ПОСТАНОВА

іменем України

05 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 389/2836/17

провадження № 22-ц/4809/909/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальність «ФГ-ОЛІМП» в особі Саповського Олексія Володимировича, який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський»,

третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «М-Лайф»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «ФГ-ОЛІМП» в особі Саповського Олексія Володимировича, який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «М-Лайф», про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальність «ФГ-ОЛІМП» (далі по тексту ТОВ «ФГ-ОЛІМП» ) в особі Саповського Олексія Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі по тексту - ПАТ «Банк Михайлівський») про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову вказало, що 10 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено кредитний договір №200525529, за умовами якого відповідач надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 8150 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом.

В якості забезпечення зобов`язання щодо погашення кредиту було укладено договір добровільного страхування життя з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «М-Лайф» (далі по тексту ТДВ «СК «М-Лайф»). Посилалося на те, що при укладенні договору, було порушено положення ст.ст.203, 215 ЦК України, ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки оформлення договору проходило протягом півгодини, що позбавило позичальника можливості оцінити умови та порядок погашення кредиту. Зазначало, що не відповідає вимогам справедливості договір страхування життя.

Посилаючись на зазначені обставини просили суд визнати недійсним кредитний договір №200525529 від 10 травня 2016 року з підстав його невідповідності ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким встановлено, що виконавець, виробник не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивач не довів факт порушення його прав, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають істотне значення для справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. ОСОБА_1 у прохальній частині апеляційної скарги зазначила клопотання про розгляд справи без її участі (т.1 а.с.77).

Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі 10 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено Договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 у вигляді Заяви (оферти), яка разом із Умовами надання та обслуговування платіжних карток Банку та Тарифах по картках Банку є Договором про надання та використання платіжної картки. Відкрито було рахунок № НОМЕР_2 у валюті гривня та випущено міжнародну платіжну картку «Viza Platinum». Максимальний кредитний ліміт встановлено у розмірі 50000 грн., кредитний ліміт встановлено у розмірі 8150 грн. Максимальна ставка по ліміту 58,8 % річних. Реальна процентна ставка по кредиту (в процентному виразі із розрахунку, що кошти будуть використовуватись в повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом всього строку його дії) 90,02 % річних (т.1 а.с.56).

Відповідно до пункту 1.1. заяви (оферти) позичальник побажав, щоб на його ім`я було відкрито поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (валюта рахунку - гривня), що призначений для зарахування заробітної плати, соціальних та інших виплат, але не виключно та буде використовуватись в рамках Договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку (далі - Рахунок).

Відповідно до пункту 1.3. заяви (оферти) позичальник побажав, що для здійснення операцій за Рахунком Картки , сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити йому кредитний ліміт (далі - Ліміт), в межах якого він має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого Банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 Цивільного кодексу України кредитування рахунку картки.

Поряд з цим відповідно до пункту 1.5.2. заяви (оферти) позичальник побажав, що прийняттям (акцептом) Банком заяви (оферти) про укладення договору про картку будуть дії Банку по відкриттю йому рахунку картки.

Також відповідно до пункту 1.5.3. заяви (оферти) розмір Ліміту буде встановлений Банком самостійно на підставі відомостей, повідомлених ним Банку.

Також відповідно до пункту 1.5.4. Заяви (оферти) строк дії Ліміту під операції з карткою буде відповідати строку дії договору про картку, якщо інше не буде обумовлено в Умовах по картці.

Судом встановлено, що даний Договір укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Пунктом 5 договору передбачено, що сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов`язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Позивач була ознайомлена з умовами Договору, про що свідчить її підпис на Договорі.

Як убачається з договору добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» від 10 травня 2016 року №NSK 200525529, даний договір укладено між ТДВ «СК «М-Лайф» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник), пунктом 4.2. якого визначено, що страхова сума за договором страхування за страховими випадками, передбаченими п. 4.1. договору страхування, визначається та встановлюється від суми заборгованості застрахованої особи за договором про картку на останній робочий день кожного календарного місяця впродовж дії договору страхування. У випадку відсутності у застрахованої особи заборгованості за договором про картку на останній робочий день календарного місяця страхова сума та відповідно розмір страхової відповідальності страховика за таким Договором страхування встановлюється у розмірі 0 (нуль) грн. Відповідно до пункту 4.5. зазначеного договору, страховий тариф (місячний) становить 1.5 відсотка (т.1 а.с.58).

У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину, відповідно до частини першої статті 215 ЦК, є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеним правочин (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статей 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Також встановлено, що умовами кредитного договору, підпис позичальника на цьому договорі є письмовим підтвердженням отримання свого примірнику договору та ознайомлення його у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів і предметів сукупних послуг, а також іншої інформації надання якої вимагає чинне законодавство. Підпис позичальника на договорі є також письмовим підтвердженням того, що позичальник у письмовій формі ознайомлений з умовами кредитування, які йому роз`ясненні та зрозумілі.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача щодо неправомірності включення до умов кредитного договору положень про сплату комісійної винагороди за обслуговування неактивного рахунку на користь банку.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов договору міститься у частині 3 зазначеної статті та не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 убачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за №168, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Нараховування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача є незаконним.

Така правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.

Апеляційний суд вважає незаконним встановлення пунктом 2.3 Тарифів, які є частиною кредитного договору, комісійної винагороди за обслуговування неактивного рахунку, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація сукупних послуг банку за рахунок позивача, яка складає 10 грн. щомісячно, виходячи з того, що згідно Правил надання банками України споживачу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь.

За таких умов доводи апеляційної скарги щодо недійсності кредитного договору в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним у цілому, так і визнання недійсним окремих його положень.

У разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнанні недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів.

Такий правовий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 61-1536св17.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в іншій частині, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанції, з висновком якого апеляційний суд погоджується, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту порушення його прав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині скасування рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним положень пункту 3 Тарифів, які є частиною кредитного договору від 10 травня 2016 року №200525529, в частині права кредитора вимагати сплати позичальником щомісячної комісійної винагороди за обслуговування неактивного рахунку та ухваленням, відповідно до ст.376 ЦПК України, нового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2019 року скасувати в частині відмови у визнанні недійсними положень пункту 3 Тарифів по продукту «Platinum CashBack/Зарплатна», які є невід`ємною частиною кредитного договору від 10 травня 2016 року №200525529, в частині права кредитора вимагати сплати позичальником щомісячної комісійної винагороди за обслуговування неактивного рахунку таухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати недійсним пункт 3 Тарифів по продукту «Platinum CashBack/Зарплатна», які є невід`ємною частиною кредитного договору від 10 травня 2016 року №200525529, в частині права кредитора вимагати сплати позичальником щомісячної комісійної винагороди за обслуговування неактивного рахунку.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: Т.М. Авраменко

Л.В. Суровицька