КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача Косинської О.М.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії шляхом знесення добудови до нежитлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , згідно з яким позивач просив суд: зобов`язати ОСОБА_3 привести до попереднього стану нежитлове приміщення АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом знесення добудови до нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 17.07.2017 року посадовою особою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у м. Києві було проведено позапланову перевірку дотримання ОСОБА_3 та ПП «Світлана» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті «Нежиле приміщення АДРЕСА_1 » та встановлено, що на момент інвентаризації 06.05.1976 року у приміщенні АДРЕСА_1 у матеріалах інвентаризаційної справи на кресленнях існував один дверний отвір назовні будинку, в той час як на момент інвентаризації 04.10.2001 року у вказаному приміщенні зазначено два дверних отвори.

За результати вказаної позапланової перевірки було складено акт від 28.07.2017 року щодо експлуатації відповідачем вищевказаного самочинно реконструйованого нежитлового приміщення без прийняття його в установленому порядку експлуатацію, а також видано відповідачу припис з вимогою заборонити його експлуатацію.

При цьому, через невиконання вимог вищенаведеного припису, 18.10.2017 року посадовою особою Департаменту було видано відповідачу припис з вимогою нести самочинно добудовану прибудову до нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

Разом з тим, оскільки відповідач продовжує експлуатувати самочинно реконструйоване приміщення № АДРЕСА_1 , позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити з підстав, передбачених ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст.ст. 15, 376 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05.02.2019 у задоволенні позову відмовлено (т.1, а.с.238-243).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також невідповідність його висновків фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що як на момент проведення перевірки, так і до оскарження результатів цих перевірок в судовому порядку, відповідачем не було надано документів, які б свідчили про прийняття об`єкта в експлуатацію після реконструкції (т.2, а.с. 11-12).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.04.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т.2, а.с.20-21).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.04.2019 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду (т.2, а.с.23-24).

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29.07.2004 року між Приватним підприємством «Тріо», як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, відповідно до п.1.1 якого продавець продає, а покупець купує нежиле приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 46, 5 кв.м. (а.с. 33).

Згідно з договором оренди за № 2015 з 01.01.2015 року вказане нежитлове приміщення було передано в оренду ПП « Світлана » (а.с. 32).

Разом з тим, в період з 17.07.2017 року по 28.07.2017 року інспектором Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві проведено позапланову перевірку щодо дотримання суб`єктом містобудування - ОСОБА_3 та ПП «Світлана» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті «Нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 » та встановлено, що на момент інвентаризації 06.05.1976 року у приміщенні АДРЕСА_1 у матеріалах інвентаризаційної справи на кресленнях існував один дверний отвір назовні будинку, в той час як на момент інвентаризації 04.10.2001 року у вказаному приміщенні зазначено два дверних отвори.

За результатами вказаної позапланової перевірки було складено акт від 28.07.2017 року щодо експлуатації відповідачем вищевказаного самочинно реконструйованого нежитлового приміщення без прийняття його в установленому порядку експлуатацію, а також видано відповідачу припис з вимогою заборонити його експлуатацію.

При цьому, через невиконання вимог вищенаведеного припису, 18.10.2017 року посадовою особою Департаменту було видано відповідачу припис з вимогою знести самочинно добудовану прибудову до нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

В свою чергу, не погоджуючись з приписом щодо заборони експлуатації приміщення, ОСОБА_3 звернулася до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом, який рішенням суду від 30.04.2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2018 року, було задоволено частково, а саме: визнано протиправним і скасовув припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, складеного 28.07.2017 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві відносно неї.

Відмовляючи у задоволенні позову про зобов`язання ОСОБА_3 привести до попереднього стану нежитлове приміщення АДРЕСА_1 шляхом знесення добудови до вказаного нежитлового приміщення, суд виходив з того, що спірні приміщення було придбані позивачем вже реконструйованими, а докази, надані представником позивача, не є достатніми та такими, що дають суду можливість зробити достовірний висновок про те, що ОСОБА_3 , як власник нежитлового приміщення АДРЕСА_1 вчинила самочинне будівництво, в той час як з матеріалів справи вбачається факт здійснення добудови ще до набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Суд апеляційної інстанції вважає ухвалене судом рішення законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майн будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В той же час, у відповідності до ч. ч. 1, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

При цьому, у відповідності до п. 3.2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженого наказом Держбуду України від 24.05.2001 року за №27, виявлені в установленому порядку самовільно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), підлягають технічній інвентаризації з включенням їх у планові та інші матеріали. У разі самовільного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових та оцінювальних матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка щодо самовільно збудованого або переобладнаного будинку (частини будинку).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що позивачем експлуатується самочинно реконструйоване приміщення АДРЕСА_1 шляхом влаштування додаткового двірного отвору та влаштування вхідної групи.

Разом з тим, як встановлено рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.04.2018 року у справі № 826/15441/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2018 року, відповідачем не доведено, що саме позивачем було здійснено реконструкцію спірного приміщення шляхом влаштування додаткової вхідної групи, адже незалежною оцінкою вартості майна, проведеною Акціонерним товариством «Полісся», підтверджено факт наявності двох входів у приміщення станом на вересень 2002 року, тобто на той момент коли власником спірного приміщення була територіальна громада Шевченківського району м. Києва.

При цьому, як встановлено судом, реконструкція приміщення була здійснена у 2001 році, тобто у період, коли такі дії не були порушенням.

Так, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Крім того, положеннями ч. 4 ст. 82 ЦК України регламентовано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_3 не здійснювала жодних реконструкцій чи перепланування приміщення АДРЕСА_1, а також не облаштовувала жодних додаткових вхідних груп у вищевказане приміщення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані обставини, в розумінні положень ст. 376 ЦК України, унеможливлюють зобов`язання ОСОБА_3 привести приміщення у належний стан шляхом знесення добудови (отвору).

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії шляхом знесення добудови до нежитлового приміщення, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 13 червня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська