Ухвала

19 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 711/3650/18

провадження № 61-7253ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській

області та ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2018 року і постанову апеляційного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в межах кримінального провадження № 0000224 (кримінальна справа № 699/70/15-к) звернувся до суду із зазначеним цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, у розмірі 30 000 грн.

Придніпровський районний суд м. Черкаси рішенням від 28 грудня 2018 року позов задовольнив частково. Стягнув з Державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позову відмовив.

Апеляційний суд Черкаської області постановою від 12 березня 2019 року апеляційні скарги залишив без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2018 року - без змін.

У квітні 2019 року Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та ОСОБА_1 подали до Верховного Суду касаційні скарги, в яких просять скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області

від 12 березня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову

не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,

що вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України«Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом

на 1 січня 2019 року становить 1 921 гривня.

У даній справі ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області в обґрунтування права на касаційне оскарження судових рішень судів першої

та апеляційної інстанцій посилається на те, що касаційна скарга стосується

питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес та

має виняткове значення длязаявника.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження. Посилання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області відхиляються судом, оскільки у касаційній скарзі не

наведено переконливого обґрунтування доводів про те, що дана справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника

у розумінні підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, а саме з підстав неправильного застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, не є обставиною, яка впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення длязаявника. Доводи Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до

суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть

бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційні скарги подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, і випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявниками не доведені, а судом не встановлені, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Зазначення у постанові апеляційного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для розгляду цієї справи судом касаційної інстанції.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2018 року і постанову апеляційного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційні скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко