Справа № 202/7202/19
Провадження № 2-з/202/103/2019
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

25 жовтня 2019 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєсєди Г.В., розглянувши матеріали заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 до подання позовної заяви, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

В обґрунтування заяви зазначає, що 12 грудня 2018 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір відсоткової позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримано у позику грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США з кінцевим строком повернення грошової позики - 12 травня 2019 року. В забезпечення виконання зобов`язань за договором застави від 12.12.2018 року, яким передане у заставу належне ОСОБА_2 на праві приватної власності рухоме майно: сідловий тягач-Е марки DAF FT XF 105.460 днз НОМЕР_1 ; сідловий тягач-Е марки MAN 18.430 днз НОМЕР_2 ; спеціалізовий напівпричіп н/ НОМЕР_3 -самоскид-Е марки НОМЕР_4 НОМЕР_5 2427 ДНЗ НОМЕР_6 . Відповідно до пункту 3 договору застави від 12.12.2018 року сторони оцінили заставлене майно у сумі 831 393 грн. 00 коп., що дорівнює за офіційним курсом Національного банку України 30 000 доларів США.

Підставою забезпечення позову представником заявника зазначено, що між заявником та ОСОБА_2 існує реальний спір, що носить матеріальний характер, вартість переданого в заставу рухомого майна є в двічі меншої суми боргу за договором відсоткової позики від 12.12.2018 року, а отже існує загроза відчуження нерухомого майна, ОСОБА_2 має реальну можливість і може здійснити відчуження нерухомого майна, що може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 або зроблять неможливим виконання рішення суду по суті спору у майбутньому.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та доданими до заяви матеріалами, суд приходить до такого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно приписів ч.1 ст. 153 ЦПК України вказана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Відповідно забезпечення позову має вживатися виключно за заявою позивача, на якого процесуальний закон покладає обов`язок надати докази і переконати суд у необхідності вжиття відповідних заходів, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом його позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо стягнення грошових коштів за договором позики. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на належне ОСОБА_2 майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 та 1 АДРЕСА_2 частину АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 .

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Так, в заяві про забезпечення позову не зазначена вартість майна на яке просять накласти арешт, не надано доказів щодо вартості зазначеного майна, тобто не можливо визначити співмірність забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Крім цього, нерухоме майно, на яке представник ОСОБА_1 просить накласти арешт не є предметом майнового позову.

Суд приходить до висновку, що заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову та не доведено, що обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача в подальшому звернутися з такою заявою до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-154, 157, 260-261, 263, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда