Справа № 2-1966/09
У Х В А Л А

Іменем України

30 травня 2019 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., розглянувши заяву представника заявника (позивача) ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просить про зупинення виконавчого провадження № 17928052 з примусового виконання виконавчого листа №2-1966 від 18.02.2010 року, на час прийняття спадщини спадкоємцями і вирішення питання правонаступництва у виконавчому провадженні. В обґрунтування необхідності зупинення виконавчого провадження заявник посилається на те, що на виконанні у ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 17928052 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1966 від 18.02.2010 року, згідно з яким боржником є ОСОБА_3 . Заявнику стало відомо про те, що боржник по справі помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ., оскільки існує ймовірність закриття державним виконавцем виконавчого провадження, у зв`язку зі смертю боржника, заявник просить суд зупинити виконавче провадження № 17928052.

Вивчивши заяву про зупинення виконавчого провадження та додані до неї докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно положення ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно положення ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Так, судом встановлено, що на виконанні у Деснянському районному відділі Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходився виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва № 2-1966 від 18.02.2010 року (ВП № 17928052) про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 105660 грн. 62 коп.

01.03.2019 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві прийнято постанову про розшук майна боржника.

16.04.2019 року до державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві надійшла заява ОСОБА_4 про закриття виконавчого провадження, у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть особи.

Відповідно до ч. 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так, ч. 1, 2ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову та і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п. 10 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною 5 ст. 15 цього Закону.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Виходячи зі змісту указаної норми це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність.

Так, Верховний Суд у Постанові від 21 березня 2018 р. по справі № 161/11682/15-ц роз`яснив, що «зобов`язання…» є таким, що нерозривно пов`язане із особою боржника, і дійсно припиняється із смертю боржника. Проте заборгованість, яка існувала до моменту смерті боржника є зобов`язанням, яке НЕ припиняється зі смертю боржника і включається до спадкової маси. Спадкоємці успадковують як активи так і борги спадкодавця.

Якщо є рішення суду про стягнення боргу з фізичної особи яка померла, та щодо неї відкрито виконавче провадження, то смерть боржника є підставою для його зупинення до моменту визначення його правонаступників.

Обґрунтовуючи вимоги за поданою заявою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує на те, що правовідносини його довірителя з боржником, який помер, допускають правонаступництво, але звернутися до суду на даний час із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником він не може, оскільки правонаступники ще не відомі. Вразі не зупинення виконавчого провадження, заявник не зможе в майбутньому звернутися до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в порядку ст. 442 ЦПК України, оскільки виконавче провадження може бути закритим, а згідно абзацу другого п. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» - виконавче провадження щодо якого винесено постанову про його закінчення, не можу бути розпочате знову.

Принцип обов`язковості судового рішення, закріплений на конституційному рівні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України), набуває свого втілення у судоустрійному і процесуальному законодавстві. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи, є найважливішим актом судової влади. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення» воно покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Судове рішення ухвалюється іменем України незалежно від того, до якого рівня судової системи або юрисдикції належить суд і в якому складі суддів (одноособово чи колегіально) розглянуто справу; саме в ньому підбивається підсумок судового розгляду.

Принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону по справі, у якій вони постановлені. Тому вони є обов`язковими для виконання на території України всіма фізичними і юридичними особами, яких ці рішення стосуються. Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Аналізуючи зміст поданої заяви, надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви, а саме, суд визнає правомірною вимогу заявника в частині зупинення виконавчого провадження № 17928052 з примусового виконання виконавчого листа №2-1966 від 18.02.2010 року на час прийняття спадщини спадкоємцями, у зв`язку з встановленням спадкоємців після смерті боржника ОСОБА_3 , які в межах успадкованого майна зобов`язані здійснити погашення боргу перед стягувачем ОСОБА_1 , що утворився за життя спадкодавця-боржника ОСОБА_3 та підлягає до спадкування поряд із активами спадкодавця, тому має бути погашена спадкоємцями на користь кредитора спадкодавця.

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні заяви в частині вимог про вирішення питання правонаступництва у виконавчому провадженні, оскільки заявником не визначено особи яку він бажає замінити як правонаступника померлого ОСОБА_3 , а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини наголошує, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя і вагомим складником доступу до суду. З позиції Суду правосуддя було б примарним, якби національна правова система держави дозволяла остаточне, обов`язкове судове рішення залишати невиконаним на збиток одній зі сторін. Крім того, у рішенні по справі «Бурдов проти Росії» Суд вказав, що виконання рішення чи постанови будь-якого суду слід вважати невід`ємною частиною «справедливого судового розгляду» в значенні статті 6 Конвенції. Окрім того, підкреслено, що для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування. Не вживаючи заходів до виконання судових рішень, які набрали законної сили, упродовж тривалого часу - є позбавленням положення п. 1 ст. 6 Конвенції будь-якого сенсу, а значить є його порушенням.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст.ст. 258-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника заявника (позивача) ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення виконавчого провадження - задовольнити частково.

Зупинити виконавче провадження № 17928052 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1966 від 18.02.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 105660 грн. 62 коп. - на час прийняття спадщини спадкоємцями після смерті боржника ОСОБА_3 .

В іншій частині вимог заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 30 травня 2019 року.

Суддя: О.М. Панченко