ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 638/13306/18

провадження № 22-ц/818/4256/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Сащенко І.С., Овсяннікової А.І.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

третя особа: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та моральної шкоди, за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 травня 2019 року, ухвалене суддею Аркатової К.В., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 06 вересня 2016 року близько 12 год. 40 хв. в м. Харкові на регульованому перехресті проїзних частин пр. Науки та вул. Мінської водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Daewoo Sens реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по пр. Науки зі сторони вул.Новгородської, здійснюючи маневр розвороту на перехресті з вул. Мінською, не надавши при цьому дорогу автомобілю Toyota Land Cruiser Prado реєстраційний номер НОМЕР_2 , створив небезпеку для подальшого руху водію зустрічного автомобіля ОСОБА_1 , який рухався по пр. Науки зі сторони вул. От.Яроша в напрямку вул. Новгородської, та допустив зіткнення з автомобілем Toyota Land Cruiser Prado під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортний пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення №638/15563/16-ц призначено додаткову комплексну фоноскопічну, фототехнічну, відеотехнічну та автотехнічну екпертизу. Відповідно до якої, ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, дії останнього змушували ОСОБА_1 застосувати заходи для уникнення дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху України. ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів засобів зі страховою компанією ТДВ СК «Альфа-гарант» - №АЕ/63339773 від 23.10.2015 року. Позивач, як володілець автомобілю разом з дідусем ОСОБА_3 , як власником автомобіля, звернулися своєчасно до страхової компанії з заявою про страховий випадок та проведення дослідження про встановлення завданого матеріального збитку. За замовленням у присутності відповідача ОСОБА_2 16 вересня 2016 року оцінювачем ФОП ОСОБА_4 проведено огляд транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado та складено відповідний протокол. Позивачем замовлено проведення оцінки транспортного засобу та визначення заподіяної шкоди ОСОБА_4 , оскільки страхова компанія ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмовилася встановлювати заподіяну шкоду до вирішення справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до звіту №125/09/16 від 16.09.2016 дійсна ринкова вартість зазначеного автомобілю складає 1 135 650 грн, вартість відновлюваного ремонту 300154, 13 грн, витрати товарної вартості - 39 484, 61 грн, вартість матеріального збитку складає 339 638,74 грн. Зазначена складова збитку, як втрата товарної вартості (ВТВ) за умовами договору страхування страховиком не відшкодовується. Позивач вважає, що з урахуванням конкретної дорожньої ситуації і характеру допущених порушень вина водія ОСОБА_2 , складає 60%, а ОСОБА_1 - 40%. ОСОБА_2 добровільно відшкодовано шкоду у розмірі 60 000 грн, а відтак необхідно стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн. Після отримання постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 17.04.2018 року у праві про адміністративне правопорушення позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування в межах ліміту, але у виплаті відмовлено.

В зв`язку з цим просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а також у відшкодування суми заподіяних збитків 153 783,24 грн, стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на його користь у відшкодування суми заподіяних збитків 50 000 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 153 783,24грн. та моральної шкоди 5000грн. - закрито, у зв`язку з відмовою позивача від позовних вимог в цій частині.

У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись вчасно та належним чином, представники позивача та третьої особи надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 травня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 а суму заподіяних збитків у розмірі 49 000грн.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6300грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулася з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення зі страхової компанії 49000 грн. збитків, 6300 грн. витрат на правову допомогу та 704,80 грн. судового збору - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в постанові суду від 17 квітня 2018 року щодо адміністративного провадження відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обидва учасника визнали свою вину. Суд не мав права встановлювати вину або невинуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому незрозуміло яким чином суд першої інстанції встановив ступінь вини кожного учасника ДТП.

Крім того, заява про виплату страхового відшкодування була подана майже через 2 роки після настання ДТП.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суми заподіяних збитків у розмірі 49 000грн., а також витрат на правову допомогу у розмірі 6300грн., суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що висновком експерта встановлено порушення водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, що стало причиною дорожньо-транспортної пригода.

Стосовно звернення до відповідача із заявою про страхове відшкодування протягом року з дня скоєння ДТП суд зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася 06 вересня 2016 року, проте лише 17 квітня 2018 року розглянута справа про притягнення до адміністративної відповідальності учасників ДТП, а відтак позивач не мав можливості подати усі необхідні документи (в тому числі і постанову суду із встановленням винуватості особи).

Що стосується витрат на правову допомогу, то між позивачем та адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги, проте представник позивач приймала участь лише у двох судових засідання, в котрих вирішувались клопотання до початку розгляду справи по суті, а відтак представництво в суді (в розрахунку 4000 грн.) не представляло значної складності. У зв`язку з чим стягненню підлягає сума за надання правової допомоги в розмірі 6300грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 06 вересня 2016 року о 12 годині 40 хвилин у місті Харкові на перехресті пр-т. Науки та вул. Мінська, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER PRADO здійснив рух на сигнал світлофора, що забороняє рух (жовтий), допустив зіткнення з транспортним засобом DAEWOO, під керуванням ОСОБА_2 , який здійснюючи розворот при зеленому сигналі основного світлофора не надав дорогу автомобілю LAND CRUISER PRADO, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортний пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Як вбачається з копії протоколу про адміністративне правопорушення від 16.09.2016 року складеного за фактом ДТП ,яка сталася 16.09.2019р. автомобіль AND CRUISER PRADO, д.н. НОМЕР_2 належить ОСОБА_3

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2018 року закрито провадження відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Питання винуватості учасників ДТП судом не вирішувалось.

Зі змісту постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2018 року вбачається, що у справі призначалася додаткова судова комплексна автотехнічна, фототехнічна експертиза та експертиза відео-, звукозапису №21472/23695/23695, згідно висновку якої, складеної 20 грудня 2017 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля DAEWOO SENS ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України; в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля DAEWOO SENS ОСОБА_2 визначалася шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля DAEWOO SENS ОСОБА_2 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля DAEWOO SENS ОСОБА_2 своїми діями, а саме здійсненням маневру лівого повороту, не надавши при цьому дорогу автомобілю TOYOTA LAND CRUISER PRADO, створив небезпеку для подальшого руху водію зустрічного автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO ОСОБА_1 Дії водія автомобіля DAEWOO SENS ОСОБА_2 змушували водія автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO ОСОБА_1 застосувати заходи для уникнення дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимогами п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO ОСОБА_1 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія TOYOTA LAND CRUISER PRADO ОСОБА_1 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4, 5 ст.82 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Абзацом четвертим вищевказаного пункту постанови роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК (редакція Закону 2004 року) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що висновком експерта встановлено порушення водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, що стало причиною дорожньо-транспортної пригода, а від так, твердження представника відповідача, що вина у вчиненні ДТП не встановлена вироком у кримінальній справі чи постановою про притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставними.

Під час ДТП автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO отримав значні механічні ушкодження.

Відповідно до звіту №125/09/16 від 16.09.2016 дійсна ринкова вартість зазначеного автомобілю складає 1 135 650 грн, вартість відновлюваного ремонту 300154,13грн, витрати товарної вартості - 39 484,61грн, вартість матеріального збитку складає 339 638,74грн..

У своїй уточненій позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що він як водій винний у дані ДТП на 40%, а тому матеріальна шкода, яка заподіяна йому, становить лише 60% або 203 783,24грн. (339 638,74грн. * 60%).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ 6339773 застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант»; страхова сума (ліміт відповідальності) - 50000грн. за шкоду, заподіяну майну. Розмір франшизи становить 1000грн.

Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон).

Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п.9.1. ст.9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону передбачено, що уразі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст.29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому, відповідно до п.32.7. ст.32 Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу

Статтею 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Однією з підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційним судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, що сталась між автомобілем Daewoo Sens реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобілем Toyota Land Cruiser Prado реєстраційний номер НОМЕР_2 сталася 06 вересня 2016 року.

Згідно копію повідомлення від 08 вересня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 було повідомлено страхову компанію ТДВ СК «Альфа-Гарант» про страховий випадок. В т.ч. надані дані про іншого учасника ДТП (потерпілої особи), а саме водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом - Toyota Land Cruiser Prado реєстраційний номер НОМЕР_2 ; які пошкодження отримав автомобіль. Представник страхової компанії отримав лист (повідомлення), про що свідчить вхідна відмітка (штамп) на повідомленні.

Доказів, які б спростували зазначені обставини страховою компанією суду не надано, крім того, в судовому засіданні представник страхової компанії цих обставин не оспорював.

З викладеного вбачається, що страхова компанія була своєчасно повідомлена про страховий випадок, а тому посилання страхової компанії, що позивачем було пропущено річний строк для звернення до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновкупро наявність передбачених законом підстав для стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 49000грн. матеріальної шкоди, в межах ліміту передбаченого полісом обов`язкового страхування 50000грн. з урахуванням франшизи в розмірі 1000грн.

Що стосується вимог в частині витрат на правову допомогу то колегія зазначає наступне.

Згідно ст.15, 133, 137 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу;

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно правил пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

До суду на підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем надано наступні документи: договір про надання правової допомоги №31 від 30 серпня 2018 року; копія ордеру від 30 серпня 2018 року серія ХВ №63731; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1626№; попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач ОСОБА_1 поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, із зазначенням найменування виду право наданої позивачу правової допомоги, одинці виміру та її вартості, без врахування витрат на оплату судового збору, на загальну суму 8300грн.

Разом з тим, враховуючи, що представник позивача приймала участь лише у двох судових засідання у даній справі, а згідно розрахунку вартість представництва в суді першої інстанції за один судодень складає 1000грн., тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача витрат на правову допомогу на загальну суму 6300грн. = (8300грн. - 2000грн.).

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не визначалась ступінь вини учасників ДТП, колегією суддів не приймаються, оскільки ступінь вини визначалась самими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і в зв`язку з цим ОСОБА_2 визнав позов та добровільно відшкодував 60000 грн.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення суду законне та обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко