Ухвала

Іменем України

11 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 490/323/16-ц

провадження № 61-18155ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва

від 29 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду

від 09 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому проваджені та визнання виконавчого листа таким,

що не підлягає виконанню, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні ВП № 53356330 щодо примусового виконання заочного рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2016 року та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначила, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2016 року стягнуто

в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

(далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») заборгованість у розмірі

51 455, 50 доларів США, що еквівалентно 1 194 127, 78 грн.

На виконання вказаного рішення судом першої інстанції 19 січня 2017 року видано виконавчий лист № 490/323/16-ц, на підставі якого державним виконавцем 09 лютого 2017 року відкрито виконавче провадження

№ 53356330.

28 березня 2019 року між ТОВ «ОТП Факторинг» та товариством

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»

(далі - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп») укладено договір факторингу № б/н, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № ML-400/054/2008 від 21 квітня 2008 року, укладеним з ОСОБА_2 , та договором поруки № SR-400/054/2008 від 21 квітня 2008 року, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп».

Між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги № 28-03/19 від 28 березня 2019 року

за вищевказаними договорами, відповідно до умов якого всі права кредитора перейшли до заявника.

З урахуванням наведеного, заявник просила замінити сторону у виконавчому провадженні № 53356330 та визнати виконавчий лист Центрального районного суду м. Миколаєва № 490/323/16-ц таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня

2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2019 року скасовано у зв`язку із тим, що судовий розгляд було проведено за відсутності учасників справи, які не була належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. У задоволені заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

У касаційних скаргах, поданих 07 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 просять скасувати ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року і ухвалити нове рішення

про задоволення заяви ОСОБА_1 , замінити сторону у виконавчому провадженні та визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню у повному обсязі, посилаючись на порушення судами першої

та апеляційної інстанції норм процесуального права.

Доводи осіб, які подали касаційні скарги, обґрунтовано тим, що судами безпідставно відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 . Посилання

суду апеляційної інстанції на постанови Великої Палати Верховного Суду

є необґрунтованими, оскільки у справах № 465/646/11, № 909/698/16

та оскаржених судових рішеннях встановлено різні фактичні обставини справи.

Перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, після перегляду в апеляційному порядку, у відповідності до частин другої-третьої статті 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає, отже у відкритті касаційного провадження у цій частині належить відмовити на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Щодо оскарження заявниками судових рішень у частині вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими особами є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Зміст наведених норм права засвідчує, що фізична особа не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право (дозвіл) на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

За договором № 28-03/19 від 28 березня 2019 року про відступлення прав вимоги, укладеним між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 , передбачена заміна кредитодавця, яким виступав банк, а у подальшому фінансова установа, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не має права надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

З урахуванням вказаних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у правовідносинах, які виникли між сторонами, заміна кредитора з фінансової установи на фізичну особу неможлива, а отже відсутні підстави і для процесуального правонаступництва.

При розгляді справи суд апеляційної інстанції врахував правову позицію, висловлену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд, якщо Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком; або правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, а також відповідність висновків суду апеляційної інстанції вищевказаному правовому висновку, викладеному

у постановах Великої Палати Верховного Суду, надавши оцінку доводам касаційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та змісту оскаржених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги

щодо оскарження судових рішень у частині вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження є необґрунтованими.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою

та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому проваджені

та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг»

до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович