КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8661/2019 Головуючий у 1 інстанції - Оксюта Т.Г.
Унікальний номер справи № 760/8730/19 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду від 01 квітня 2019 року за заявою представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на користування квартирою та усунення перешкод у користуванні спільним майном,

В С Т А Н О В И Л А :

У провадженні Солом?янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на користування квартирою та усунення перешкод у користуванні спільним майном.

У березні 2019 року представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 змінювати замки до вхідних дверей та чинити перешкоди ОСОБА_2 вселятися та проживати в квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду від 01 квітня 2019 року заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на користування квартирою та усунення перешкод у користуванні спільним майном - задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_1 змінювати замки до вхідних дверей у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

В задоволені решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала була винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував взаємозв`язок між предметом позову та застосованими заходами забезпечення позову, а також не врахував відсутності об`єктивних загроз для утруднення виконання рішення суду в майбутньому.

Відповідач та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов?язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з?ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, за приписами ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як убачається із матеріалів справи, 25 березня 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в якому просив суд:

- Визнати за ОСОБА_2 право користування (проживання,володіння) квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 135,8 м.кв., яка належить та є спільною сумісною власністю сторін по справі.

- Зобов`язати відповідача ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди користуватися (проживати, володіти) квартирою та передати позивачу ключі від вхідних дверей до квартири № АДРЕСА_1 загальною площею 135,8 м.кв., яка належить та є спільною сумісною власністю сторін по справі.

Разом із позовом представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову,в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 змінювати замки до вхідних дверей та чинити перешкоди позивачу ОСОБА_2 вселитися, проживати (володіти, користуватися) квартирою АДРЕСА_1 , кА була придбана під час шлюбу.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову, представник позивача посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами під час шлюбу. Вказував, що позивач постійно проживає за вищевказаною адресою, однак відповідач періодично змінює замки у вхідних дверях квартири, що унеможливлює проживання відповідача у даній квартирі.

Як установлено судом, предметом вказаного позову є право користування, володіння, розпорядження спільним сумісним майном подружжя, а саме, квартири АДРЕСА_1 .

Проте, заява про забезпечення позову та оскаржувана ухвала не містять в собі мотивованих підстав для обрання визначеного способу забезпечення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв?язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов?язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення права і законних інтересів інших осіб.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при забезпеченні позову у визначений ним спосіб, не перевірив чи є вказане забезпечення співмірним із заявленими вимогами, чи не буде воно порушувати принцип змагальності сторін та права відповідача.

Судом першої інстанції не було враховано, що в даній справі наявний спір з боку обох сторін щодо права проживання, користування та володіння спірною квартирою.

Колегія суддів вважає за неможливе забезпечення позову у визначений позивачем спосіб, при наявності спору щодо права користування спірною квартирою з боку обох сторін.

Положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Крім того, в заяві про забезпечення позову позивачем, у відповідності до п.6 ч. 1 ст. 151 ЩІК України,не зазначено пропозицій щодо зустрічного забезпечення та судом, в порушення вимог частини 7 статті 153 ЦПК України, не вирішено питання зустрічного забезпечення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегіясуддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду від 01 квітня 2019 року про забезпечення позову скасувати і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді :