Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2019 Справа №607/2098/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в

складі:

головуючого Дзюбича В.Л.,

за участю секретаря Зубко О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по нарахованих відсотках за кредитним договором №ТЕМLAU00277061 від 03.07.2007 року в сумі 5950,14 доларів США, -

ВСТАНОВИВ :

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по за кредитним договором №ТЕМLAU00277061 від 03.07.2007 року у сумі 5950,14 доларів США, що станом на 01.02.2017 року еквівалентно 161070,29 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 9864,00 доларів США у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на строк до 02.07.2012 року. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, однак відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань щодо вчасного повернення кредиту та відсотків, у результаті чого станом на 01.02.2017 року виникла заборгованість у розмірі 53372,76 доларів США, з яких: 6389,44 заборгованість за тілом кредиту; 8027,60 доларів США- заборгованість по відсотках за користування кредитом; 649,07 доларів США-заборгованість по комісії за користування кредитом; 3806,65 доларів США-пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Враховуючи те, що кредитодавець на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, позивач просить суд стягнути з відповідача нараховану заборгованість по відсотках за користування кредитом за період з 02.02.2010 року по 01.02.2017 року в сумі 5950,14 доларів США, що еквівалентно 161070,29 грн., а також понесені судові витрати.

Від представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Притолюка М.П. надійшли письмові пояснення на позов із клопотанням про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку давності. Вказав, що відповідно до умов кредитного договору № ТЕМLAU00277061 від 03.07.2007 року термін дії договору повинен був закінчитися 02.07.2012 року, починаючи з 03.07.2012 року позивач знав про своє порушене право, і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання, так і до вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та інших передбачених договором сум. Однак банк звернувся із позовом до суду лише через п`ять років, у лютому 2017 року, тобто за межами строку позовної давності. Крім цього просить врахувати те, що 28.11.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» вилучило у відповідача автомобіль ВАЗ 1113, 2007 року випуску, переданий у заставу банку для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Даний факт встановлено постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 23.04.2009 року та рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 15.06.2010 року. Таким чином, банк з власної ініціативи пред`явив вимоги до відповідача про дострокове розірвання кредитного договору, а відтак фактично строк позовної давності щодо виконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором № ТЕМLAU00277061 від 03.07.2007 року слід обчислювати з моменту пред`явлення банком вимоги про повне дострокове стягнення заборгованості за кредитом, а в даному випадку з моменту вилучення заставного майна-28.11.2008 року, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 09.11.206 року у справі № 6-2251цс16.

Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник адвокат Притолюк М.П. в судове засідання не з`явилися з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.07.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № ТЕМLAU00277061.

Згідно п.7.1 договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит на строк з 03.07.2007 року по 02.07.2012 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 9864,00 доларів США на наступні цілі: 46500 грн. на купівлю автомобіля, а також у розмірі 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу № ТЕМLAU00047069 від 03.07.2007 року, договором особистого страхування № ТЕМLLK00047070 від 03.07.2007 року на строк до 02.07.2008 року у сумі 45 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 465 грн. та у розмірі 46500 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 234,06 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, винагороди, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даними договором виступає автомобіль ВАЗ-11193, 2007 року випуску.

Згідно п.п.3.2, 7.4 договору у випадку порушення зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1, 2.2.4, 2.3.3 кредитного договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У відповідності до п.3.8 договору у разі непогашення кредиту в терміни, зазначені у п.п.2.3.3, 7.1 договору, заборгованість у частині вчасно не погашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості за простроченою сумою кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно з п.3.2 договору з дати виникнення простроченої заборгованості.

У разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується оплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення п.4.1 договору.

У разі невиконання позичальником умов, передбачених п.2.2.11 договору банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту за рахунком. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати.

Позивач свої зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

ОСОБА_4 свої зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за користування коштами не виконала, внаслідок чого станом на 01.02.2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 53372,76 доларів США, яка складається з наступного: 6389,44 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту): 8027,60 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 649,07 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 38306,65 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по відсотках за користування кредитом, що утворилася за період з 02.02.2010 року по 01.02.2017 року в розмірі 5950,14 доларів США, що еквівалентно 161070,29 грн.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 15.06.2010 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.04.2009 року в частині задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Зі змісту статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у лютому 2017 року.

Представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статттею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до вимог ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила -ч.1 ст.261 ЦК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частина перша ст.530 ЦК України щодо строку (терміну) виконання зобов`язання містить загальне правило, згідно якого якщо в зобов`язанні встановлений строк (в понятті - термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін.

Таке зобов`язання є зобов`язанням з визначеним строком (терміном) його виконання.

У п.7.1 кредитного договору визначений як термін користування кредитом по 02.07.2012 року включно, так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів-з 23 по 30 число кожного місяця.

Тобто сторонами кредитного договору встановлена кінцева дата його виконання, як це передбачено ст.530 ЦК України - до 00.00 год. 03.07.2012 року.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що строк договору є однією із складових його змісту. Строком є термін дії певного договору. Протягом строку дії договору сторони мають права і повинні виконувати свої обов`язки, які обумовлені предметом того чи іншого договору. Строк дії договору визначається сторонами на їх власний розсуд, за винятком випадків, коли законом передбачено конкретний строк дії того чи іншого виду договорів. Протягом строку дії договору діє і зобов`язання, взяте на себе сторонами відповідно до умов договору. У випадку, коли сторони виконують свої зобов`язання до закінчення строку, визначеного в договорі, припиняється дія такого договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення договору, вчинене під час дії цього договору, однак при цьому слід враховувати строки позовної давності, що передбачені ст.ст. 257, 258 ЦК України.

У кредитному договорі №ТЕМLAU00277061 від 03.07.2007 року відповідно до ст.530 ЦК України чітко визначений строк виконання основного зобов`язання-по 02.07.2012 року включно, тому позивач вправі пред`явити свої вимоги, пов`язані з порушенням зобов`язання протягом строку позовної давності, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому слід зазначити, що формулювання, зазначене в п.5.1 кредитного договору стосовно його дії до повного виконання зобов`язань, призводить до того, що його закінчення може ніколи не настати, що в свою чергу суперечить вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відтак кредитний договір не може породжувати невизначеність стосовно строку його дії, оскільки у ньому передбачений момент виконання зобов`язання - конкретний термін, який є закінченням строку дії договору.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

У п.31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено, що враховуючи вищевказані положення, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, оскільки зі спливом строків позовної давності основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Як зазначив Верховний Суд України у своїх постановах від 16.09.2015 року у справі № 6-68цс15 та від 30.09.2015 року у справі № 3-374гс15, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з наведеного, боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Таким чином, позивач вправі був пред`явити позов про стягнення заборгованості за кредитним договором №ТЕМLAU00277061 від 03.07.2007 року на протязі трьох років від кінцевої дати повернення кредиту- 03.07.2012 року , тобто до 03.07.2015 року, однак банк до суду звернувся із вказаним позовом лише 16.02.2017 року, тобто за спливом строку позовної давності.

При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що звернувшись в листопаді 2008 року з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави банк заявив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, змінивши таким чином строк виконання зобов`язання, внаслідок чого строк позовної даності в такому випадку підлягає обчисленню з моменту вилучення заставного майна.

Як вбачається із рішення апеляційного суду Тернопільської області від 15.06.2010 року, при розгляді позову ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет застави, судом першої інстанції не вирішувалось питання підставності та правильності нарахування боргу та інших платежів за кредитним договором, не було взято до уваги заперечення на позов відповідача, відтак за даних обставин неможливо стверджувати про те, що при зверненні до суду із вказаним позовом банком було заявлено вимогу про повне дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №ТЕМLAU00277061 від 03.07.2007 року.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що в даному випадку не пред`явивши після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення про відмову у зверненні стягнення на предмет застави вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору, кредитор-ПАТ КБ «Приватбанк» не змінив строк виконання основного зобов`язання.

У зв`язку з цим, право на звернення до суду виникло у кредитора у зв`язку з невиконанням боржником основного кредитного зобов`язання зі строком повернення кредиту, тобто починаючи з 03.07.2012 року.

У відповідності до ч.4 ст. 12, ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» не надано та судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по відсотках за користування кредитом згідно кредитного договору №ТЕМLAU00277061 від 03.07.2007 року, нарахованих за період з 02.02.2010 року по 01.02.2017 року в сумі 5950,14 доларів США слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

В силу вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.251, 253, 256, 257, 261, 267, 509, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 631, 1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по нарахованих відсотках за кредитним договором №ТЕМLAU00277061 від 03.07.2007 року за період з 02.02.2010 року по 01.02.2017 року в сумі 5950,14 доларів США відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , р/р НОМЕР_1 , МФО №305299.

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич