Справа № 463/5896/18 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/769/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 22 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання рахунків оплати за послуги з централізованого опалення недійсними і такими, що не підлягають оплаті, зобов`язання до вчинення дій та застосування строку позовної давності до нарахованої суми боргу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго», в якому просив визнати недійсними рахунки за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року з централізованого опалення, і такими що не підлягають оплаті, застосувати позовну давність до нарахованої відповідачем суми боргу з 30 вересня 2014 року по 30 вересня 2017 року; зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» укласти з ним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення; зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснити перерахунок за надання послуг з централізованого опалення з 30 вересня 2017 року, повідомивши його належним чином, рекомендованим листом; зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» укласти із ним договір на реструктуризацію суми заборгованості, визначеної за період з 30 вересня 2017 року по день завершення розгляду справи судом.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що до 30.09.2014 він не мав жодного відношення до квартири АДРЕСА_1 , яку прийняв у спадщину після смерті попереднього власника, а тому відповідач йому без жодних правових підстав виставляє рахунки за надання послуг з централізованого опалення вказаної квартири за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року. Крім цього, з моменту успадкування ним даної квартири відповідач не запропонував йому укласти договір про надання послуг з централізованого опалення, а тому безпідставно виставляє йому рахунки на оплату наданих послуг теплопостачання без наявності між ними договірних відносин. Крім цього, відповідач звертався про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за період з 1 липня 2014 року, однак ухвалою Личаківського районного суду від 28.08.2018 судовий наказ за його заявою скасовано. Вказані обставини свідчать про безпідставність та необґрунтованість проведених відповідачем нарахувань. Просив позов задоволити.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 22 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач до 30.09.2014 не мав жодного відношення до квартири АДРЕСА_1 , яку прийняв у спадщину після смерті попереднього власника, а тому відповідач без жодних правових підстав виставляє рахунки за надання послуг з централізованого опалення вказаної квартири за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року. Вважає, що обов`язок по сплаті за житлово-комунальні послуги у нього з`явився з часу, коли він став власником квартири. Також вважає, що починаючи з 01 жовтня 2014 року і до 01 жовтня 2017 року позовна давність щодо нарахування плати за централізоване опалення спливла. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені у ній. Клопотання ЛМКП «Львівтеплоенерго» про відкладення розгляду справи відхилено колегією суддів, оскільки не підтверджене жодними доказами, тому його неявка представника відповідача відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.09.2014, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як убачається із копії заяви ОСОБА_1 від 28.09.2013 спадкодавець ОСОБА_2 , якому належала квартира АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.32).

Відтак, обов`язок по оплаті послуг з централізованого опалення у позивача ОСОБА_1 виник з 03.06.2013.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання недійсними рахунків на оплату наданих відповідачем послуг в період з 01.07.2014 по 30.09.2014 в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування лише 30.09.2014 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 з моменту відкриття спадщини, а не з часу її прийняття.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про застосування позовної давності до нарахованої відповідачем суми боргу з 30.09.2014 по 30.09.2017, суд першої інстанції правильно виходив з того, згідно положень ст.256 та п.4 ст. 267 ЦК України питання застосування позовної давності може вирішуватись судом лише щодо заявленої позовної вимоги, а предметом розгляду у даній справі не являться вимога ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, тому суд не праві застосовувати строк позовної давності.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок за надання послуг з централізованого опалення з 30 вересня 2017 року у зв`язку з відсутністю між ним та ЛМКП «Львівтеплоенерго» договірних відносин, колегія судів виходить з такого.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивачу було надано послуги з теплопостачання, що підтверджується актами про включення системи живлення (а.с.48-52), прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Крім того, відповідно до листа ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 12.10.2018 позивачу було надіслано два примірники Договору приєднання «Про надання послуг централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води» з проханням підписати договір та один примірник повернути у місячний строк (а.с.24).

Також позивачем не представлено жодного доказу на підтвердження помилковості здійснених позивачем нарахувань заборгованості за спірний період, не заявлено жодних претензій щодо якості наданих послуг.

Крім того, районний суд обґрунтовано не задовольнив позовну вимогу про зобов`язання відповідача укласти із позивачем договори приєднання та про реструктуризацію боргу, оскільки ОСОБА_1 не доведено факту, що він звертався до відповідача з такою пропозицією, а останній ухилявся від укладення вказаних угод.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 10.10.2019

Головуючий

Судді