ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6102/19 Справа № 171/911/17 Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу виконавчого комітету Зеленодольської міської ради Дніпропетровської області на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року у справі за позовом Зеленодольської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки від торгівельного павільйону, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року Зеленодольська міська рада Дніпропетровської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки від торгівельного павільйону.

Вказували, що у 1998 році ОСОБА_1 придбано торгівельний павільйон, розташований в АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу торгівельного павільйону, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитною Н.В., реєстраційний № 2610 від 11 грудня 1998 року. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 14 квітня 2017 року по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці дійсно знаходиться тимчасова споруда, яка належить ОСОБА_2 Розмір земельної ділянки під тимчасовою спорудою становить 5,65x7,10, що складає 40,12 м2, встановлено відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на земельну ділянку на якій встановлена ця споруда. Неодноразово Зеленодольською міською радою направлені листи ОСОБА_1 з вимогою добровільно звільнити займану земельну ділянку під торгівельним павільйоном, але на сьогоднішній день вказана земельна ділянка не звільнена.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку від торгівельного павільйону для обслуговування кафе "Сказка".

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року в задоволенні позову Зеленодольської міської ради Дніпропетровської області відмовлено.

В апеляційній скарзі Зеленодольська міська рада Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у відповідача не виникало ні право власності на земельну ділянку, ні право користування земельною ділянкою; рішенням Зеленодольської міської ради від 25 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 надавати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж зони дії особистого строкового сервітуту під тимчасовою спорудою по АДРЕСА_1 та зобов`язано відповідача звільнити займану ділянку від тимчасової споруди.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що у 1998 році ОСОБА_1 придбано торгівельний павільйон, розташований в АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу торгівельного павільйону, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитною Н.В., реєстраційний № 2610 від 11 грудня 1998 року.

Після цього відповідач звернулась до Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області як приватний підприємець з заявою про надання дозволу на попереднє погодження місця розташування об`єкту, про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди, про надання земельної ділянки в оренду, та рішенням 24 сесії XXIII скликання № 264 від 10 листопада 2000 року надано дозвіл на попереднє погодження місця розташування об`єкту (а.с.114).

Рішенням 25 сесії Зеленодольської міської ради ХХІІІ скликання № 278 від 15 грудня 2000 року надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди (а.с.115).

Рішенням 26 сесії Зеленодольської міської ради XXIII скликання № 289 від 05 січня 2001 року відповідно до матеріалів проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди було надано земельну ділянку в оренду для розміщення торгівельного павільйону (а.с.112).

Після чого укладено договір оренди на дану земельну ділянку, строк дії якого закінчився у 2006 році (а.с.156-158).

Відповідно до угоди про відшкодування збитків від неотримання коштів Зеленодольською міською радою № 07 від 25 січня 2010 року за фактичне землекористування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 встановлено, що угода укладена відповідно до рішень Зеленодольської міської ради із землекористувачем, яка фактично користується земельною ділянкою по АДРЕСА_1 (а.с.130).

Також судом першої інстанції встановлено, що в 2014 році відповідач ОСОБА_1 сплатила відповідно до розрахунку розміру збитків, завданих Зеленодольській міській раді в результаті порушення господарських зобов`язань за договором оренди землі № 07 від 25 січня 2010 року, за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року 789 грн.02 коп. за орендовану ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 (а.с.131).

Зеленодольською міською радою 30 березня 2015 року за №403/02-13, 04 серпня 2015 року за №1035/02-14, 26 серпня 2016 року за №0325/02-14, 10 лютого 2017 року за №449/02-14, 10 квітня 2017 року за №1186/02-14 направлені листи ОСОБА_1 з вимогою добровільно звільнити займану земельну ділянку під торгівельним павільйоном (а.с.6-10).

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 14 квітня 2017 року по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці дійсно знаходиться тимчасова споруда, яка належить ОСОБА_2 Розмір земельної ділянки під тимчасовою спорудою становить приблизно 5,65 x приблизно 7,10, що складає 40,12 м2 (а.с.11).

З листа Апостолівського відділення Криворізької південної ОДПІ №407/10/04-14 від 10 квітня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 сплачено земельний податок у 2014 року - 1.209 грн. 02 коп., з 2015 року по 2017 рік - не сплачувався (а.с. 26).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підставою користування спірною земельною ділянкою відповідачем є набуття права власності на нерухоме майно на підставі укладеного у 1998 році договору купівлі-продажу торгівельного павільйону; з огляду на наявність на спірній земельній ділянці нерухомого майна, належного відповідачу щодо якого суд не встановив підстав для його знесення, а також з огляду на виникнення договірних відносин та вжиття відповідачем заходів з оформлення спірної земельної ділянки, відсутні підстави вважати, що ця земельна ділянка самовільно зайнята відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.116,125,126 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За приписами статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель " самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки необхідним є врахування, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. При вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об`єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Ордер та інші дозвільні документи на право торгівлі надають суб`єкту господарювання право на здійснення підприємницької діяльності, зокрема, на відповідній території, земельній ділянці або у приміщенні. При цьому такий документ не надає права на відповідну земельну ділянку як частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування та з визначеними щодо неї правами в розумінні частини першої статті 79 ЗК України. Отже, розміщення малої архітектурної форми для здійснення підприємницької діяльності за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій вона розміщена, може свідчити про самовільне зайняттям земельної ділянки і тягнути за собою наслідки, визначені статтею 212 ЗК України.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення з даним позовом позивач зазначає ст.212 ЗК України та вважає, що відповідач самовільно зайняла земельну ділянку, об`єкт розташований на ній є самовільним будівництвом.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що відповідач є власником торгівельного павільйону у АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 11 грудня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитною Н.В., вказаний правочин є презюмовано правомірним на підставі ч.1 ст.204 ЦК України, тому підстави вважати, що зазначений торгівельний павільйон самовільно розміщено відповідачем на спірній земельній ділянці відсутні.

Колегія суддів не може прийняти доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача не виникало ні право власності на земельну ділянку, ні право користування земельною ділянкою, оскільки матеріали справи свідчать про те, що відповідач на підставі договору оренди користувалась спірною земельною ділянкою, між сторонами укладався договір оренди земельної ділянки 01 червня 2003 року строком дії на 3 роки, згодом рішенням Зеленодольської міської ради від 22 січня 2010 року дозволено фоп ОСОБА_1 укласти угоду про відшкодування збитків від неотримання коштів Зеленодольською міською радою за фактичне використання земельної ділянки для обслуговування об`єкту МАФ торгівельного павільйону на період виготовлення технічної документації на 2010 рік, за таких обставин до виниклих відносин не підлягає застосуванню ст.212 ЗК України.

Крім того, в червні 2017 року відповідач звернулась до позивача про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, тобто відповідач вживала заходи щодо оформлення права користування земельною ділянкою.

Зважаючи на те, що підстави для застосування ст.212 ЗК України відсутні, позов з інших підстав (припинення договірних орендних правовідносин сторін) Зеленодольською міською радою Дніпропетровської області заявлено не було, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Зеленодольської міської ради Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.