовірної інформації.

Пунктом 3.3.14 агентського договору передбачений обов`язок тур агента перевіряти у туристів наявність та правильність оформлення необхідних паспортних і візових документів на в`їзд і виїзд.

Відповідно до підпункту г) пункту 4.11 агентського договору Турагент зобов`язується відмовляти туристу в укладенні договору на туристичне обслуговування, якщо не оформлені, не правильно оформлені документи, що дають право на виїзд дітей за кордон України.

Згідно пунктів 6.2.1., 6.4. агентського договору під невиконанням чи неналежним виконанням зобов`язань за договором розуміється для Турагента, зокрема, ненадання своїм туристам інформації у відповідності із нормами Закону України «Про туризм». Туроператор несе відповідальність перед Туристом за збитки, що виникли з вини Туроператора та за наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між завданими збитками та діяннями Туроператора.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про туризм» суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Тобто в агентському договорі ФО-П ОСОБА_3 та ТОВ «ДЖОІН АП!» погодили умови, згідно яких саме турагент є відповідальним за надання туристу повної і достовірної інформації, передбаченої ст. ст. 19-1, 20 Закону України «Про туризм» та зобов`язаний відшкодовувати збитки, завдані наданням Туристу неповної або недостовірної інформації. Відповідач як турагент з дотриманням умов договору на надання туристичних послуг повинен був надати туристу всю необхідну інформацію, передбачену чинним законодавством, щодо туристичної подорожі, у тому числі щодо перетинання державного кордону України громадянином України, що не досяг 16-річного віку, проте такі зобов`язання ним не виконані. Тому саме відповідач має нести відповідальність за неналежне виконання умов договору про надання туристичних послуг в частині надання позивачу інформації, передбаченої Законом України «Про туризм» та є належним відповідачем у справі.

12.02.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності відповідача, однак зобов`язання з реєстрацією припинення зобов`язання фізичної особи-підприємця не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що своїм підписом в договорі турист засвідчила факт надання їй всієї необхідної інформації для здійснення туристичної подорожі, як це зазначено в п. 11.4 договору про надання туристичних послуг.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 20 Закону України «Про туризм» встановлено, що якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України "Про захист прав споживачів".

Згідно до ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг).

У пунктах 19-20 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09.04.1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, включення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Рекламна і торгова практика повинна відповідати принципу справедливого обслуговування споживачів і правовим вимогам. Це вимагає надання інформації, необхідної споживачу для прийняття компетентних та незалежних рішень, а також заходів по забезпеченню правдивості інформації, що надається.

У рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору.

Керуючись вказаними принципами добросовісності та справедливості, враховуючи, що споживач у правовідносинах виступає як більша слабка сторона, а також те, що позивач підписала наданий відповідачем типовий договір, при цьому не маючи спеціальних знань для того, щоб визначити яка саме інформація про туристичну послугу має бути їй надана і чи є надана турагентом інформація про туристичну послугу повною, суд вважає, що сама по собі наявність в договорі про надання туристичних послуг п. 11.4. не свідчить про надання відповідачем позивачу повної та достовірної інформації, передбаченої Законом України «Про туризм» і, зокрема, інформації про порядок перетину кордону дитиною позивача, яка не досягла 16-річного віку, у супроводі одного з батьків.

Відповідно до п. 10.1. договору про надання туристичних послуг № 1 від 03.01.2019 року договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до закінчення терміну туру. В частині фінансових взаємовідносин діє до моменту повного розрахунку сторін по договору.

Згідно підпункту 1 пункту 2.1. договору про надання туристичних послуг датою закінчення туристичного обслуговування є 13.01.2019 року. Тобто строк дії договору про надання туристичних послуг від 03.01.2019 року закінчився 13.01.2019 року, відтак вимога позивача про розірвання договорупро надання туристичних послуг № 1 від 03.01.2019 року не підлягає задоволенню.

Оскільки строк дії договору закінчився і не передбачає надання відповідачу інших туристичних послуг замість неотриманих, суд вважає, що до спірних правовідносин не може бути застосована ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», тому позовна вимога про стягнення з відповідач пені за кожний день прострочення не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Права позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із невиконанням умов договору не передбачено умовами договору.

Судом встановлено, що у даній справі виникли правовідносини щодо неналежного виконання договору про надання туристичних послуг та при цьому судом не встановлено таких порушень прав споживачів туристичних послуг, які б були небезпечні для позивача або становили загрозу для життя та здоров`я.

З огляду на наведене, суд не має законних підстав для стягнення моральної шкоди.

Дане рішення повністю узгоджується з Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2018року/справа №521/1888/16-ц/.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 140 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивача звільнено від оплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», а позовні вимоги задовольняються частково, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, а саме 768,40 гривень за позовну вимогу майнового характеру.

Керуючись вимогами ст.ст. 12,81,130,141,223, 263-266 ЦПК України, ст.ст. 295-305 ГК, ст.ст. 2, 22,23,908, 910, 1166,1167,1266,1267 ЦК України, Авіаційних правил України (затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 735 від 30.11.2012 року « Про затвердження Правил повітряного перевезення пасажирів та багажу»), Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу ПАТ « Авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України», Закону України «Про туризм», статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення збитків, пені та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 )збитки у розмірі 29 900,00 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень.00коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 0001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державного казначейства служби України у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106, код ЄДРПОУ суду 02891693) судовий збір в розмірі 768/сімсот шістдесят вісім/грн. 40коп.

Скасувати заходи забезпечення позову.

Арешт, накладений ухвалою Крюківського районного суду від 18.06.2019року по справі № 537/1723/19 на автомобіль OPEL KADET, 1991 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 - скасувати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 29 жовтня 2019року.