Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., секретар судового засідання Гончарова К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Василівка в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 04 жовтня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконувала зобов`язання по договору, внаслідок чого станом на 31 січня 2019 року виникла заборгованістьна загальну суму 293 822,62 грн., що складається з наступного: 12 163,09 грн. заборгованість за кредитом, 278 260,89 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 398,64 грн. заборгованість за пенею та комісією. Позивач, користуючись своїм правом вимагати від боржника повернення будь-якої частини заборгованості за кредитом, просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 124 419,98 грн., яка складається з наступного: 12 163,09 грн. заборгованість за кредитом; 112 256,89 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 04.10.2011 по 29.01.2018 року, а також судовий збір в розмірі 1921 грн.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 19 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

05 червня 2019 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позову заяву, у якій вона залишити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості без задоволення, мотивуючи тим, що дійсно 04 жовтня 2011 року відповідач підписала анкету-заяву про отримання кредитного ліміту на платіжну картку «Кредитка Універсальна» на загальну суму 8000 грн., а також довідку про умови кредитування. На дату отримання платіжної картки і в подальшому з Умовами і правилами надання банківських послуг, на які посилається позивач, відповідач ознайомлена не була і не підписувала їх. 30.11.2012 року позивачем в односторонньому порядку, без повідомлення відповідача, було змінено кредитний ліміт до 12 000 грн., а 31.12.2012 року до 12 500 грн. Відповідно до довідки позивача, яка є в матеріалах справи, термін дії картки №656287 сплинув в серпні 2015 року, а з позовом позивач звернувся лише 21.03.2019 року. Також відповідач вважає, що позивач безпідставно збільшив відсоткову ставку за кредитом, не направивши користувачу платіжної картки повідомлення про такі зміни. Також відповідач у відзиві на позов заявив про застосування строку позовної давності.

В судове засідання представник позивача не з`явився, до позовної заяви позивачем надано клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача, у якому позивач просить задовольнити позовні вимоги та вирішити позов на підставі долучених до позову доказів,

не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Руднєв О.О. в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача.

У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ст.81 КПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом установлено, що 04 жовтня 2011 року ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку(а.с.7).

На підставі вказаної анкети-заяви ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, строком дії до серпня 2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з внесенням обов`язкового мінімального платежу.

При оформленні кредитної картки позичальник ОСОБА_1 також була ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду», про що свідчить довідка про умови кредитування від 04 жовтня 2011 року (а.с.8).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та погодився з ними. Позичальник висловив свою згоду, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає Договір про надання банківських послуг. Вищевказана заява підписана позичальником та представником банку.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач також долучив до позовної заяви письмові Умови та Правила надання банківських послуг, де визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги, а також копію Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Зазначені Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача. Суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що долучені до позовної заяви Умови були складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно брала на себе зобов`язання відповідач зі сплати відсотків за користування кредитом, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд в ухвалі від 28 листопада 2018 року справі № 362/4079/16-ц вказав, що при розгляді справ на підтвердження тих чи інших умов кредитування, банки повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Таким чином, документи, долучені до позовної заяви, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про отримання позичальником і ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, та прийняття умов договору у відповідності до прийнятих клієнтом Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.

Порядок відкриття банками поточних рахунків фізичним особам регулюється главою 6 «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492, якою передбачено відкриття поточного рахунку фізичній особі на підставі пред`явленого уповноваженому працівнику банку паспорта або іншого документа, що посвідчує особу та ідентифікаційного номера. Клієнт - власник поточного рахунку має право здійснювати операції за цим рахунком з використанням ЕПЗ після укладення договору, на підставі якого надається і використовується ЕПЗ (пункт 8.1 глави 8 Інструкції). Платіжна картка - це ЕПЗ у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором (пункт 1.27

статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання ЕПЗ. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання ЕПЗ, ознайомити з тарифами на обслуговування ЕПЗ та правилами користування ЕПЗ (пункт 14.8 статті 14 Закону).

Позивачем не надано суду доказів, що відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами договору про використання ЕПЗ, з тарифами на обслуговування ЕПЗ та правилами користування ЕПЗ.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк видає клієнту Карту, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

Відповідно до п.2.1.1.11 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні карти, включно.

Згідно п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку по закінчення строку дії відповідна Картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта в банк, згідно діючими тарифами.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, які суд приймає до уваги відповідно до положень ст. 263 ЦПК України при розгляді цієї цивільної справи.

Згідно Довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 , наявна інформація про старт карткового рахунку № НОМЕР_1 та відповідні зміни кредитного ліміту на дану платіжну картку (а.с.50).

Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» підтверджено, що за кредитним договором б/н між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 надано наступні кредитні картки № НОМЕР_2 зі строком дії до січня 2018 року, № НОМЕР_1 зі строком дії до серпня 2015 року.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_1 по закінченні строку дії відповідної кредитної картки № НОМЕР_1 зі строком дії до серпня 2015 року зверталася до банку і отримувала іншу кредитну картку в порядку, передбаченому п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, та відповідно строк дії кредитного договору продовжувався.

Таким чином, строк виконання зобов`язання згідно з умовами укладеного між сторонами у цій справі кредитного договору закінчився останнім днем серпня 2015 року у зв`язку із закінченням строку дії кредитної картки №656287, тому після зазначеної дати банк не має правових підстав для нарахування процентів за кредитним договором.

За таких обставин, вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими починаючи з 01 вересня 2015 року, є необґрунтованими.

Судом також досліджений розрахунок заборгованості за договором б/н від 04.10.2011 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 31.01.2019 року, з якого вбачається, що за період з 04.10.2011 року по 01.09.2014 року відповідачу нараховувалася процентна ставка за ставкою 30% на рік, з 01.09.2014 року по 01.04.2015 року за ставкою 34,80% на рік, з 01.04.2015 року по 31.01.2019 року за ставкою 43,20% на рік.

Проте, згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 04 жовтня 2011 року, базова ставка відсотків за користування кредитом складає 2,5%, при цьому позивачем не надано даних про те, якими умовами договору передбачений збільшений розмір відсотків або яким чином до позичальника була доведена інформація про такі зміни.

Щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право здійснювати зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру кредиту, зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення в дію цих змін проінформувати клієнта випискою по картковому рахунку згідно п.1.1.3.1.9 цього договору.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.9 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право для різних цілей, зокрема про зміну тарифів, встановити контакт з клієнтом, використовуючи будь-які канали зв`язку: відправлення смс-повідомлення на мобільний телефон клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефону і ОТР-паролю, поштовий лист, телеграма, повідомлення по електронній пошті, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк на чеках терміналів, інші засоби комунікації.

У відповідності до пункту 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг, банк зобов`язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику картки виписки про стан картрахунку і про здійснені за минулий місяць операції по картрахунку. У разі підключення власника картки до системи Internet-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень.

За змістом ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. В разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі

періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такі правові висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №347/1910/15-ц, Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі №275/253/16-ц.

Суду позивачем не надано будь-яких доказів того, що позичальник повідомлялася у встановленим законом та договором порядку про зміну тарифів, а тому, суд констатує, що має місце порушення умов договору позивачем та відсутність підстав для стягнення з відповідача збільшеної відсоткової ставки за кредитом.

Позивач вважає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, виникла заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 04.10.2011 по 29.01.2018 року в сумі 112 259,89 грн., в обґрунтування заборгованості надав розрахунок, в якому виходив з відсоткової ставки, яка збільшувалася в односторонньому порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути взятий судом до уваги, оскільки він не відповідає умовам кредитного договору.

Крім того, відповідач Герман І ОСОБА_2 у своєму відзиві на позов зазначає, що термін дії отриманої нею кредитної картки закінчився у серпні 2015 року, а позивач звернувся до суду лише 21.03.2019 року, тому просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Як встановлено в судовому засіданні, 04 жовтня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредитну картку «Універсальна» зі строком дії до серпня 2015 року, матеріали справи не містять даних про те, що після закінчення строку дії договору ОСОБА_1 звернулася до банку і отримала нову платіжну картку.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого

права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Ч.1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року (справа №161/20278/14-ц).

Таким чином, моментом виникнення права на звернення до суду АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 слід вважати серпень 2015 року, оскільки закінчився строк дії платіжної картки. Як вбачається з Виписки по рахунку ОСОБА_1 погашення заборгованості за кредитом починаючи з березня 2015 року виконувалося не позичальником, а банком в автоматичному режимі без згоди відповідача, а тому не може вважатися вчиненням особою дій, що свідчать про визнання боргу, а відповідно не перериває перебіг строку позовної давності. В суд АТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 21 березня 2019 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності, що на підставі ч.4 ст.267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в

день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова