П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М. із секретарем судового засідання Горенко Ю.В., за участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки - адвоката Білої О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Білою О.І. на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2019 року, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Коваленка І.В., по справі № 489/2164/19, провадження №22-ц/812/964/19, про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2019 року представник позивача звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила поділити спільне майно сторін, а саме: автомобіль Renault Megane 2011 р.в., шляхом виплати грошової компенсації вартості Ѕ частки зазначеного автомобіля в сумі 113752,50 грн. та стягнення судових витрат.

Одночасно представник позивача подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль.

Заява обґрунтована тим, що під час шлюбу за спільні кошти сторонами було придбано автомобіль Renault Megane 2011 р.в., державний номер НОМЕР_1 . Автомобіль був куплений на території Німеччини, право власності за ним зареєстровано на ім`я відповідача, про що свідчить vin код (vin НОМЕР_2 ), який зазначено на офіційному сайті національної поліції про реєстрацію автомобіля та митних документах. Після того, як позивач пішов із сім`ї він забрав із собою правовстановлюючі документи на автомобіль та автомобіль. На теперішній час оригінали вказаних документів знаходяться у відповідача, місцезнаходження автомобіля позивачу не відоме. За таких обставин, позивач вважає, що існує реальна загроза того, що відповідач може одноосібно продати автомобіль з метою ухилення від поділу спільного майна подружжя (а.с. 39-40).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (а.с. 45-45).

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження реєстрації спірного автомобіля на ім`я відповідача та недоведеність з огляду на предмет спору істотного ускладнення або неможливості виконання рішення суду, в разі невжиття вказаних у заяві заходів забезпечення.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує, що ухвала суду незаконна та необґрунтована, оскільки суд не надав належної оцінки доказам, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого порушено норми процесуального права та не застосовано законодавство, яке підлягало до застосування. Крім того, судом не враховано, те що у позивача є труднощі із наданням доказів, у зв`язку з чим заявлено клопотання про витребування доказів у регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області (а.с. 47).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник просили задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи апеляційним судом йому відомо (а.с. 62).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, переглянувши справу за наявними в ній доказами та додатково поданими доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає наведеним вимогам.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля Renault Megane 2011 р.в., шляхом виплати грошової компенсації вартості Ѕ частки зазначеного автомобіля в сумі 113752,50 грн. та стягнення судових витрат, посилаючись на те, що вони перебувають між собою у шлюбі з 17.04.2015 року, спірний автомобіль було придбано в період шлюбу, відповідач не визнає її право власності на Ѕ частину автомобіля, створює перешкоди у користуванні автомобілем, приховує місце його зберігання.

У заяві про забезпечення позову, повторюючи вищенаведені обставини та посилаючись на те, що відповідач пішов із сім`ї, забрав правовстановлюючі документи на автомобіль, що на думку позивача свідчить про загрозу того, що відповідач може одноособово продати автомобіль з метою ухилення від його розподілу між подружжям, що в подальшому, якщо не вжити заходи забезпечення позову, може ускладнити чи не уможливити виконання рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд виходив з того, що не надано належних і допустимих доказів на підтвердження реєстрації автомобіля за відповідачем та недоведеність з огляду на предмет спору істотного ускладнення або неможливості виконання рішення суду в разі невжиття вказаних у заяві заходів забезпечення позову.

Але з висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною третьою статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладання арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплати відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Згідно зі статтею 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, у тому числі, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, предмет і ціну позову, інші відомості, необхідні для вирішення питання про забезпечення позову.

За системним аналізом наведених норм права можна зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 15 ЦПК України та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

При цьому відповідно до частин 3, 4 статті 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Таким чином, достатність наданих доказів та переконливість наведеного обґрунтування є предметом перевірки суду на стадії вирішення заяви про забезпечення доказів і підлягають дослідженню під час вирішення її по суті.

У справі, яка переглядається, позивачка, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, просила накласти арешт на зареєстрований на ім`я відповідача автомобіль, який є спільною власністю подружжя, як визначено статтею 150 ЦПК України.

Таким чином, заява містила достатню інформацію щодо предмета забезпечення, як того вимагає стаття 151 ЦПК України, а тому питання щодо недостатності інформації могло бути вирішене судом шляхом виклику заявника для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Позивачка подала заяву до суду першої інстанції про витребування доказів - інформації з регіонального сервісного центру про реєстрацію на ім`я відповідача автомобіля, посилаючись на те, що відповідно до п. 16 Порядку надання фізичним та юридичним особам інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів стосовно зареєстрованих транспортних засобів, належних користувачів, затвердженого постановою КМ України від 25.03.2016 року № 260 "Деякі питання надання інформації про зареєстровані транспортні засоби, їх власників та належних користувачів", така інформація їй не може бути надана, оскільки запитувані відомості стосуються даних, на які поширюється дія Закону України "Про захист персональних даних" (а.с. 34-35).

Зазначене клопотання судом не вирішено, можливість розглянути заяву про забезпечення позову із застосуванням положень частин 3, 4 статті 153 ЦПК України не використана. Порушення наведених процесуальних норм призвело до прийняття неправильного рішення по справі, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд враховує наведені вище норми ЦПК України, а також роз`яснення, що містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", відповідно до яких, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року по справі № 183/5864/17-ц|61-38692св18 зазначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Колегія суддів вважає, що відповідна мотивація та докази необхідності забезпечення позову викладені в заяві, факт належності відповідачу спірного автомобіля підтверджений документами, наданими Регіональним сервісним центром МВС в Миколаївській області апеляційному суду, відповідно до яких спірний автомобіль належить відповідачу, зареєстрований за ним 24.10.2018 року на підставі посвідчення серії НОМЕР_3 та митної декларації № 504170000/2018/009089, виданих 23.10.2018 року Миколаївською митницею ДФС.

Виходячи з наведеного апеляційну скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2019 року, скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на автомобіль марки Renault Megane 2011 р.в., чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , vin код НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , який проживає у АДРЕСА_1 ,ІПН НОМЕР_4 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 07 червня 2019 року