справа № 489/2293/19 провадження №2/489/1463/19
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Буряченка Д.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення часток в спільній сумісній власності та визнання права власності

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою в якій просила визначити частки у праві спільної власності на земельну ділянку загальною площею 870 кв.м.. кадастровий номер: :02:019:0008, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , за спадкодавцем ОСОБА_4 63 % частки, а за відповідачем 37% частки, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку на 63% частки.

Як на підставу позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , після мерті якого відкрилася спадщина на частку в житловому будинку АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за цією адресою загальною площею 870 кв.м., що належала померлому та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Вона є єдиним спадкоємцем та в установлений строк прийняла спадщину, але в оформленні спадкових прав на земельну ділянку нотаріусом було відмовлено так як згідно державного акту на право власності на земельну ділянку земельна ділянка належала співвласникам без визначення часток. Тому з урахуванням відмови нотаріуса та факту смерті одного із співвласників, вона позбавлена можливості виділити частку спадкодавця у позасудовому порядку.

Ухвалою суду від 12.06.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвало. Від 12.06.2019 витребувано від Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «МБТІ») інвентаризаційну справу.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Позивач також пояснила, що її батьку належала Ѕ частка в житловому будинку та між ним і відповідачем встановився відповідний порядок користування земельною ділянкою, але через невизначеність часток в правовстановлюючому документі на земельну ділянку вона позбавлена можливості завершити оформлення своїх спадкових прав.

Відповідач в судове засідання не з`явилася до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій одночасно вказала, що проти задоволення позову не заперечує.

Суд, вислухавши присутніх учасників справи та дослідивши наявні у матеріалах справи докази встановив наступне.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 підтверджується факт смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті Другою миколаївською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 244/2014.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , та частку земельної ділянки за цією адресою, яка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 126163 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ) вона є дочкою померлого.

02.12.2016, постановою Другої миколаївської нотаріальної контори Гладкій Т.В., яка є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_4 та яка в передбачений законом строк прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, позивачу було відмовлено в оформленні спадкових прав на земельну ділянку, так як згідно наданого правовстановлюючого документу на земельну ділянку, яка належала на праві спільної сумісної власності померлому 17.01.2014 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , частки не визначені.

Нотаріусом встановлено, що відповідно до наданого ОСОБА_1 договору купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрованого Південною товарною біржою 25.07.1994 за №423, спадкодавцю належало Ѕ частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Тому, земельна ділянка, яка є спадковим майном та належить на праві власності померлому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , повинна належати їм на праві спільної часткової власності відповідно до часток у власності на житловий будинок, а саме по Ѕ (одній/другій) частці кожному. Проте в державному акті інформація щодо цього відсутня.

Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 126163, оригінал якого було досліджено в судовому засіданні, підтверджується, що на підставі рішення Миколаївської міської ради від 13.06.2008 № 24/37 ОСОБА_3 та ОСОБА_9 є власниками (без визначення часток) земельної ділянки загальною площею 870 кв.м., кадастровий номер: :02:019:0008, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 . Державний акт видано на ім`я ОСОБА_3 19.11.2008.

Матеріалами інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується наступне.

На підставі Договору № 423 купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.1994, зареєстрованого на Південній товарній біржі, ОСОБА_4 купив у ОСОБА_10 Ѕ частку житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Також, інвентаризаційною справою підтверджується, що на підставі Договору купівлі-продажу від 03.09.2001, зареєстрованого на Товарній українській біржі «Клондак» ОСОБА_3 купила у ОСОБА_11 Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, частки попередніх власників в житлову будинку з господарськими будівлями і спорудами складали по Ѕ частки кожному.

Вказані обставини позивач не оспорювала та підтвердила їх в судовому засіданні, але пояснити, чому вона просить визначити частки на земельну ділянку, відходячи від рівності часток попередніх власників в житловому будинку, не змогла.

Відповідно до роз`яснень, наданих судам у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01.01.2002, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України (була чинна на момент укладення спадкодавцем біржового договору від 25.07.1994) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частинами першою та другою статті 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 в справі № 6-2цс15, Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 360/2285/14-ц, Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 в справі № 514/1571/14-ц.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Таким чином, враховуючи наведені подення закону та те, що спадкодавець та відповідач набули право власності кожний на Ѕ частки в житловому будинку, з відповідними частками господарських будівель і споруд, які належали попереднім власникам, відповідно на тих самих умовах і в тому ж обсязі знаходилася в користуванні останніх і земельна ділянка, право спільної сумісної власності на яку було оформлено відповідачем 19.11.2008.

За таких обставин, частки спадкодавця ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3 в земельній ділянці відповідають часткам їх права власності в житловому будинку, тобто є рівними та складають по Ѕ кожного. У зв`язку із цим, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень частини другої статті 1220, частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини - дня смерті особи або дня, з якого вона оголошується померлою.

Разом із тим, згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу ШШ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю.

Як встановлено судом, позивач позбавлена можливості оформити спадкові права через відсутність правовстановлюючого документа у спадкодавця на земельну ділянку, оформлення такого документу, який пов`язаний з отриманням кадастрового номеру на земельну ділянку, у зв`язку із смертю власника є неможливо, а тому право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Враховуючи встановлені обставини та те, що частка спадкодавця в земельній ділянці складає Ѕ частки, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог і в частині визнання права власності шляхом визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті батька права власності на Ѕ частки земельної ділянки.

У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті та частковим задоволенням позовних вимог (79,36 %), відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 811,61 грн. (1623,22 / 50%).

Інші 811,61 грн., що складає 50% судового збору пропорційно задоволеним вимогам, відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити, що частки ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 870 кв.м., кадастровий номер: :02:019:0008 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 є рівними та складають по Ѕ частки кожного.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частку земельної ділянки загальною площею 870 кв.м., цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, сплаченого при поданні позову до суду за квитанціями № 0.0..1 від 24.04.2019 та № 0.0..1 від 23.05.2019, що складає 811,61 грн. (вісімсот одинадцять гривень 61 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 811,61 грн. (вісімсот одинадцять гривень 61 коп.).

У іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Інформація про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 16.10.2019.

Суддя І.В.Коваленко