ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Харків

справа № 640/954/017

провадження № 22-ц/818/2938/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміна О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Київський відділ ДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області, Головне управління Держаної казначейської служби України у Харківській області, Державне казначейство України,

третя особа: ПАТ АКБ «Базис»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу ДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області, Головного управління Держаної казначейської служби України у Харківській області, Державного казначейства України, 3-я особа ПАТ АКБ «Базис» про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 26 вересня 2017 року, ухвалене суддею Бородіною Н.М., в залі суді в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Київський ВДВС м. Харка), Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Базис» (далі - ПАТ «АКБ «Базис»), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2012 року, стягнуто на його користь з ПАТ «АКБ «Базис» заборгованість за договором банківського вкладу, яка складається з 2 021 500,00 грн вкладу та 376 734,89 грн процентів.

Зазначав, що внаслідок тривалого невиконання державним виконавцем Київського ВДВС м. Харкова вищевказаного рішення суду та неповернення присуджених коштів йому завдано матеріальної та моральної шкоди.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади, 2 381 018,59 грн. на відшкодування майнової шкоди та 30 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю Київського ВДВС м. Харкова, 15 000,00 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Київського ВДВС м. Харкова в дохід держави судовий збір у розмірі 320,00 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що бездіяльністю Київського ВДВС м. Харкова, неправомірність дій якого встановлена ухвалами Київського районного суду м. Харкова, позивачеві завдано моральної шкоди.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року - без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 2 381 018,59 грн. ухвалити нове, яким вказані вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем було доведено належними та допустимими доказами наявність трьох складових правопорушення відповідно до с. 22 ЦК України, а саме: протиправної поведінки відповідача, збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками. Зазначає, що тривалим невиконанням судового рішення, що в подальшому призвело до унеможливлення його виконання, позивачу завдано матеріального збитку в розмірі нестягнутої на його користь суми 1 548 234 грн., та за цей час сума боргу по виконавчому листу за рахунок інфляції знецінилась, отже є в наявності всі підстави для відшкодування матеріальної шкоди, що полягає у інфляційних втратах за рахунок держави.

ОСОБА_1 в судове засіданні апеляційної інстанції не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2012 року (т. 1 а. с. 7-8), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області 29 серпня 2012 року (т.1 а. с. 9-10), стягнуто з ПАТ АКБ "Базис" на користь ОСОБА_4 2 021 500,00 грн суми депозитного вкладу та проценти за вкладом у розмірі 376 734,89 грн.

06 вересня 2012 року Київським районним судом м. Харкова на підставі вищевказаного судового рішення видано виконавчий лист № 2/2018/2366/2012/06 (т. 1 а .с. 12), за яким постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова від 10 вересня 2012 року відкрито виконавче провадження № 34201516 (т. 1 а. с. 11).

Як убачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця від 16 жовтня 2012 року виконавче провадження ВП № 34201516 закінчено на підставі пункту 7 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»(т. 1 а. с. 13).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2014 року визнано неправомірними дії державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 34201516, постанову про закінчення виконавчого провадження від 16 жовтня 2012 року визнано незаконною (т. 1 а. с. 14-15).

22 жовтня 2014 року виконавче провадження № 34201516 було відновлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2014 року визнано неправомірними дії державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова щодо порушення строків відновлення виконавчого провадження № 34201516 (т. 1 а. с. 17).

Ухвалою цього ж суду від 15 липня 2015 року (т. 1 а. с. 21-23), залишеною без змін в цій частині ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року (т. 1 а. с. 24-26), визнано протиправною бездіяльність Київського ВДВС ХМУЮ щодо невжиття для своєчасного та в повному обсязі заходів примусового виконання виконавчого листа № 2/2018/2366/2012/06, виданого 06 вересня 2012 року Київським районним судом м. Харкова.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2016 року (т. 1 а. с. 27-29), залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року (т. 1 а. с. 30-31), визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова щодо невжиття заходів примусового виконання виконавчого листа № 2/2018/2366/2012/06 від 06 вересня 2012 року за період з 10 листопада 2015 року по 12 квітня 2016 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року визнано протиправною бездіяльність Київського ВДВС м. Харкова щодо невжиття заходів примусового виконання виконавчого листа № 2/2018/2366/2012/06 від 06 вересня 2012 року за період з 13 квітня 2016 року по 07 червня 2016 року (т. 1 а. с. 32-33).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року визнано неправомірними дії державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 34201516, а постанову про закінчення виконавчого провадження від 04 жовтня 2016 року - незаконною (т. 1 а. с. 34, 37-38).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати заходів необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасного і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" (яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На підставі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1,3 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з» ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Позивачем не надано суду належних та переконливих доказів, які б свідчили про те, що саме діями державного виконавця під час виконання рішення суду про стягнення коштів йому завдані збитки в розумінні ст. 22 ЦК України. Позивачем не було упущено будь-яку вигоду, оскільки виконання рішення суду - це не набуття вигоди, а відновлення порушеного права позивача. Сам факт неотримання коштів за виконавчим листом - не є збитками з вини державного виконавця, оскільки кошти повинен був сплатити позивачу боржник, а не державний виконавець. За таких обставин, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для відшкодування матеріальної шкоди,що полягає в інфляційних збитках на загальну суму 2 381 018,59 грн.

При вирішенні спору судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Позивач вказує, що судом розглянуті не всі позовні вимоги, а саме не вирішено питання про постановлення окремої ухвали та притягнення до кримінальної відповідальності державних виконавців.

Між тим, такі вимоги не є позовними в розумінні цивільно-процесуального законодавства України.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 26 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна