Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 462/4620/15

провадження № 61-8405св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Титан»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року у складі судді Ліуша А. І. та рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Крайник Н. П., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Титан» (далі - ОСББ «Титан») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 . ОСББ «Титан» належним чином надаються житлово-комунальні послуги, проте в порушення вимог закону, відповідачі не вносили плату за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим станом на 01 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 2 172 грн 38 коп.

Ураховуючи викладене, ОСББ «Титан» просило стягнути з солідарно з відповідачів 2 172 грн 38 коп. боргу, 1 054 грн 89 коп. інфляційних нарахувань, 83 грн 08 коп. - 3 % річних та 1 515 грн 40 коп. судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року позов ОСББ «Титан» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСББ «Титан» 2 172 грн 38 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги, 1 054 грн 89 коп. інфляційних нарахувань, 83 грн 08 коп. - 3 % річних, а всього 3 310 грн 35 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги є законними й обґрунтованими, оскільки встановлено, що ОСББ «Титан» надає відповідачам житлово-комунальні послуги, а останні їх отримують, але не сплачують належним чином кошти за користування ними, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01 січня 2013 року по 01 червня 2015 року. Суд вказав, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для несплати за отримані послуги.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року в частині стягнення судових витрат змінено та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСББ «Титан» по 505 грн 13 коп. судових витрат з кожного. В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідачі отримували надані ОСББ «Титан» житлово-комунальні послуги, які своєчасно не оплачували, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судові витрати не підлягають солідарному стягненню з відповідачів, а підлягають стягненню з кожного окремо.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2016 року виправлено арифметичну помилку в мотивувальній та резолютивній частинах рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСББ «Титан» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, зазначивши, що з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСББ «Титан» слід стягнути по 464 грн 53 коп. судових витрат з кожного.

Короткий зміст касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 27 грудня 2016 року, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що позивачем у позовній заяві не зазначено період, за який виникла заборгованість у відповідачів з житлово-комунальних послуг. Позивачем не підтверджено витрати на правову допомогу. Суд апеляційної інстанції належним чином не повідомив відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про дату, час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу від ОСББ «Титан», в яких воно просило залишити оскаржуване судове рішення без змін, оскільки таке прийняте при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року справу за позовом ОСББ «Титан» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги призначено до судового розгляду.

13 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій установлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 16).

Також судом встановлено, що даний будинок перебуває на балансі ОСББ «Титан».

Відповідачі у справі не уклали договір та не сплачували обов`язкові платежі на обслуговування та утримання будинку і прибудинкової території.

Позивач належним чином надає відповідачам житлово-комунальні послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, однак відповідачі не сплачують грошові кошти за надані послуги, а тому заборгованість відповідачів станом на 01 червня 2015 року становить 2 172 грн 38 коп. (а. с. 17).

Відповідно до статті 1 Закону України від 29 листопада 2001 року N 2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон) об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Статтею 4 Закону передбачено, що основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до статті 12 Закону управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком - це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Відповідно до положень статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Згідно із частиною другою статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника.

У статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

За пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що ОСББ «Титан» на законних підставах надає житлово-комунальні послуги відповідачам, які є власниками квартири АДРЕСА_1 , разом з тим не виконують зобов`язань зі сплати за отримані житлово-комунальні послуги належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд першої інстанції з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції правильно застосувавши положення ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не зазначено періоду, за який виникла заборгованість, є безпідставним, так як відповідно до розрахунків ОСББ «Титан» заборгованість виникла за період з 01 січня 2013 року по 01 червня 2015 року (а.с. 4, 17).

Щодо доводів касаційної скарги про те, що позивачем не підтверджено витрат на правову допомогу.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції Українита статтею 12 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

За приписами статей 79, 84 ЦПК України 2004 року, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до статті 84 ЦПК України2004 року витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті

12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

14 квітня 2014 року між ОСББ «Титан» та ОСОБА_6 укладено договір за яким ОСББ «Титан» уповноважило ОСОБА_6 представляти інтереси ОСББ «Титан» в судах усіх ланок при розгляді справ за участю об`єднання, як позивача, відповідача, або третьої особи. Замовник здійснює оплату за вказаним договором на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт (а.с. 51).

14 липня 2014 року за платіжним дорученням № 46 ОСББ «Титан» на користь ОСОБА_6 за договором від 14 квітня 2014 року сплачено 1 600 грн, 15 серпня 2014 року за платіжним дорученням № 55 сплачено 1 000 грн, 21 листопада 2014 року за платіжним дорученням № 07 сплачено 850 грн, 09 вересня 2015 року за платіжним дорученням № 61 сплачено 500 грн (а.с. 54, 55).

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивач надав належні докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не повідомив відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про дату, час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направлення справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Із матеріалів справи вбачається, що справа за позовом ОСББ «Титан» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги призначена до розгляду апеляційним судом 05 жовтня 2016 року (а.с. 128).

Повістки про виклик були надіслані ОСББ «Титан», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 129-133).

05 жовтня 2016 року оголошено перерву в розгляді справи до 08 листопада 2016 року (148-150).

Про оголошення перерви у розгляді справи за позовом ОСББ «Титан» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги до 08 листопада 2016 року повідомлено представника ОСББ «Титан» - Дручака М. С. та ОСОБА_1, який зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 151).

Таким чином, заявник ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні 05 жовтня 2016 року і був належним чином повідомлений про оголошення перерви у розгляді справи до 08 листопада 2016 року. Інші співвідповідачі у справі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не були присутні 05 жовтня 2016 року, однак із касаційними скаргами на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 листопада 2016 року, зокрема з підстав неповідомлення їх про дату, час і місце судового засідання, не зверталися.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 лютого 2017 року було зупинено виконання заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 листопада 2016 року.

Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, то виконання заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 листопада 2016 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, частиною третьою статті 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк