ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №592/9072/18

Номер провадження 22-ц/816/4580/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2018 року в складі судді Чернобая О.І., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

19.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», мотивуючи вимоги тим, що він перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання». Однак, роботодавець у встановленні законом строки не виплачував заробітну плату, внаслідок чого виникла заборгованість. Тому просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 54031,96 грн за період з грудня 2017 року по червень 2018 року. 17.10.2018 року позивачем було подано уточнену позовну заяву, у якій останній просив стягнути на свою користь 50 382 грн заборгованості із заробітної плати.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.10.2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за грудень 2017 року - червень 2018 року у розмірі 50382 грн.

Стягнуто ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Ухвалою цього ж суду від 17.07.2019 року заяву ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 19.12.2018 року позивач, після звільнення з підприємства 28.09.2018 року, повторно звернувся до суд з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати та рішенням суду від 28.01.2019 року, яке набрало законної сили 15.04.2019 року, було стягнуто з товариства на користь позивача, зокрема, заборгованість по заробітній платі в розмірі 83947,40 грн, тобто з товариства двічі стягнуто заборгованість за період з грудня 2017 року по червень 2018 року.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на день звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання».

Згідно з наданою ОСОБА_1 копією розрахункового листа за серпень 2018 року, виданого йому роботодавцем, завіреною належним чином, заборгованість підприємства із заробітної плати становить за період з грудня 2017 року по червень 2018 року складає 50382,00 грн (а.с. 19).

Також, встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.01.2019 року у справі №592/19350/18, яке набрало законної сили 15.04.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволено. Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченої заробітної плати, за вирахуванням податків, в тому числі суму нарахованої вихідної допомоги, в розмірі 83947,40 грн (станом на день звільнення позивача - 28.08.2018 року) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18510,72 грн, без урахування податків, зборів, обов`язкових платежів (а.с. 101).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у встановлені строки не виплачував заробітної плати, внаслідок чого виник борг з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, в розмірі 50382,00 грн за період з грудня 2017 року по червень 2018 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем, в порушення приведених норм матеріального права, своєчасно не було виплачено позивачу заробітну плату, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 50382,00 грн за період з грудня 2017 року по червень 2018 року, тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що з товариства двічі стягнуто заборгованість за період з грудня 2017 року по червень 2018 року, не заслуговують на увагу колегії суддів апеляційного суду, оскільки оскаржене судове рішення від 17.10.2018 року є первинним.

Крім того, підставами звернення до суду з даним позов є порушення роботодавцем строків виплати заробітної плати, а підставою та предметом позову в іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_1 є стягнення, зокрема, заборгованості із заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати при звільненні, коли позивач був обізнаний з остаточним розміром такої заборгованості, тому, товариству, необхідно було порушувати питання щодо подвійного стягнення заборгованість із заробітної плати за період з грудня 2017 року по червень 2018 року саме при розгляді іншої цивільній справі №№592/19350/18.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керувався висновками ЄСПЛ, який у справі «Азюковська проти України» (заява № 2693/18) який визнав неприйнятною заяву про оскарження відмови Верховного Суду переглянути рішення попередніх судів через малозначність справи, що виникла з трудових правовідносин. Суд не знайшов порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки спір стосується саме виплат у трудових правовідносинах, тому, відповідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України, апеляційний суд визнає дану справу малозначною через незначну її складність.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» залишити без задоволення.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко