Справа № 713/1606/19
Провадження №2/713/612/19
РІШЕННЯ

іменем України

10.10.2019 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Пилип`юка І.В., з участю секретаря судового засідання Паучек Є.В., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У позові вказував, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1 .

У даному будинку з 23.06.2005 року зареєстрована його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 2017 року за вказаною адресою не проживає.

Зазначав, що на даний час не може оформити субсидію, тобто не може користуватися своєю власністю, оскільки в належному йому на праві власності житловому будинку зареєстрована дочка ОСОБА_2 .

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є членом його сім`ї, без поважних причин, понад два роки не проживає у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 належному йому на праві приватної власності, а тому їй необхідно визнати такою, що втратила право на користування цим житлом.

Посилаючись на ст.ст. 9, 64, 72, 156, 150 ЖК України, ст.ст.16, 319, 321, 391, 405 ЦК України просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим будинком в АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності.

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце проведення підготовчого засідання. В адресованій суду заяві просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримує повністю.

У підготовче засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце проведення підготовчого засідання, про що є відомості в матеріалах справи. До початку підготовчого засідання надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, враховуючи визнання позову відповідачем, дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному об`ємі з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на праві приватної власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7619065 від 25.06.2005 року, виданого ДКП «Вижницьке РБТІ».

Відповідач визнала, що є дочкою позивача і зареєстрована у належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку з 23.06.2005 року.

З 2017 року ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання по АДРЕСА_1 не проживає, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 №3-682 від 08.09.2019 року, виданим в.о. старости с. Іспас Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області.

На даний час позивач не може розпоряджатися належним йому на праві приватної власності житловим будинком, який розташований по АДРЕСА_1 , оскільки в ньому зареєстрована відповідач.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вказані положення закріплені також у ЦК України.

Так відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.2,3 ст.156 ЖК Української РСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР.

Відповідно до положень ч.2 ст.64, ч.1 ст.156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство.

У ч.4 ст.9 ЖК Української РСР зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Права членів сім`ї власника на користування жилим приміщенням урегульовані ст.405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, Суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_2 , є членом сім`ї позивача, без поважних причин, понад один рік не проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належному ОСОБА_1 на праві приватної власності, позов визнала.

За вказаних обставин Суд приходить до висновку, що відповідача ОСОБА_2 необхідно визнати такою, що втратила право на користування вказаним житлом.

Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не представлено.

На підставі викладеного Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають до задоволення.

На підставі викладено та ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.9, 71, 72, 150 ЖК Української РСР, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 200, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 354 України, Суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим в АДРЕСА_1 , належним на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Вижницький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І. В. Пилип`юк