УХВАЛА

14 червня 2019 року

м. Київ

справа № 693/864/18

провадження № 61-11254ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2019 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

У серпні2018 року ОСОБА_2 звернулась досуду з указаним позовом до ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 жовтня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 06 квітня 2015 року Жашківським районним судом Черкаської області шлюб між позивачем та відповідачембуло розірвано, місце проживання дитини було визначено з ОСОБА_4 19 березня 2015 року рішенням Апеляційного суду Черкаської області у справі № 22-ц/793/805/15 з ОСОБА_1 на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 643 грн щомісячно, починаючи з 18 листопада 2014 року до досягнення нею повноліття, які підлягають індексації відповідно до закону. Призначені судом аліменти відповідач сплачував нерегулярно, різними сумами, внаслідок чого часто утворювалась заборгованість, що підтверджується довідкою-розрахунком ДВС.

У зв`язку з інфляційними процесами, що відбулись з моменту присудження аліментів, значно зросли ціни на одяг, харчування, шкільне приладдя та інші витрати, необхідні для життя і розвитку дитини. Аліменти, призначені у твердій грошовій сумі, підлягають індексації, проте на неодноразові звернення позивача державна виконавча служба таку індексацію жодного разу не проводила. Відповідач є працездатним, на обліку у центрі зайнятості як безробітній не перебуває, інших дітей на утриманні не має, стягнень по виконавчим листам з відповідача не проводиться, хронічних та тяжких захворювань він не має і на обліку як важкохворий не перебуває.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року та стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2019 року позов задоволено.

Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 згідно рішення Апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У червні 2019 року ОСОБА_6 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2019 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити оскаржувані судові рішення в частині визначення розміру аліментів.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення ухвалені у справі про зміну способу стягнення аліментів наутримання доньки, а саме про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Отже, справа № 693/864/18 не є справою з ціною позову, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Справа № 693/864/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга не містить посилання на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Застосування критерію малозначності справи у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2019 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко