Справа № 461/6420/17 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/512/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , представника відповідача галицької РА ЛМР Ковалишин Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2018 року в складі судді Городецької Л.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третьої особи Львівського комунального підприємства «Снопківське», про зобов`язання до вчинення дій, скасування розпоряджень та свідоцтва про право власності, -

встановила:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третьої особи ЛКП «Снопківське» про зобов`язання відповідачів до вчинення дій, скасування розпорядження та свідоцтва про право власності.

Вимоги обґрунтовував тим, що сторони є власниками квартир у будинку АДРЕСА_1 . Відповідачі чинять йому перешкоди у володінні та користуванні належним йому підвальним приміщенням та горищем, шляхом встановлення замка на вхідних дверях головного входу в будинок, ключі від яких є лише у них, а відтак у нього немає доступу до загального входу та в коридор в підвальному приміщенні, з якого був єдиний вхід в належні йому підвальні приміщення, а також відсутній доступ до сходової клітки - вхід на горище.

Зазначає, що 25 січня 2018 року йому стало відомо про розпорядження Галицької районної адміністрації № 475 від 28.11.2014 року «Про завершення самовільно розпочатого розподілу квартири АДРЕСА_2 на дві окремі»; розпорядження Галицької районної адміністрації № 16 від 19.01.2015 року «Про погодження здійсненого перепланування новоутворених квартир АДРЕСА_3 1 та АДРЕСА_3 2 на АДРЕСА_1 у відповідність до погодженого проекту»; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.03.2015 року, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 89,9 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м. на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , яке видане реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції, державний реєстратор Гриб О.Б. та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.03.2015 року, індексний номер 34962772; технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , складений 12.01.2000 року. Вважає що згадані розпорядження та свідоцтво підлягають скасуванню.

Так, розпорядження Галицької районної адміністрації № 475 від 28.11.2014 року підлягає скасуванню оскільки таким було дозволено самовільне захоплення, власниками квартири АДРЕСА_4 , допоміжних приміщень, що перебували у спільному користуванні всіх власників квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , про що, зокрема, свідчить зазначене у даному розпорядженні: «новоутворена квартира АДРЕСА_3 2 - співвласники гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_3 буде складатися з двох житлових кімнат площею 32,7 кв.м., (пл. 15,4 кв.м. + пл. 17,3 кв.м.), кухні пл. 14, 2 кв.м., санвузла пл. 3,96 кв.м., підсобного приміщення пл. 17,3 кв.м., коридорів пл. 7,5 кв.м., пл. 13,6 кв.м.. Загальна площа квартири 89,9 кв.м. Існуючий тамбур пл. 2,3 кв.м. (літ. І) - в загальному користуванні».

Вважає, що вказане вище розпорядження порушує права ОСОБА_1 як власника квартири АДРЕСА_6 , відтак співвласника допоміжних приміщень будинку, квартири, в якому приватизовані (в будинку приватизовано АДРЕСА_4 квартири), оскільки унеможливлює доступ до належних йому приміщень, розташованих в півпідвалі будинку. Вказане стверджується також тим, що цим розпорядженням залишено в загальному користуванні лише тамбур пл. 2,3 кв.м. (літ. І) - вхід в будинок, а коридор пл. 13.6 кв.м.( літ.ІІ) - єдиний прохід до належних позивачу приміщень, розпорядженням віднесено лише до квартири АДРЕСА_4 .

В подальшому, розпорядженням Галицької районної адміністрації №16 від 19.01.2015 року «Про погодження здійсненого перепланування новоутворених квартир АДРЕСА_3 1 та АДРЕСА_3 2 на АДРЕСА_1 у відповідність до погодженого проекту» фактично затверджено самовільне захоплення власниками квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 приміщень спільного користування (коридор 13,6 кв.м.) так і приміщення залишеного попереднім розпорядженням тамбуру пл. 2,3 кв.м., що був у загальному користуванні.

Звертає увагу суду, що площа двохкімнатної квартири АДРЕСА_4 , співвласники, якої були ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , до початку самовільного розподілу квартири становила 72,6 кв.м., однак після проведеного розподілу квартири АДРЕСА_3 2 між трьома її співвласниками, площа збільшилась до 122,3 кв.м., а саме: квартира АДРЕСА_8 - 32,4 кв.м. та квартира АДРЕСА_4 - 89,9 кв.м. Внаслідок прийняття незаконних розпоряджень ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - власникам квартири АДРЕСА_4 загальною площею 72,6 кв.м., безпідставно, а саме, без зазначення у свідоцтві підстав для видачі такого, було повторно видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 89,9 кв.м., замість вчинення нотаріальних дій, визначених Цивільним кодексом України.

Вищевказані незаконні розпорядження та свідоцтво стало причиною того, що відповідачі замурували двері в коридорі спільного користування та поставили свої замки в дверях тамбуру - вхід в будинок, чим чинять позивачу перешкоди, мотивуючи тим, що вищезазначені приміщення спільного користування їм належать на праві власності. Просив позов задовольнити.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05 червня 2018 року просив зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні підвальними приміщеннями, надавши ключі до замка вхідних дверей будинку та демонтувавши замурований нею прохід до належних йому приміщень, скасувати розпорядження Галицької районної адміністрації № 475 від 28.11.2014 року та розпорядження Галицької районної адміністрації № 16 від 19.01.2015 року, скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.01.2015 року (т. 1 а.с. 121-125).

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третьої особи Львівського комунального підприємства «Снопківське», про зобов`язання до вчинення дій, скасування розпоряджень та свідоцтва про право власності відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі заначає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги та не надав правової оцінки доказам, наданим на підтвердження позовних вимог.

Покликається на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_6 , яка складається із двох житлових кімнат, загальною площею 49,8 кв.м., а відповідачам, як співвласникам належить квартира АДРЕСА_2 .

Як до нього, так і до позивачів перейшло право власності на квартири та право користування підвальними приміщеннями на тих самих умовах, що належали попереднім власникам.

Так, з поверхових планів вбачається, що тамбур літ. 1 пл. 2,3 кв.м. є головним входом в будинок, з розташованою сходовою кліткою (літ ІІ пл. 12,7 кв.м.) - єдиним входом, як в підвальні приміщення, так і на горище.

При цьому, обидві квартири розташовані на першому поверсі і мають окремі входи, власник квартири АДРЕСА_5 користується входом, розміщеним з боку будинку по зовнішніх сходах на площадку першого поверху, а квартири АДРЕСА_4 АДРЕСА_9 вхід в будинок, через приміщення загального користування, сходи та площадку.

Звертає увагу на те, що у 1981 році вхід до будинку та квартир, розташованих, як на першому поверсі так і в підвальному (квартири АДРЕСА_10 ) був через основний вхід тамбур, а через нього в коридор, де розташовані сходові марші з відповідними міжповерховими площадками.

Враховуючи наведене, відповідачам не могли надати дозвіл на одноосібне користування входом в будинок.

Разом з цим, прибудовою на першому поверсі, яку провели ОСОБА_7 , тоді ще мешканці квартири АДРЕСА_4 , вони користувалися одноосібно, облаштувавши другий вхід в прибудовані приміщення.

У 1990 році всі мешканці квартир, розташованих в підвальному поверсі, були відселені, а підвальні приміщення здавалися в оренду як нежитлові до 1994 року, з цього часу будинок став двоквартирним.

Згідно із розпорядження Галицької районної адміністрації № 328 від 24.03.1997 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надано підвальні приміщення під господарські потреби загальною площею 36,6 кв.м. та 44,7 кв.м., відповідно.

Вважає, що висновок суду про те, що перепланування квартир сторін проведено відповідно до вимог закону, відповідач отримала у спадок квартиру із таким варіантом перепланування, яке належало її пепередньому власнику, а позивач отримав у подарунок квартиру від ОСОБА_10 з переплануванням, проведеним нею, є необґрунтованим.

Таким чином, встановлення відповідачами замка на вхідних дверях головного входу в будинок, ключі від яких є лише в них, відтак відсутність доступу до загального входу та у коридор в підвальному приміщенні, з якого був єдиний вхід в належні позивачу підвальні приміщення, самовільне захоплення тамбуру, замурування дверного прорізу, де були облаштовані вхідні двері до підвальних приміщень, свідчить про перешкоди позивачу у користуванні належними йому підвальними приміщеннями, що підтверджується Актами ЛКП «Снопківське», скаргами.

Крім цього, не погоджується з висновком суду про те, що оскаржувані розпорядження видані в межах повноважень, тому такі разом із свідоцтвом про реєстрацію права власності підлягають скасуванню.

Зокрема, розпорядження Галицької районної адміністрації № 475 від 28.11.2014 року «Про завершення самовільно розпочатого розподілу квартири АДРЕСА_2 » необхідно скасувати, оскільки таким було дозволено самовільне захоплення власниками квартири АДРЕСА_4 допоміжних приміщень, що унеможливлює доступ до таких.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації № 16 від 19.01.2015 року «Про погодження здійсненого перепланування новоутворених квартир АДРЕСА_3 1 та АДРЕСА_3 2 на АДРЕСА_1 у відповідність до погодженого проекту» фактично затверджене самовільне захоплення власниками квартири АДРЕСА_4 , як приміщень спільного користування (коридору), так і приміщення тамбуру, що був у загальному користуванні та надано дозвіл на замурування входу до належних йому підвальних приміщень.

Звертає увагу на те, що площа двокімнатної квартири АДРЕСА_4 до початку самовільного перепланування та розподілу становила 72,6 кв.м., а після такого збільшилась до 122,3 кв.м., за рахунок квартири АДРЕСА_8 32,3 кв.м.

Зазначає, що суд не дослідив та не надав правової оцінки, як власникам квартири АДРЕСА_4 приєднано приміщення загального користування у двоквартирному будинку, який перебуває на балансі ЛКП «Снопківське» без його згоди та повідомлення про прийняття розпоряджень щодо такої передачі допоміжних приміщень спільного та загального користування, які були та залишилися єдиним доступом до належних йому приміщень.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що позивач не надав суду доказів, що діями відповідача порушено його право на користування квартирою, відтак факти, викладені у позовній заяві, спростовані.

Крім цього, суд вказав, що приймаючи оскаржувані розпорядження Галицька районна адміністрація ЛМР діяла виключно у межах наданих їй повноважень, відповідно до чинного законодавства.

При цьому, суд не взяв до уваги посилання відповідача про застосування трирічного строку позовної давності, оскільки позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, оскільки власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав.

Поряд з цим, оскільки суд встановив безпідставність позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, відтак прийшов переконання про відмову у задоволенні позову за безпідставністю таких.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_6 , яка складається із двох житлових кімнат, площею 38,6 кв.м. та кухні, загальна площа квартири 49,8 кв.м., що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., зареєстрований в реєстрі за номером 1730 (т. 1 а.с. 4, 72, 73).

В свою чергу, відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Кутельмах О.Ф., зареєстровано в реєстрі за №5-698 (т. 1 а.с. 1, 153, 171-174).

Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 24.03.1997 року № 328 «Про розгляд заяв гр. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 » надано у користування приміщення підвалу будинку АДРЕСА_1 мешканцям вказаного будинку для господарських потреб (т. 1 а.с. 74).

Як вбачається з документів, які стали підставою для прийняття вказаного розпорядження, а саме заяви мешканців будинку ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , заявники визначили, які приміщення (із зазначенням літерації приміщень та площі) та кому у користування просять передати, погодили між собою використання вказаних у заяві приміщень.

Зкрема, згідно довідок ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не були забезпечені приміщенням під господарські потреби, сім`ї складаються з двох та п`яти осіб, відповідно (т. 1 а.с. 37, 40,159).

Відтак, розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 24.03.1997 року № 328 ОСОБА_9 передано у користування приміщення під літ. II, IV, VII, VIII, а ОСОБА_8 - під літ. IІІ, V, VI.

28.11.2014 року головою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради прийнято розпорядження № 475 «Про завершення самовільно розпочатого розділу квартири АДРЕСА_2 на дві окремі» (т. 1 а.с. 220).

Вказане розпорядження прийняте на підставі поданого пакету документів, відповідно до вимог визначених рішенням виконавчого комітету ЛМР та з врахуванням розпорядження від 24.03.1997 року № 328 «Про розгляд заяв гр. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ».

В подальшому, 19.01.2015 року головою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради прийнято розпорядження № 16 «Про погодження здійсненого перепланування новоутворених квартир АДРЕСА_3 1 та АДРЕСА_3 2 на АДРЕСА_1 у відповідність до погодженого проекту» (т. 1 а.с. 205).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Звертаючись з позовними вимогами та уточнюючи такі, позивач ОСОБА_1 не погоджується та просить скасувати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради 28.11.2014 року № 475 «Про завершення самовільно розпочатого розділу квартири АДРЕСА_2 на дві окремі» та розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 16 від 19.01.2015 року «Про погодження здійсненого перепланування новоутворених квартир АДРЕСА_3 1 та АДРЕСА_3 2 на АДРЕСА_1 у відповідність до погодженого проекту», оскільки такі, як зазначає позивач, доволяють самовільне захоплення власниками квартири АДРЕСА_4 допоміжних приміщень будинку, крім цього просив зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні підвальним приміщенням та демонтувати замурований нею прохід до належних йому підвальних приміщень.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час звернення до суду) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена у статті 14 Закону України «Про основи містобудування».

Відповідно до Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 01.11.2016 № 977, до повноважень належить розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо) (п. 4.50 Положення).

Схожі норми містились у положенні про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06 січня 2012 року № 4 (чинному на час прийняття оскаржуваних розпоряджень) за яким завданням Галицької районної адміністрації було здійснення контролю за станом благоустрою житлового фонду; нагляд за станом благоустрою житлового фонду, житлово будівельних кооперативів та об`єднань співвласників житла.

Процедуру вирішення питань, пов`язаних з самочинним будівництвом на території м.Львова регулює Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затверджене рішенням виконкому Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011 року.

Відповідно до п. 3.1 вказаного Положення розгляд питань за фактами здійсненого (здійснюваного) фізичними та юридичними особами самочинного будівництва здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво.

Порядок розгляду заяв з питань самочинного будівництва визначено розділом 4 вказаного Положення.

Так, п.п. 4.7.14 передбачено, що Львівське комунальне підприємство, що обслуговує житловий фонд, складає Акт обстеження будинку, а у п. 4.8 передбачено, що міжвідомча комісія при районній адміністрації дає висновок з рекомендаціями, який затверджує своїм розпорядженням голова районної адміністрації.

Наслідки самочинного будівництва, визначені розділом 5 вказаного Положення.

03.09.2014 року складено Акт обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_4 , яким встановлено загальні відомості про технічний стан несучих конструкцій будинку та загальні відомості про квартиру. Комісією встановлено поділ існуючої квартири на дві окремі квартири та те, що перепланування не суперечить вимогам ДБН згідно проекту (т. 1 а.с. 168).

Постановою Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 132 від 09.10.2014 року, ОСОБА_6 , який здійснив перепланування жилого приміщення, визнано винним в адміністративному прапорушенні, передбаченому ст. 150 КУпАП, враховуючи сплив строку накладення адміністративного стягнення, провадження у справі закрито (т. 1 а.с. 170).

28.11.2014 року головою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради прийнято розпорядження № 475 «Про завершення самовільно розпочатого розділу квартири АДРЕСА_2 на дві окремі», яким крім іншого погоджено завершення самовільно розпочатого розподілу квартири АДРЕСА_2 влаштування газового котла димохідного типу, присвоєно номери новоутвореним квартирам.

Власником новоутвореної квартири АДРЕСА_8 , яка складається з двох житлових кімнат та має загальну площу 32.4 кв.м., є ОСОБА_6

Співвласниками квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 89,9 АДРЕСА_11 .м. є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Згідно Акту про приймання закінченого будівництва об`єкту системи газопостачання від 23.12.2014 року, будівельно-монтажні роботи виконані в повному об`ємі у відповідності до вимог ДБН В.25-20.2001 і «Правил безпеки систем газопостачання України» (т. 1 а.с. 209).

Розпорядженням від 19.01.2015 року № 16 затверджено висновок міжвідомчої комі місії Галицого району та погоджено здійснене перепланування новоутворених квартир. Співвласників новоутворених квартир зобов`язано звернутись в ОПК «БТІ та ЕО» для внесення змін в інвентаризаційну справу та в реєстраційну службу.

Таким чином, із системного аналізу Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, а також Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, колегія суддів зазначає, що до компетенції Галицької районної адміністрації Львівської міської ради належать повноваження стосовно прийняття оскаржених розпоряджень, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, відмовивши в цій частині позовних вимог.

В цьому контексті колегія суддів погоджується з доводами відповідача Галицької районної адміністрації про те, що оскаржувані розпорядження є наслідками розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 24.03.1997 року № 328, яке стало підставою оформлення права власності відповідачів на квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_3 2 після проведеного перепланування.

Крім цього, такі прийняті з врахуванням поданого пакету документів та погоджених проектів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Разом із тим відповідно до положень статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що вдповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК України 2004 року), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Згідно довідки ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експртної оцінки» № 1/10766 від 19.09.2017 року загальна площа квартири ОСОБА_1 внаслідок демонтажу пічок, кухонного вогнища з 49,8 кв.м. змінилася на 56,5 кв.м., а житлова площа з 38,6 кв.м. на 39,3 м.кв., підвал змінився з 3,7 кв.м., 17,2 кв.м., 15,4 кв.м. на 8,7 кв.м., 17,5 кв.м., 20,1 кв.м., зазначені площі відповідають приміщенням під літ. IІІ, V, VI, тобто тим які розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 24.03.1997 року № 328 були переданіу користування приміщення ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 73).

При цьому, ОСОБА_9 було передано у користування приміщення під літ. II, IV, VII, VIII, які в подальшому самовільно були переплановані з врахуванням кв № НОМЕР_1 в дві окремі квартири та узаконені в адміністративному порядку.

Оскільки власником майна, стосовно якого, на думку позивача ОСОБА_1 , йому чиняться перешкоди у користуванні, є відповідачі у справі, а докази того, що діями останніх порушено його право на користування його ж квартирою, відсутні, суд першої інстанції ухвалив правильне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки не порушене право позивача не може підлягати захисту.

Зазначений висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Разом з тим, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд, за умови пред`явлення відповідного позову.

Що стосується висновків суду щодо застосування наслідків спливу позовної давності та в принципі пропуску такої позивачем, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову у даній справі є також і вимога до Галицької районної адміністрації про скасування розпоряджень, і таке порушення, на думку позивача, не є триваючим в розумінні закону, як усунення перешкод у користуванні, тому на нього поширюються положення ст.ст. 256, 257 ЦК України, однак встановивши безпідставність вимог, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно не застосовував такі.

Відповідно до ст.ст. 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивач ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довів факту порушення відповідачами його прав та законних інтересів, а також необхідності їх захисту в судовому порядку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підставами для зміни чи скасування оскаржуваного рішення не є.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк