Провадження № 2-з/686/190/19
УХВАЛА

21 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Чевилюк З.А., вивчивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 ..

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши вимоги заявника, викладені у заяві про забезпечення позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вказаної заяви, виходячи з наступного.

За ст. 150 ЦПК передбачено серед видів забезпечення позову накладення арешту на майно, заборона вчинення дій.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Постановою ВСУ № 9 від 22.12.2006 року « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову » визначено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками судового процесу.

Відповідно до положення ч.3 ст.368 ЦПК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або за законом.

Положенням ч.2 ст.369 ЦПК України визначено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Заявником в позовній заяві зазначено, що право власності на оспорюване майно квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 , однак, як вбачається із позову та підтверджується довідкою з Реєстру нерухомого майна, вказана квартира набута у власність ОСОБА_2 25.07.2014 року, тобто за час шлюбу із позивачем ОСОБА_1 , а відтак в розумінні ч.3 ст. 368 ЦПК України може бути спільною сумісною власністю подружжя, та у відповідності із положенням ч.2 ст. 369 ЦПК не може бути відчуженою одним із подружжя без згоди іншого із подружжя на такий правочин.

За таких обставин, суд вважає що ОСОБА_1 не належно обґрунтувала підстави подачі заяви про забезпечення позову та необхідність у забезпеченні позову. Суду не доведено обґрунтованість та підставність тверджень позивача щодо можливості вчинення неправомірних дій відповідачем щодо відчуження або передачі в користування оспорюваного нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149,150 -153, 154,353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний термін з моменту проголошення.

Суддя