ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/446/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 307000000 Костенко А.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

Новікова О.М.,

Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Маргаряна Армена Дерениковича на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 16 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , Кищенецька сільська рада Маньківського району Черкаської області, Маньківська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та перерозподіл спадщини, та за позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та перерозподіл спадщини, :

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину, видані Маньківською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині оформлення прав на спадкове майно виключно на ім`я ОСОБА_5 ; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 09.12.2004 Маньківською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з яким переоформлено спадщину на майно після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; перерозподілити спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ; визнати за нею право власності на 1 / 3 частину земельної ділянки, що складає 2,0284 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кищенецької сільської ради Маньківського району Черкаської області; стягнути з ОСОБА_1 20878,04 грн. компенсації вартості 5 / 18 часток житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , а також 7 399,55 грн. компенсації вартості 5 / 18 часток земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати - ОСОБА_7 . Після їх смерті вона та ОСОБА_8 , які є дочками померлих, звернулися у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а спадщину після неї прийняла ОСОБА_9 (третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору).

Оскільки видача свідоцтва про право на спадщину не обмежена будь-яким строком, вона у квітні 2015 року звернулася до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків, де її повідомлено, що після смерті її батьків було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом і за законом на ім`я сина померлого ОСОБА_5 на житловий будинок в селі Кищенці Маньківського району та земельні частки (пай), які перебувають у колективній власності КСГП «Кищенецьке».

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину після його смерті отримала його дружина ОСОБА_1 (відповідачка за позовом).

14.12.2004 ОСОБА_1 подарувала житловий будинок в селі Кищенці Маньківського району, який отримала у спадщину після ОСОБА_5

ОСОБА_2 вважала, що такими діями порушено її права на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_6 .

У серпні 2015 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , уточнивши вимоги якого, просила визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину після померлих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ; перерозподілити спадщину та визнати за нею право власності на 1/3 частини земельної ділянки, що складає 2,0284 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кищенецької сільської ради; стягнути з ОСОБА_1 на її користь 20 878,04 грн. компенсації вартості 5 / 18 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , та 7399,55 грн. компенсації вартості 5/18 часток земельної ділянки площею 0,6003 га, на якій розташований вказаний будинок.

Позовна заява мотивована тим, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері ОСОБА_8 , яка прийняла спадщину після смерті своїх батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , однак за життя її не оформила.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 16.05.2016 позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд виходив з того, що при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 порушено права на спадкове майно спадкоємців за законом першої черги ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

Рішення суду оскаржено представником відповідача ОСОБА_1 в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_5 у визначеному ЦК УРСР порядку прийняв спадщину, що відкрилася після смерті своїх батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Однак ОСОБА_2 та мати третьої особи у справі із самостійними вимогами щодо предмету спору, ОСОБА_8 жодних дій, як передбачено ст.548 ЦК УРСР, для прийняття спадщини не вчинили. Заява ОСОБА_2 та ОСОБА_8 про видачу свідоцтв про право на спадщину, датована 1998 роком, не є заявою при прийняття спадщини. Ця заява не мала необхідних додатків для оформлення спадщини та містить незасвідчені виправлення щодо її змісту. Таким чином вказані особи не набули права на спадкове майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7

ОСОБА_1 прийняла у встановленому порядку спадщину після смерті ОСОБА_5 , право на спадщину після смерті батьків якого позивачі не оспорювали за його життя протягом 6-ти років. Суд, визначаючи розмір часток у спадковому майні, невірно застосував положення ст. 535 ЦК України щодо обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_7 у спадкуванні майна після смерті її чоловіка ОСОБА_5 . У нотаріальному порядку позивачі не змогли оформити спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу, а не у зв`язку з наявністю спору щодо спадщини у зв`язку з порушенням їх прав відповідачем. Суд невірно залучив до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 та ОСОБА_4 . Суд безпідставно та невмотивовано прийняв рішення про стягнення компенсації за частину майна з відповідача на користь позивачів. Суд не застосував до позовних вимог у справі наслідків спливу строків позовної давності, про що просила відповідач. Суд, вирішуючи спір у справі не вжив заходи по скасуванню заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою від 14.09.2016.

Посилаючись на зазначені порушення, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги у справі залишити без задоволення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Дана справа розглядалася судами неодноразово.

Апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції здійснюється після скасування постановою ВС від 14.08.2019 рішення апеляційного суду Черкаської області від 28.07.2016.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Так з матеріалів справи вбачається, що 02.12.1997 ОСОБА_6 склав заповіт, яким належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в селі Кишенці Маньківського району, заповів ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_7 .

Після їх смерті відкрилася спадщина на належне їм майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,603 га за вказаною адресою; права на дві земельні частки (паї) розміром по 3,55 умовних кадастрових одиниць в КСГП «Кищенецьке», а також грошовий вклад.

Згідно матеріалів спадкової справи № 133 за 1998 рік, заведеної у Маньківській державній нотаріальній конторі, із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись їх діти - ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.45, 58).

ОСОБА_2 є такою, що прийняла спадщину, як спадкоємець за законом після смерті своїх батьків, адже подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний строк разом зі своєю сестрою ОСОБА_8 . При цьому, у заяві позивач та її сестра вказали, що є ще інший спадкоємець - брат ОСОБА_5 , однак останній у своїй заяві про прийняття спадщини вказав, що інших спадкоємців немає.

02.10.1998 Маньківською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі за № 1387, на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 5700,00 кв.м., належний спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Маньківською держадміністрацією 02.09.1998.

10.11.1999 ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 0,6003 га для ведення підсобного господарства, розташовану в с. Кищенці, Маньківського району, Черкаської області.

15.09.2001 ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Кищенецьке» с. Кищенці, розміром 3,55 умовних кадастрових гектарів.

22.08.2001 ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (додаткове) після смерті ОСОБА_6 , на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСГП «Кищенецьке» с. Кищенці, розміром 3,55 умовних кадастрових гектарів.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , спадщину після його смерті прийняла дружина ОСОБА_1 (відповідач у цій справі).

Спадкове майно складається з: житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 ; 1 / 4 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_3 ; приватизованої земельної ділянки площею 0,6003 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої по АДРЕСА_1 ; приватизованої земельної ділянки площею 3,1109 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в с. Кищенці; приватизованої земельної ділянки площею 2,9743 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в селі Кищенці; автомобіля марки ВАЗ-21053, д.н.з. НОМЕР_1 ; грошових вкладів.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після її смерті спадщину прийняла її дочка ОСОБА_9 , яка відповідно до ч. 3 ст. 1270 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Отже, до ОСОБА_9 в порядку ст. 1276 ЦК України перейшли права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія)).

Позивач ОСОБА_2 та третя особа з самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_9 стверджували, що спадкування після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 відбулося з порушенням прав інших спадкоємців - ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (матері ОСОБА_9 ), що є підставою для визнання недійсними відповідних документів, які посвідчують право на спадкове майно на ім`я ОСОБА_5 в частинах, що стосуються прав на спадщину інших спадкоємців, та для перерозподілу часток у спадщині з урахуванням прав на неї усіх наявних спадкоємців.

Відповідач заявив у письмовій заяві про застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог у цій справі.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове рулювання.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на час відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 535 ЦК УРСР передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Таким чином, спадкоємці після померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Однак, свідоцтва про право на спадщину за заповітом і за законом були видані лише ОСОБА_5 на все спадкове майно, без урахування часток інших спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , заява яких також міститься в матеріалах спадкової справи № 133 за 1998 рік.

Отже у судовому порядку є встановленим факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 їх дітьми - ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , шляхом подання у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що відповідає приписам ст. 549 ЦК УРСР.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що заява ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , яка надійшла до нотаріальної контори 09.06.1998 (т.1 а.с.58), не є заявою у розумінні ст. 549 ЦК УРСР про прийняття спадщини у зв`язку з недоліками форми та змісту, адже з її змісту однозначно прослідковується воля спадкоємців на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

При цьому форма цієї заяви аналогічна формі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_5 (т.1 а.с.45), яку скаржник вважає належним доказом звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

Отже діями нотаріальної контори та ОСОБА_5 , який не повідомив про наявність інших спадкоємців, було порушено права останніх, які підлягають захисту в судовому порядку.

Далі, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Спірні правовідносини щодо видачі свідоцтв про право на спадщину, які отримав ОСОБА_5 , виникли у 1998, 1999, 2001 роках, а тому до них застосовуються положення ЦК Української РСР 1963 року, в редакції, яка діяла на момент їх виникнення.

Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР 1963 року позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами статті 76 ЦК Української РСР 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статтею 80 ЦК Української РСР 1963 року закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

При цьому як норма статті 76 Української РСР так і норма частини першої статті 261 ЦК України містять презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі могло стати (стало) відомо про порушення свого права, покладається саме на позивача.

Як убачається з матеріалів справи оспорювані свідоцтва про право на спадщину видані на ім`я ОСОБА_10 02.10.1998, 10.11.1999, 22.08.2001, 15.09.2001.

Однак позовні вимоги в суд заявлено у 2015 році (фактично через 14 років з моменту видачі останнього спірного свідоцтва про право на спадщину), тобто із значним пропуском 3-річного строку позовної давності.

Апеляційний суд враховує, що ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_3 (як і її спадкодавець ОСОБА_8 ) не довели існування перешкод для своєчасного пред`явлення до суду відповідних позовних вимог про перерозподіл спадщини, чи про те, що вони не були обізнані про відповідний порядок спадкування майна після смерті в 1998 році ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже у задоволенні позовних вимог в цій справі слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачами строків позовної давності.

Інші апеляційні доводи скаржника правильності таких висновків суду не спростовують.

При цьому колегія суддів враховує позицію Верховного Суду з цього приводу, яка викладена у постанові від 14 серпня 2019 року ( справа № 701/864/15-ц).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 16 травня 2016 року у даній справі підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у справі з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь скаржника ОСОБА_1 слід стягнути по 1 / 2 частині з кожної понесених судових витрат ((803,88 грн. судового збору за апеляційну скаргу + 876,96 грн. судового збору за подання касаційної скарги) / 2 = 840,42 грн.).

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Маргаряна Армена Дерениковича - задовольнити частково.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 16 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , Кищенецька сільська рада Маньківського району Черкаської області, Маньківська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та перерозподіл спадщини, та за позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та перерозподіл спадщини - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,42 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840,42 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2019 року.

Судді