Справа № 342/341/19
Провадження № 2/342/414/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

з участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А., позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відповідача з квартири та про зняття відповідача з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , в якому просять усунути їм перешкоди у користуванні житлом квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення та зняти його з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира АДРЕСА_2 належить їм на праві приватної власності в рівних частинах згідно свідоцтва про право власності на житло від 4 квітня 2001 року. В грудні 1985 року рішенням колгоспу ім. Чапаєва було вирішено надати ОСОБА_1 двохкімнатну квартиру в 12-ти квартирному будинку за адресою АДРЕСА_3 . Взимку 1986 року сім`я поселилися в цій квартирі: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . В 2001 році, під час проведення приватизації, було видане свідоцтво про право власності на житло. З 2 травня 1998 року до 5 грудня 2018 року позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання народилося двоє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач вселився в квартиру на вказану житлову площу, як член сім`ї. Після чергової фізичної розправи, 12 липня 2018 року, ОСОБА_3 забрав особисті речі та спільно нажите з дружиною майно (предмети домашнього вжитку, побутову техніку, посуд, інструменти, постільні комплекти, покривала, рушники, птицю, поросята) і добровільно переїхав проживати у будинок АДРЕСА_4 в 2004 р. З того часу відповідач не проживає з ОСОБА_2 та не пов`язаний з нею спільним побутом. Рішенням Городенківського районного суду від 05.12.2018 за позовом ОСОБА_2 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з того часу останній перестав бути членом сім`ї позивачів. З часу припинення шлюбно-сімейних відносин ОСОБА_3 не виконує обов`язків, покладених Законом на користувача житла. Спільне проживання з відповідачем ОСОБА_3 є неможливим, так як він зловживає алкогольними напоями, влаштовує безпідставні сварки, принижує позивачів перед своїми дітьми та сусідами, застосовує фізичну силу до позивачів. Неодноразово відповідач нищив майно: меблі, побутову техніку, зламував замок вхідних дверей, його протизаконна поведінка змушувала позивачів звертатися з заявами за допомогою до правоохоронних органів. За наслідками розгляду заяв ОСОБА_3 11.07.2018 року винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства у сім`ї; у відповідь на заяви: ОСОБА_1 від 18.07.2018, ОСОБА_2 від 06.08.2018 їм рекомендовано вирішувати спори в судовому порядку; у відповідь на заяви ОСОБА_2 від 16.10.2018, 14.11.2018 працівниками Городенківського ВП Коломийського ВП ГУНП проведено з ОСОБА_3 бесіди профілактичного характеру про неприпустимість вчинення домашнього насильства. Відповідач не проживає по АДРЕСА_3 , участі в утриманні квартири, ремонті, оплаті послуг за комунальні послуги не приймає. На даний час відповідач не є членом сім`ї позивачів, однак в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відмовляється. Покликаючись на положення ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст.116, ст. 157 ЖК України, ст. 391 ЦК України, позивачі просять задовольнити позов, при цьому зазначають, що відповідач має інше власне житло, тому виселення із квартири АДРЕСА_2 та зняття з реєстраційного обліку та в смт Чернелиця Городенківського району не завдасть йому істотної шкоди.

25.04.2019 відповідач подав до суду заперечення на позов, в якому, покликаючись на ч.2 ст. 71, ч. 3 ст. 156, ч.2,3 ст. 64, ст. 74 ЖК України, зазначив, що він є колишнім членом сім`ї позивача, припинення позивачем сімейних відносин з власником будинку не позбавляє його права користуватися займаним приміщенням. З літа 2018 р. позивач протиправно не впускає його в приміщення для проживання, тому він просить в силу ч.2 ст. 71 ЖК Української РСР продовжити на понад шість місяців часу строк його не проживання в приміщенні по АДРЕСА_3 , вилучивши з строку не проживання в цьому приміщенні увесь період з літа 2018, позовну заяву визнати необґрунтованою, безпідставною, і відмовити в її задоволенні.

13 червня 2019 Ухвалою суду до участі в справі залучено співвідповідача Чернелицьку селищну раду (вул. Незалежності, 23, смт Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області), орган місцевого самоврядування, до повноважень якого входить ведення реєстраційного обліку фізичних осіб в підпорядкованих селищній раді населених пунктах, в т.ч. смт Чернелиця.

В судовому засіданні позивачі позов підтримали з наведених в ньому підстав, просять задовольнити. Позивачка ОСОБА_2 суду пояснила, що з відповідачем шлюб був зареєстрований 02.05.1998. З часу одруження їх сім`я проживала в квартирі по АДРЕСА_3 , яка була надана її матері під час роботи в колгоспі. Відповідач згідно будинкової книги прописаний в будинку АДРЕСА_5 , з незрозумілих їй підстав, ще до реєстрації одруження, без виписки з попередньої адреси, згідно копії паспорта він з 1997 р. приписаний по АДРЕСА_6 Листопада. Шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем були припинені в липні 2018 через його насильницькі дії щодо неї. З того часу відповідач не проживає в належній їй та її матері ОСОБА_1 квартирі. З часу розірвання шлюбу відповідач не є членом її сім`ї, для неї є чужою людиною. Реєстрація місця проживання в належній їй на праві власності квартирі перешкоджає їй в повному обсязі користуватись та розпоряджатися своєю власністю, так як відповідач є зареєстрованим у належному їй на праві власності будинку, крім того, він неодноразово чинив фізичне та психологічне насильство відносно неї. Одночасно пояснила, що в даний час разом з нею в квартирі проживає ОСОБА_8 ОСОБА_9 .

Позивачка ОСОБА_1 суду показала, що квартиру по АДРЕСА_3 їй в 1986 АДРЕСА_7 . дав колгосп ім. Чапаєва, в якому вона працювала. Квартира була приватизована в 2001 р., власниками квартири є вона та її дочка ОСОБА_2 Відповідач це колишній чоловік її дочки, він знущався над дочкою, бив її, вибивав замки в дверях, чинив насильство в сім`ї. В даний час відповідач не є членом її сім`ї, не проживає разом з ними, вони не ведуть спільне господарство. Відповідач по АДРЕСА_8 будував магазин, будівля має 2 поверхи, там він проживає в даний час, хоча на запитання в судовому засіданні він відмовлявся сказати суду свою адресу, а казав, що живе в Україні. Раніше він жив по вул АДРЕСА_5 в своєї матері. Внаслідок протиправної поведінки відповідача вона особисто зверталась до поліції.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що в належній позивачам квартирі він зробив євроремонт, приєднав лоджію 4,7 кв.м частину до кухні та до кімнати, поміняв три вікна на пластикові, поміняв шість дверей, шпаклював стіни, зняв підлогу та поклав плитку, у вбиральні поклав плитку і зробив стелю з пластику; в коридорі поклав вагонку та пластикову стелю. В сараї зробив місце тримання зерна. До кухні купив кухонну стінку. ОСОБА_2 має у власності два житлові приміщення. Вона не дає йому доступу до цієї квартири, в якій він зареєстрований, тому в суді ще є справа про вселення його в квартиру. Відповідач не заперечив, що між сторонами виникали часті сварки, що призводило до звернень в поліцію. Стосовно прописки в квартирі позивачів, зазначив, що він ще до одруження був приписаний по АДРЕСА_9 1-ше АДРЕСА_10 . Вважає, що при приватизації квартири були порушені його права, так як він також працював в колгоспі, потім в агрофірмі, в ПП «Барва», в «Свято Трипілля». Ствердив, що в даний час він не є членом сім`ї позивачів, які є власниками квартири. В квартирі позивачів залишились належні йому речі.

Представник Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області в судове засідання не прибув, до суду селищна рада подала заяву про розгляд справи № 342/341/19 (провадження № 2/342/414/2019) у відсутності її представника, одночасно зазначила, що не заперечує проти усунення перешкод у користуванні майном, що належить на праві власності позивачам.

Суд, заслухавши сторони, свідка ОСОБА_10 , дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Частина 1 ст. 317 ЦК України визначає, що власникові належать права володіння. користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 та ст. 391 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.3 ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Про те, що квартира АДРЕСА_2 була надана ОСОБА_1 , свідчить Виписка з протоколу № 23 від 29.12.1985 колгоспу ім. Чапаєва.

Із будинкової книги для прописки громадян, що проживають в АДРЕСА_3 слідує, що власником квартири записана ОСОБА_1 , яка зареєстрована тут з 29.11.1989 по 27.01.2009; ОСОБА_4 зареєстрована з 25.09.1997 по 29.09.2005; ОСОБА_3 зареєстрований з 17.09.1998; ОСОБА_11 зареєстрована з народження до 27.03.2015, ОСОБА_2 зареєстрована з 25.09.1997 по 27.01.2006, та з 06.03.2007; ОСОБА_12 зареєстрований з 06.03.2007; ОСОБА_11 зареєстрована з 05.02.1999 до 30.08.2016.

Відміткою про місце проживання в паспорті серії НОМЕР_1 , виданому Городенківським РВ УМВС в Івано-Франківській області 25.06.2005, стверджено, що позивачка ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_11 з 25.09.1997 по 27.01.2006, та з 06.03.2007.

Із наданої відповідачем ОСОБА_3 копії його паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Городенківським РС УМВС в Івано-Франківській області 03.12.1997 встановлено, що він з 17.09.1997 зареєстрований (прописаний) в АДРЕСА_5 . Без відмітки про зняття з реєстрації за вказаною адресою в його паспорті наявна відмітка про прописку з 17.09.1997 по АДРЕСА_6 (без зазначення номера будинку та номера квартири).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 04.04.2001 позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в рівних частинах кожній, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 ; свідоцтво видане Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації згідно з наказом 70/25 від 19.12.2000, квартира зареєстрована в МБТІ, записана у реєстрову книгу за № 682 04.04.2001. В свідоцтві вказано, що зазначена квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до положень п. 4 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05.12.2018 по справі № 342/634/18 (провадження № 2/342/507/2018), розірвано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 02.05.1998 року в виконавчому комітеті Чернелицької селищної Ради Городенківського району, актовий запис за № 8; після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище « ОСОБА_14 ».

Довідками № 111 та № 149, виданими 25.02.2019 та 11.03.2019 року виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району стверджується, що колишній чоловік ОСОБА_2 ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_3 , але з липня 2018 р. по місцю реєстрації не проживає.

Про протиправну поведінку відповідача ОСОБА_3 стосовно позивачки ОСОБА_2 в належній останній квартирі свідчать: довідка Городенківського ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про результати розгляду заяви ОСОБА_2 від 16.10.2018, якою стверджено, що наведені заявницею факти знайшли підтвердження частково, вирішено провести бесіду профілактичного характеру з ОСОБА_3 про неприпустимість вчинення домашнього насильства; висновки Городенківського ВП про результати розгляду заяв ОСОБА_2 : від 07.07.2018, яка свідчить про те, що ОСОБА_15 в ході конфлікту з ОСОБА_16 ображав її нецензурними словами , завдав фізичний біль в область обличчя; від 06.08.2018, якою стверджено, що ОСОБА_3 , пошкодив вхідні двері до квартири, в які проживають; висновок Городенківського ВП про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.07.2018 про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виник конфлікт з приводу того, що останній взяв продукти харчування, побутові речі, закрив приміщення, де утримується свійська птиця, в результаті заявниця не мала можливості її погодувати; їм рекомендовано звернутись в суд в порядку цивільно-правових відносин. Також на адресу ОСОБА_2 з поліції надійшла відповідь від 14.11.2018 про те, що за результатами розгляду її звернень з ОСОБА_3 проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість вчинення домашнього насильства в майбутньому.

Допитана судом свідок ОСОБА_10 , яка також проживає в будинку по АДРЕСА_12 суду пояснила, що відповідач ОСОБА_14 прийшов проживати в квартиру до ОСОБА_17 після одруження з ОСОБА_18 , як зять. ОСОБА_3 часто вчиняв сварки, бійки, тому неодноразово приїздили працівники поліції. Ствердила, що відповідач з липня 2018 р. не проживає в квартирі АДРЕСА_13 . Також пояснила, що квартири в цьому будинку жильці отримували від колгоспу. Їй відомо, що відповідач ОСОБА_3 фактично проживає в смт Чернелиця, під час перебування в шлюбі вони будували магазин в Чернелиці.

Пункт 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Частиною 3 ст. 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє особу права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Ст. 116 ЖК України визначено - якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року положення статті 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Предметом даного позову є певна матеріально-правова вимога позивачів до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, а саме - заходами, передбаченими законом з метою припинення порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Обрання позивачами способу захисту свого цивільного права шляхом виселення відповідача, який неодноразово вчиняв насильство в сім`ї, руйнував вхідні двері до квартири, на думку суду, відповідає загальним засадам власника майна і праву власників вимагати усунення будь-яких порушень цього права, хоча б ці порушення й не були поєднані з позбавленням володіння, як це передбачено статтями 386, 391 Цивільного кодексу України та статтею 47 Конституції України, а також положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Надані відповідачем Інформації про право власності по критерію пошуку «за частковим співпадінням» з прізвищем, іменем та по батькові ОСОБА_2 не містять підстав для того, щоб не усувати позивачам перешкоди в користуванні належним їм майном.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, перешкоджає позивачам здійснювати право власності на свій розсуд, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В зв`язку з виселенням відповідача з належного позивачам житла випливає підстава для задоволення позовної вимоги про зняття ОСОБА_3 з реєстрації за адресою - АДРЕСА_3 .

Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст.317, 319, 321, 383 ЦК України, ст. 116, 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 76-81, 211, 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні житлом квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з цієї квартири, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Зняти з реєстрації в Чернелицькій селищній раді Городенківського району Івано-Франківської області відомості про місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , по АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 та в користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі по 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивачки ОСОБА_1 - АДРЕСА_14 .

Місце проживання позивачки ОСОБА_2 - АДРЕСА_3 .

Місце реєстрації проживання відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання АДРЕСА_8 .

Місце знаходження відповідача Чернелицької селищної ради - вул. Незалежності, 23, селище Чернелиця, Городенківський район, Івано-Франківська область.

Повне судове рішення складене 17.10.2019.

Суддя: Ничик Г. І.