БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/292/19
Провадження № 2-о/497/32/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

секретаря судового засідання - Стоянової І.М.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заінтересованих осіб - Каламанова В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне Управління Державної міграційної служби в Одеській області, Болградський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

На обґрунтування заяви зазначає, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Виноградівка Болградського району Одеської області. Навчалася у Виноградівської восьмирічній школі Болградського району Одеської області, в якій в 1987 році закінчила 8-ий клас, про що, їй було видано свідоцтво про неповну середню освіту № НОМЕР_1 .

Постійно проживала на території України, а саме за адресою: АДРЕСА_1 з моменту народження та до 21 листопада 1991 року, після чого за сімейними обставинами виїхала до Російської Федерації, де проживала до 2003 року.

В 2003 році вона, заявник повернулося до батьків в Україну, та 12 вересня 2003 року їй був наданий дозвіл на імміграцію в Україну. 09 листопада 2009 року вона отримала посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 (дійсну безстроково). Проте 14 березня 2018 року начальником Головного управління ДМС України в Одеської області Погребняк ОСОБА_2 на підставі п. 1 та 6 частини першої ст.12 Закону України «Про імміграцію» вищевказаний дозвіл скасовано.

Наразі вона не має жодного документу, а ні на підтвердження громадянства України, а ні на підтвердження до громадянства Російської Федерації. Зважаючи на те, з дня народження та станом на день оголошення незалежності України, вона постійно проживала і була зареєстрована на території України, тому належить до громадянства України.

Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Заявник заяву підтримала, просила задовольнити та надала пояснення з підстав зазначених в заяві. Крім того, уточнила, що встановити факт її проживання на території України необхідно на дві дати: 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, і що саме дане рішення суду може бути у подальшому для видачі їй паспорту громадянки України.

Заінтересована особа Головне управління ДМС України в Одеській області надав відзив, згідно якого просить заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду, у зв`язку з тим, що підстави для видачі паспорта відсутні, так як наданими заявником документами не підтверджено факт постійного її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року(а.с.23-29).

Болградський районний відділ ДМС України в Одеській області письмових пояснень до суду не надав.

Разом з цим, представник заінтересованих осіб, будучи присутнім в судовому засіданні, визнав вимоги заявниці, та надав відповідні пояснення. За наслідками досліджених доказів, представник підтвердив, що дійсно підтверджується факт постійно проживання заявника на території України з дня народження та по 21.11.1991 року, в тому числі і на 24.08.1991 року і на 13.11.1991 року, а відтак вимоги заявниці підлягають задоволенню. Також пояснив, що заявниця зверталася особисто до Болградського РС ГУДМС України в Одеській області з приводу отримання громадянства України, та що їй було надано усне роз`яснення з відмовою про прийняття та оформлення таких документів та рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання на Україні.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягає задоволенню з таких підстав.

При вирішенні даної справи про встановлення факту, що має юридичне значення, постійного або безперервного проживання на території України суд керується Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III «Про громадянство України» та Указом Президента України від 27 березня 2001 р. N 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».

Статтею 4 Конституції України передбачено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до пункту 26 статті 106 Основного Закону Президент України приймає рішення про прийняття до громадянства України та припинення громадянства України, про надання притулку в Україні.

Закон України «Про громадянство» з наступними змінами, відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Згідно статті цього ж Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Умовами прийняття до громадянства України є:

1) визнання і дотримання Конституції України та законів України;

2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років.

Стаття 1 цього Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах»:

- безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів;

- проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 р. відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачене.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Виноградівка Болградського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_3 , виданим Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі запису акту № 52, складеного 28 липня 1972 року виконавчим комітетом Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.7).

Згідно свідоцтва про народження заявника (а.с.7), її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Батьки заявниці, які зареєстрували шлюб 12.01.1962 року у Виноградівській сільській раді Болградського району Одеської області (а.с.8), все своє життя проживали в с.Виноградівка Болградського району Одеської області, що підтверджується довідкою сільської ради (а.с.41), та померли також в с.Виноградівка: батько 05.04.2002 року, мати ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.42, 43).

Відповідно до довідки Виноградівської загальноосвітньої школи Болградського району Одеської області від 05.02.2019 року за № 48, заявник: ОСОБА_1 , 1972 року народження, навчалася в названому навчальному закладі та в 1987 році отримала неповну середню освіту (а.с.13).

Згідно довідки наданої Міністерством внутрішніх справ України серії ІАА №0540170, що за обліками МВС громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Болград Одеської області на території України станом на 11.05.2018 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.12).

З картки фізичної особи платника податків вбачається, що ОСОБА_1 одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , виданий Державною податковою адміністрацією України 11.12.2003 року (а.с.6).

За повідомленням Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області, ОСОБА_1 згідно записів в погосподарських книгах була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 з дня народження, ІНФОРМАЦІЯ_4 . В 1991 році знята з реєстрації в м. Магдагачі Російської Федерації (а.с.9,10).

Вказане також підтверджується довідкою Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області від 16.10.2018 року за №1452, за підписом посадових осіб: голови та секретаря Виноградіської сільської ради, про те, що заявник ОСОБА_1 , дійсно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 14.02.1989 року і знята з реєстрації 21 листопада 1991 року, підстава - запис в домовій книзі під №392 (а.с.14, 15).

В судовому засіданні була допитана у якості свідка ОСОБА_5 , секретар Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.53-55), яка суду пояснила і підтвердила дійсність інформації, занесеної до погосподарських книг сільської ради.

Свідок надала суду оригінали погосподарських книг: №4 за 1971 1973 року, №4 за 1974-1976 роки, №4 за 1977 1979 роки, №5 за 1980-1982 роки, №5 за 1983 1985 роки, №5 за 1986 1990 роки, за № 4 за 1991 1995 роки, в яких міститься інформація про сім`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та їх донькою значиться ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, суду було надано для дослідження оригінал домової книги Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області, в якій за порядковим номером 392, значиться інформація про реєстрацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій видано паспорт серії НОМЕР_5 Болградським РВ 13.12.1988 року, реєстрація за адресою: АДРЕСА_2 з 14.02.1989 року по 21.11.1991 року.

Копія витягу з цієї книги судом долучено до матеріалів справи (а.с.9, 57-60).

Суд визнає покази свідка достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідок є посадовою особою сільської ради.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про його заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, показання свідка об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Саме, відомості занесені в Домову книгу сільської ради щодо реєстрації і зняття з реєстрації мешканців села, є тим належним і допустимим доказом, що підтверджує реєстрацію особи за вказаною адресою.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку.

Зокрема, за ч.ч.1, 7 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов`язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство. Датою набуття громадянства України у передбачених цією статтею випадках є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Так, постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В ч.1 ст.315 ЦПК України наведено перелік справ, які розглядає суд про встановленню юридичних фактів.

Згідно ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 95, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293, 294, 315, 316, 319, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне Управління Державної міграційної служби в Одеській області, Болградський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Вважати встановленим факт постійного та безперевного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженкою с. Виноградівка Болградського району Одеської області на території України від народження з 26.06.1972 ІНФОРМАЦІЯ_5 і на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 13.06.2019 року.

Суддя: С.В.Кодінцева