Справа № 0427/2481/2012
№ 4-с/183/19/19

У Х В А Л А
17 жовтня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця Мосейко Анжели Геннадіївни, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,-
заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить:
- визнати незаконними дії приватного виконавця Мосейко А.Г. по виконанню виконавчого провадження № 57912918;
- визнати неправомірною та скасувати Постанову приватного виконавця Мосейко А.Г. від 12 грудня 2018 року у виконавчому провадженні № 57912918 про відкриття виконавчого провадження.
В обґрунтування скарги вказує на те, що на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2013 року по справі № 0427/2481/2012 з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в сумі 405481,75 грн. на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». На підставі вказаного вище рішення суду Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 15 квітня 2013 року виданий виконавчий лист про стягнення заборгованості 405481,75 грн. з ОСОБА_1 (надалі - Боржник, заявник) на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Стягувач). На підставі виконавчого документу та відповідно до заяви представника Стягувача приватним виконавцем Мосейко А.Г. відкрито виконавче провадження № 57912918 та винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження від 12 грудня 2018 року (надалі - Постанову), яку ОСОБА_1 вважає незаконною. 17 грудня 2018 року вищезазначену Постанову вкладено з у поштову скриньку заявника, чим порушено порядок вручення документів. Крім того, у постанові не зазначений строк оскарження, а вона лише містить посилання на Закон України «Про виконавче провадження». В порушення п. 7 Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» у Постанові не зазначений строк оскарження. В порушення п.7 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у Постанові невірно вказана дата, коли виданий виконавчий лист, а саме вказано, що виконавчий лист №0427/2481/2012 виданий 22 травня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, що не відповідає дійсності. Стягувачем до цього здійснювалися дії щодо пред`явлення вищезазначеного виконавчого листа до виконання на підставі яких були відкриті виконавчі провадження: ВП №47287708 від 17 квітня 2015 року та ВП № 47287849 від 17 квітня 2015 року, в яких виконавцями зазначена інша дата видачі виконавчого листа 15 квітня 2013 року. Тобто, виконавчий лист № 0427/2481/2012 виданий 22 травня 2014 року, а вступив у законну силу на рік раніше - 26 квітня 2013 року. Зазначає, що виконавчий лист № 0427/2481/2012, виданий 15 квітня 2013 року, набрав чинності 26 квітня 2013 року та був дійсний для пред`явлення, тобто мав законну силу - один рік з 26 квітня 2013 року по 26 квітня 2014 року згідно з ч.2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» та п.4. розд. 2 Прикінцеві та перехідні положення чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження». Ніяких домовленостей та дій, підписання документів, протоколів, часткового виконання рішення у продовж цього терміну між стягувачем та боржником здійснено не було та не було переривання та відновлення строку давності виконавчого листа. Тому усі документи, накази, постанови, які посилались на цей виконавчий лист після закінчення його строку дії не можуть бути законними. Заявник вказує, що 24 квітня 2015 року він вже оскаржував постанови ВП № 47287708 від 17 квітня 2015 року та ВП № 47287849 від 17 квітня 2015 року. Перша заява про примусове стягнення подана Стягувачем 15 квітня 2015 року, тобто через два роки з моменту видачі виконавчого листа № 0427/2481/2012. ВП № 55885155 від 01 березня 2018 року та ВП № 55885272 від 27 лютого 2018 року з`явилися майже через п`ять років з моменту 26 квітня 2013 року, коли виконавчий лист №0427/2481/2012 вступив у законну силу (набрав чинності). Посилаючись на те, що Виконавчий лист № 0427/2481/2012 вступив у законну силу (набрав чинності) 26 квітня 2013 року, а заява про примусове стягнення подана Стягувачем до приватного виконавця Мосейко А.Г. 12 грудня 2018 року, що є більшим ніж строк в п`ять років - постанова ВП № 57912918 від 12 грудня 2018 року суперечить вимогам ст.12 та ст.4, п.4 Закону України «Про виконавче провадження».
Заявник, приватний виконавець надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.
Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду скарги повідомлений належним чином.
У відповідності до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, доводи, покладені в обґрунтування скарги та заперечень суд приходить до такого.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2013 року по справі № 0427/2481/2012 задоволено частково позов публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 405481,75 грн., яка складається з: непогашеної суми кредиту у розмірі 330 723,09 грн., несплачених відсотків у розмірі 64 758,66 грн. та пені по тілу кредиту у розмірі 10 000,00 грн., а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у 3079,00 грн.

На підставі рішення суду Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 22 травня 2014 року виданий виконавчий лист щодо стягнення заборгованості у розмірі 405481,75 грн. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». В виконавчому листі вказано, що строк пред`явлення до виконання становить один рік /а.с.28-29/. Крім того, долучена до матеріалів справи засвідчена копія виконавчого документу містить відмітки про виконання: 26.05.14 з незрозумілим при візуальному огляді формулюванням; 25.05.15 - незрозуміле при візуальному огляді формулювання ст..47 ЗУ «Про в/п»; п.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» - 23.05.18.

На підставі виконавчого документу приватним виконавцем Мосейко А.Г. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження від 12 грудня 2018 року ВП № 57912918. В означеній постанові вказано, що: виконавчий лист № 0427/2481/2012 виданий 22 травня 2014 року; документ вступив в законну силу 26 квітня 2013 року. Під час вирішення питання щодо винесення постанови приватний виконавець керувався положеннями ст.ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» /а.с.32-33/.

Постанова направлена стягувачу та боржнику супровідним листом від 12 грудня 2018 року та отримана стягувачем 20 грудня 2018 року, боржником 18 грудня 2018 року, про що є відмітка у відповідних повідомленнях про вручення поштових відправлень /а.с.30, 31/.

З 12 грудня 2018 року приватним виконавцем вчинено виконавчі дії в межах процедури примусового виконання виконавчого документу, в тому числі винесено постанову про арешт майна боржника, проведено виїзд за адресою місцезнаходження майна боржника, отримано звіт про оцінку майна, направлено запити до відповідних органів в межах процедури виконання рішення та отримано відомості про майно боржника /а.с.34-95/.

Також з матеріалів справи вбачається:

- відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа № 0427/2481/2012 виданого 15 квітня 2013 року в частині стягнення судового збору 3079 грн. - 17 квітня 2015 року державним виконавцем ВДВС Новомосковського МРУЮ в межах ВП 47287849 шляхом винесення постанови /а.с.6/;

- відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа № 0427/2481/2012 виданого 15 квітня 2013 року в частині стягнення заборгованості 405481,75 грн. - 17 квітня 2015 року державним виконавцем ВДВС Новомосковського МРУЮ в межах ВП 47287708 шляхом винесення постанови /а.с.7/;

- подання ОСОБА_1 скарги до ВДВС Новомосковського МРУЮ 24 квітня 2015 року на постанову про відкриття ВП № 47287708 від 17 квітня 2015 року /а.с.8/;

- подання ОСОБА_1 скарги до ВДВС Новомосковського МРУЮ 24 квітня 2015 року на постанову про відкриття ВП № 47287849 від 17 квітня 2015 року /а.с.9/;

- відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа № 0427/2481/2012 виданого 22 травня 2014 року в частині стягнення судового збору 3079 грн. 01 березня 2018 року державним виконавцем ВДВС Новомосковського МРУЮ в межах ВП 55885155 шляхом винесення постанови /а.с.10/;

- відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа № 0427/2481/2012 виданого 22 травня 2014 року в частині стягнення заборгованості 405481,75 грн. 27 лютого 2018 року державним виконавцем ВДВС Новомосковського МРУЮ в межах ВП 55885272 шляхом винесення постанови /а.с.11/;

- направлення постанов ВДВС Новомосковського МРУЮ ВП 55885155, ВП 55885272 боржнику листом /а.с.12/.

Вирішуючи питання обґрунтованості скарги, суд виходить з такого.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч.1.ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.13 чинного Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч.5 ст.26 чинного Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Посилання заявника на те, що приватним виконавцем не вказано строків та порядку оскарження постанови не відповідає дійсності, оскільки надана суду копія Постанови в п.7 резолютивної частини містить наступні відомості: «Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження»».

Щодо посилання заявника на невідповідність виконавчого документа вимогам Закону України «Про виконавче провадження», суд виходить з такого.

На момент видачі виконавчого документу діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, стаття 18 якого передбачала, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається з наданого суду виконавчого документа, виконавчий лист виданий 22 травня 2014 року. Відомості про отримання виконавчого листа саме 22 травня 2014 року підтверджуються також і підписом представника стягувача на довідковій сторінці справи № 0427/2481/2012.Містить виконавчий документ і дату прийняття і номер рішення, на виконання якого виконавчий лист видано 15 квітня 2013 року. Крім того містить документ і строк пред`явлення рішення до виконання один рік.

Таким чином є не обґрунтованим посилання заявника, що в постанові невірно вказана дата видачі виконавчого листа.

Посилання на те, що в інших постановах, винесених державними виконавцями до 12 грудня 2018 року вказана інша дата суд не приймає до уваги під час розгляду даної скарги через предмет її розгляду, який полягає саме у питанні правомірності прийняття постанови про відкриття ВП № 57912918.

Водночас, частина 1, пункт 1 частини 2 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, які діяли на момент видачі виконавчого листа, встановлювала, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

За таких обставин заявником вірно визначено, що виконавчий лист виданий 22 травня 2014 року, а судове рішення, на виконання якого виданий виконавчий лист набрало законної сили 26 квітня 2013 року. При цьому, не виконавчий лист набрав законну силу, а саме рішення, на виконання якого даний виконавчий лист видано. Крім того, строк пред`явлення виданого виконавчого листа до виконання - протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили, тобто з 27 квітня 2013 року і скінчився 27 квітня 2014 року.

Матеріали справи, матеріали скарги, копії матеріалів виконавчого провадження не містять доказів поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа. Суду таких даних не подано.

За ч.1 ст.18 чинного Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону).

Відповідно до п.2 ч.4, абз.12 ч.4 ст.4 чинного Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

За таких обставин, в порушення ч.4 ст.4 чинного Закону України «Про виконавче провадження», оскільки судове рішення у справі № 0427/2481/2012, на виконання якого видано виконавчий лист вступило у законну силу 26 квітня 2013 року, а заява про примусове стягнення подана стягувачем до приватного виконавця в грудні 2018року - постанова ВП № 57912918 від 12 грудня 2018 року суперечить вимогам ст. 12 та п.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» і підлягає визнанню неправомірною.

Посилання приватного виконавця на те, що виконавчий документ неодноразово пред`являвся стягувачем до виконання і стягувачем при пред`явленні виконавчого листа № 0427/2481/2012 виданого 22 травня 2014 року дотримано строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, визначений ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», а постанова про відкриття виконавчого провадження № 57912918 від 12 грудня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 0427/2481/2012 винесена правомірно з дотриманням вимог Закону не знайшло свого підтвердження матеріалами справи, скарги та наданими суду копіями документів виконавчого провадження, яке, до речі, не містить і заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, з наданої суду копії виконавчого документу не можна з`ясувати обставини щодо попередньої процедури виконання виконавчого документу, що з огляду на подану приватним виконавцем заяву про розгляд справи у відсутність виконавця, принципи ЦПК України про диспозитивність та змагальність позбавляє суд можливості оглянути оригінал виконавчого документа.

Посилання на те, що згідно з даними з автоматизованої системи виконавчого провадження, останній раз вказаний виконавчий документ перебував на виконанні у Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровській області з 27 лютого 2018 року по 23 травня 2018 року та був повернутий постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 23 березня 2018 року не знайшло свого підтвердження матеріалами справи, а тому не приймається судом до уваги.

За ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи те, що нормами ЦПК України надано право суду визнавати саме неправомірними винесені в процесі виконання судового рішення документи, а ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» надає право скасовувати постанови державного виконавця виключно Начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, суд вважає за належне саме визнати незаконними дії виконавця та винесену постанову.

У зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження понесення сторонами судових витрат судові витрати не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 260, 451 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

скаргу ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця Мосейко Анжели Геннадіївни, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця Мосейко Анжели Геннадіївни по виконанню виконавчого провадження № 57912918.

Визнати неправомірною Постанову приватного виконавця Мосейко Анжели Геннадіївни від 12 грудня 2018 року у виконавчому провадженні № 57912918 про відкриття виконавчого провадження.

Судові витрати не стягуються.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Суддя Сорока О.В.