Справа № 467/440/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Вісла", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі,-

ВСТАНОВИВ :

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування

Позивач, звернувшись із вказаним позовом до суду, посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої вона успадкувала земельну ділянку площею 7,1205 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.

З 2006 року по 2016 рік ця земельна ділянка перебувала у користуванні ТОВ "Агрофірма "Вісла" на підставі договору оренди землі від 29 травня 2006 року, але у 2016 році позивач звернулась до відповідача з питання виплати орендної плати, проте, останній зволікав із виконанням своїх обов`язків щодо сплати за користування землею, висунувши умову про укладення договору на новий строк.

Втім, умови запропоновані відповідачем у частині розміру орендної плати її не влаштували, а тому вона відмовила йому у підписанні договору, уклавши 04 грудня 2017 року договір оренди землі з ОСОБА_2

Невдовзі, як вказує позивач, відповідач вказав їй на незаконність передачі земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 , посилаючись на наявність договору оренди землі (без номера і дати), укладеного між ТОВ "Агрофірма "Вісла" та ОСОБА_3 з відміткою про державну реєстрацію від 29 травня 2006 року за № 11 та додаткового договору № 63 до договору оренди землі № 63 від 29 травня 2006 року, укладеного 17 серпня 2007 року, який містив відмітку про державну реєстрацію від 22 серпня 2007 року за № 46.

Втім, відповідач з 2006 року не користується земельною ділянкою та паротягом трьох років поспіль ( 2016 - 2018 роки) не нараховує та не виплачує орендну плату, що свідчить про невиконання умов договору оренди та відсутність бажання досягти мети його укладення, як то, користування земельною ділянкою для вирощування сільськогосподарських культур.

Тож, посилаючись на умови договору оренди землі та положення Закону України "Про оренду землі", позивач просила суд розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та відповідачем, зареєстрований у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі в Миколаївській регіональній філії від 29 травня 2006 року за № 11.

Процесуальні дії у справі

Провадження за вимогами позивача було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2019 року за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

Цією ж ухвалою до участі у справі залучено ОСОБА_2 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Тож, суд, за таких обставин, з урахуванням заяви відповідача про визнання позову, на підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України, вправі ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу.

Позиції учасників справи

В судове засідання позивач не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлена належно, направила до суду письмову заяву, якою висловила свою позицію щодо підтримання вимог та їх задоволення і просила розглядати справу за її відсутності, за наявними у матеріалах справи доказами ( а.с. 30).

Таке право учасника справи передбачене ч.3 ст. 211 ЦПК України, у той час, як суд не убачав підстав для визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою, а як наслідок, і перешкод для розгляду справи за відсутності позивача.

Представник відповідача - ТОВ «Агрофірма Вісла» в судове засідання також не прибув, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлений належно, направив до суду письмову заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності.

Крім того, цією ж заявою представник відповідача пред`явлений позов визнав, просив його вимоги задовольнити і жодної із обставин, що зазначені у позовній заяві, не заперечував, вказавши лише, що наслідки такого, як то, передбачені ст. 206 ЦПК України, йому зрозумілі ( а.с. 32).

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, причин неявки суду не вказав, жодних заяв та/або клопотань до суду не направляв.

Та з огляду на положення ч.1 ст. 223 ЦПК України, за умови не установлення обставин, регламентованих частиною другою цієї ж правової норми, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності усіх учасників справи.

Установлені судом фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, висунутих позивачем

За таких обставин, суд, з огляду на право відповідача, передбачене ч.1 ст. 206 ЦПК України, пересвідчившись у тому, що йому зрозумілі наслідки визнання пред`явленого до нього позову, перевіривши чи не обмежений його представник у повноваженнях на учинення такої процесуальної дії, а так само і у тому, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та

безпосередньому дослідженні доказів, з огляду на правову аксіому «Atrium habet se intromittere indicia prae se» (суд має справу з тими доказами, які перед ним), керуючись законом, зробив такі висновки.

Зокрема, суд достовірно установив, що позивач після смерті матері успадкувала земельну ділянку площею 7,1205 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області і належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого 29 грудня 2001 року Новоселівською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області на підставі рішення 16 сесії 23 скликання Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 272.

Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л.М. 12 січня 2017 року, яке зареєстроване у реєстрі за № 22.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 січня 2017 року власником вказаної земельної ділянки є позивач у справі ОСОБА_1

Відтак, позивач набула усіх прав і обовязків за спірним договором у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

За життя матір позивача ОСОБА_3 , як орендодавець, та ТОВ "Агрофірма "Вісла", як орендар, уклали договір оренди землі (номер і дата укладення не зазначені), за умовами якого ОСОБА_3 передала відповідачу в оренду належну їй земельну ділянку строком на 10 років та сплатою орендної плати у розмірі 1,7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка повинна виплачуватись орендодавцю до 31 грудня звітного року ( п.п. 2, 8,9,11 Договору оренди землі).

17 серпня 2007 року ці ж сторони уклали додатковий договір № 63 до договору оренди землі № 63 від 29 травня 2006 року, згідно п. 1.1., 1.2 якого внесли зміни до основного договору і погодили, що останній укладено на 15 років, а орендна плата, починаючи із 01 січня 2008 року становить 2,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

При цьому, інші положення основного договору були залишені без змін ( п. 1.4. додаткового договору).

Із вказаних правочинів слідує, що договір оренди землі (без зазначення номера та дати укладення) був зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди землі в Миколаївській регіональній філії за № 11 від 29 травня 2006 року, а додатковий договір № 63 до Договору оренди землі № 63 від 29 травня 2006 року зареєстрований у Арбузинському районному відділ регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Держаному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 серпня 2007 року за № 46.

Проте, позивач не порушує питання щодо розірвання додаткового договору, а тому суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, вважає за необхідне надати оцінку лише тим обставинам і доказам, які мають значення для правильного вирішення лише висунутої вимоги.

У цьому аспекті суд вказує на таке.

Положеннями ст. 2 Закону України "Про оренду землі" ( у редакції, чинній на час укладення договору) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України , цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України "Про оренду землі", ст. 93 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

А договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України "Про оренду землі" ( у редакції, чинній на час укладення договору).

При цьому, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Істотною умовою договору оренди землі, серед іншого, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату ( п. 3 ч.1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі").

У цьому випадку сторони погодили умови щодо сплати орендної плати, у тому числі, її розміру, індексації, форми та строків, що підтверджується п.п. 9-14 договору оренди землі.

Зокрема, як слідує із положень п. 11 Договору орендна плата за звітний рік має виплачуватись відповідачем до 31 грудня звітного року.

Але, посилаючись на систематичне (протягом 2016 - 2018 років) порушення відповідачем істотної умови договору оренди землі у частині його обов`язку сплатити орендну плату, позивач порушила питання про розірвання договору, зокрема, із підстави, передбаченої ч.1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі".

Та у цьому випадку відповідач, в особі свого представника, повністю визнав обставини, на які посилається позивач, а як визначено ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Крім того, суд виходив із засад змагальності сторін, за якими, зокрема, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд же, згідно із нормою ч.1 ст. 13 ЦПК України, у контексті принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як наслідок, суд вважає дійсними обставини, на які посилається позивач, у частині несплати відповідачем орендної плати за користування земельною згідно умов договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3 та відповідачем, зареєстрований у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі в Миколаївській регіональній філії від 29 травня 2006 року за № 11 протягом 2016 - 2018 років.

Тож, звертаючись до суду із цим позовом, позивач фактично просила розірвати договір у зв`язку із систематичною несплатою відповідачем, як орендарем, орендної плати.

А як установлено ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Та можливість розірвання договору за таких обставин, передбачена ч.1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі", відповідно до якої на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Водночас, відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична ( два та більше випадки) несплата орендної плати.

Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Наведене повністю узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16.

При цьому, матеріали справи не містять даних про умисне ухилення позивача від отримання орендної плати та вчинення будь-яких дій з боку відповідача для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати.

Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини у частині несплати орендної плати на користь позивача, визнані відповідачем, суд вважає реальними підстави для розірвання спірного договору, позаяк, згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Неналежним виконанням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

А у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі, й розірвання договору ( ч.1 ст. 611 ЦК України).

Як наслідок, у світлі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач істотно порушив умови спірного договору через систематичну несплату орендної плати, а тому права позивача у цьому випадку підлягають захисту у спосіб, що ним запропонований, тобто, шляхом розірвання договору оренди землі, позаяк, суд установив правові підстави для цього.

Крім того, суд виходив із норми ч.1 ст. 13 ЦПК України, за якою суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст. 13 ЦПК України).

Тому, розглядаючи спір у межах заявлених вимог, не маючи сумніву щодо достовірності викладених у позовній заяві обставин, пересвідчившись у добровільності їх визнання відповідачем, а також у тому, що визнання позову відповідачем у даному конкретному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з огляду на положення ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю.

З цих мотивів, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Вісла", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі - задовольнити повністю.

Розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вісла", зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди землі у Миколаївській регіональній філії 29 травня 2006 року за № 11.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца