ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м.Суми

Справа №583/1037/19

Номер провадження 22-ц/816/3439/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2019 року, ухваленого у складі судді Ярошенко Т.О. в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього на свою користь аліменти у зв`язку з продовженням навчання повнолітньою дочкою у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, на весь період навчання, а також додаткові витрати, пов`язані з навчанням дочки, в розмірі 8 595,00 грн, та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 18 вересня 1999 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. У них народилися двоє дітей - дочка ОСОБА_3 , 2001 року народження, та син ОСОБА_4 , 2009 року народження.

Рішеннями Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2017 року їх шлюб був розірваний, а з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 дочка ОСОБА_3 досягла повноліття та продовжує навчання в Полтавському національному технічному університеті Ю.Кондратюка. Навчання та проживання в гуртожитку є оплатним. У зв`язку з тим, що добровільно відповідач не приймає участі в додаткових витратах, пов`язаних з навчанням дочки ОСОБА_3, яка потребує матеріальної допомоги, а відповідач має змогу надавати таку допомогу, ОСОБА_1 звернулась до суду за призначенням аліментів на час навчання повнолітньої дочки.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь повнолітньої дочки ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення віку 23 років, щомісячно, починаючи з 07 березня 2019 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1000 грн та судовий збір на користь держави в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів судом, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, необґрунтованість та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що дочка працевлаштована, достатньо заробляє, тоді як відповідач має нестабільний дохід, сплачує аліменти на неповнолітнього сина, має на утриманні мати похилого віку та сам перебуває на медичному обліку. Від обов`язку сплачувати аліменти на користь повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, не відмовляється і згоден сплачувати 1/10 частину від свого заробітку на її користь. Також не погоджується з рішенням суду в частині розподілу судових витрат, та вважає, що суд безпідставно стягнув з нього в повному обсязі витрати на правову допомогу та судовий збір.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із навчанням повнолітньої дочки та ухвалити нове про задоволення цієї вимоги.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що додаткові витрати вона здійснила у період з 01 вересня 2018 року 27 лютого 2019 року, тобто коли дочка була ще неповнолітньою, що свідчить про необхідність застосування ст. 185 СК України. При цьому посилається на таку ж позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, але своїм правом участі в судовому засіданні не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечує проти задоволення скарги відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня дочка відповідача продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу. При цьому суд врахував стан здоров`я відповідача та те, що останній сплачує аліменти на неповнолітнього сина. Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення 1/2 частини додаткових витрат на оплату за навчання та проживання дочки в гуртожитку, місцевий суд виходив з того, що обов`язок батьків нести додаткові витрати на повнолітню дитину не передбачений Главою 16 СК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів, так як суд дійшов їх з додержанням норм матеріального та процесуального права. Проте не можна повністю погодитись з висновками суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат, оскільки суд дійшов їх неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони з 18 вересня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2017 року (а. с. 9, 55).

Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , 2001 року народження, та ОСОБА_4 , 2009 року народження (а. с. 7, 56).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2017 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 10).

ОСОБА_3 зарахована до складу студентів 1 курсу гуманітарного факультету, денної форми навчання Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка . Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання складає 47 800,00 грн, по 5 975,00 грн за семестр, всього 8 семестрів (а. с. 14, 18).

ОСОБА_1 здійснила оплату за перший та другий навчальні семестри, а також 5 600,00 грн за проживання в гуртожитку (а. с. 12, 13).

З довідок про доходи ОСОБА_2 вбачається, що він працює начальником зміни електростанції ТОВ «Брокенергія», за період з січня по листопад 2017 року йому нарахована зарплата в сумі 100 296,31 грн, з травня по грудень 2018 року - 89 745,68 грн, за січень-лютий 2019 року - 27 502,67 грн (а. с. 63-65).

ОСОБА_2 перебуває на «Д»-обліку в медичному закладі (а. с. 66).

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Визначаючи відповідачу розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки, місцевий суд з`ясував обставини справи в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначив суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють, врахував наявність у відповідача неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , 2009 року народження, на утримання якого він сплачує аліменти в розмірі 1/6 частини від його заробітку, те, що повнолітня дочка ОСОБА_3 продовжує навчання відповідно до наказу про зарахування до навчального закладу, потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на денній формі навчання, навчальний заклад знаходиться в іншому місті, тому необхідні витрати на проїзд та оплату гуртожитку, в той час як відповідач працевлаштований, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має, а тому має можливість надавати повнолітній дочці матеріальну допомогу у зв`язку з її навчанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Посилання відповідача на те, що він має мінливий дохід, а дочка працевлаштована в м. Полтава, не підтверджується належними доказами, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв їх до уваги.

Розмір аліментів судом першої інстанції визначено з врахуванням всіх обставин справи та підстав для його зменшення колегія суддів не вбачає.

Щодо вирішення судом позовних вимог про відшкодування половини додаткових витрат, які позивач понесла у зв`язку з оплатою за навчання доньки та проживання її в гуртожитку, колегія суддів виходить з наступного.

Дійсно згідно статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Тлумачення статті 201 СК України дозволяє стверджувати, що стаття 185 СК України не поширюється на правовідносини між батьками та повнолітніми дітьми, які продовжують навчання. В той же час судом першої інстанції не була врахована та обставина, що повноліття донька сторін досягла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а навчання розпочала 01 вересня 2018 року, тобто коли ще була неповнолітньою дитиною.

У постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «Сімейний кодекс виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

П. «а» ч. 1 ст. 29 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН, ратифікованої 27.02.1991 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі.

Аналогічні позиції містяться у постановах Верховного Суду від 24 травня 2019 року у справі № 316/421/17, та від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.

Колегія суддів вважає за можливе віднести понесені позивачем додаткові витрати саме до тих витрат, які викликані особливими обставинами, оскільки навчання неповнолітньої, безумовно, направлене на розвиток її розумових здібностей, для отримання професії в майбутньому та забезпечення подальшої адаптації в суспільстві.

З огляду на викладене, а також статтю 185 СК України, яка встановлює обов`язок того з батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину брати участь у додаткових витратах на дитину, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача частини понесених додаткових витрат, що зумовлені особливою обставиною - навчанням дитини.

Сукупний аналіз зазначених норм не містить прямої заборони про стягнення додаткових витрат пов`язаних з навчанням з обох батьків, враховуючи, що матеріали справи містять копії квитанцій про сплату позивачем коштів за навчання та гуртожиток, в тому числі і за період, коли дочка ОСОБА_3 була неповнолітньою.

Встановлено, що ОСОБА_3 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому до стягнення підлягають додаткові витрати на її навчання, понесені позивачем, саме до вказаної дати. Тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина понесених позивачем додаткових витрат, а саме за період з 01 вересня 2018 року до 27 лютого 2019 року (6 місяців): за проживання в гуртожитку - 1 680 грн (5 600грн / 10міс. (тривалість начального року) / 2 батьків = 280 грн * 6 міс. = 1 680 грн); за навчання підлягають стягненню витрати за оплату першого семестру, а також за один місяць другого семестру лютий 2019 року - 2 987,5 грн за перший семестр (5 975 грн / 2 батьків = 2 987,5 грн), 597,50 грн за один місяць другого семестру (5 975 грн / 2 батьків / 5 міс другого семестру = 597.50 грн (за один місяць другого семестру), всього 3585,5 грн.

Отже, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат, пов`язаних з оплатою за навчання доньки в розмірі 3585,5 грн та проживання у гуртожитку - 1 680 грн.

Є також слушними доводи відповідача про безпідставне стягнення з нього судових витрат на правову допомогу на користь позивача в повному обсязі в розмірі 1000 грн, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Щодо доводів про непідтвердження цих витрат належними доказами, колегія суддів не може з ними погодитись, оскільки у наданій адвокатом квитанції вказано види наданих юридичних послуг та їх вартість (а. с. 99).

У зв`язку із зазначеним, а також враховуючи, що рішення суду підлягає частковому скасуванню у відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судовий збір та судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, тому з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 750 грн судових витрат на правову допомогу адвоката та 528,6 грн судового збору на користь держави.

Керуючись ст. ст. 367; 369, 374 ч.1 п.2; 376 ч. 1 п. 1; 381; 382 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, пов`язані з оплатою за навчання в розмірі 3585 гривень 50 копійок та проживання у гуртожитку - 1 680 грн 00 копійок, а всього додаткових витрат в розмірі 5265 гривень 50 копійок.

Змінити рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2019 року в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 750 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 528 гривень 60 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 червня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик