Ухвала

10 червня 2019 року

м. Київ

справа № 752/26502/17

провадження № 22-ц/824/6575/2019

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кравець В.А., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 18 березня 2019 року третя особа ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 26 квітня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, для надіслання на адресу апеляційного суду оригіналу квитанції про сплату судового збору.

Роз`яснено, що у разі невиконання вимог вказаної ухвали у встановлений судом строк настануть наслідки, передбачені статтею 357 ЦПК України.

З матеріалів справи убачається, що судом неодноразово направлялись копії вказаної ухвали для виконання за всіма відомими адресами апелянта, проте конверти було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 210-213, 215-218).

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини слід брати до уваги те, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgementof ECHR of 16 December 1992 DeGeouffredelaPradelle v. France // SeriesA N 253- В).

Також згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, судом вчинено всіх можливих та передбачених процесуальним законом дій для повідомлення апелянта про необхідність усунути недоліки апеляційної скарги, проте станом на 10 червня 2019 року особою, яка подала апеляційну скаргу, не усунуто зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року недоліки.

04 квітня 2019 року та 18 квітня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшли клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , в яких останній просить застосувати до ОСОБА_1 захід процесуальний примусу у вигляді штрафу.

Обґрунтовуючи вимоги клопотань, представник позивача зазначає, що подання аналогічних скарг відповідачем та її чоловіком ОСОБА_1 , якого залучено до участі у справі в якості третьої особи, неодноразова несплата судового збору, подача апеляційних скарг з пропуском установленого строку напередодні розгляду справи у суді першої інстанції, незацікавленість ані відповідача, ані третьої особи у розгляді справи, на думку представника позивача, свідчать про умисне затягування останніми розгляду справи та як наслідок зловживання процесуальними правами.

З матеріалів справи убачається, що ухвала про відкриття провадження була постановлена ще 14 грудня 2017 року, тобто справа перебуває в проваджені судді тривалий час, а ухвала неодноразово оскаржувалась відповідачем, а також ОСОБА_1 , проте апеляційні скарги були визнані неподаними та повернуті, а відповідачу було відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

За таких обставин суд доходить висновку, що будучі обізнаним про існування оскаржуваної ухвали, необхідності сплати судового збору та не виконуючи вимог ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху, ОСОБА_1 не зацікавлений у розгляді справи по суті, а його дії мають ознаки таких, що спрямовані на затягування процесу розгляду справи, який триває з 14 грудня 2017 року. Спір на даний час не вирішено, чим порушено право позивача на вирішення справи у розумні строки.

Так, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Виходячи зі змісту статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно статті 144 ЦПК України заходами процесуального примусу, зокрема, є штраф.

Положеннями статті 148 ЦПК України встановлено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Разом з тим, ураховуючи те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану 19 жовтня 2018 року, було повернуто у зв`язку з неусуненням недоліків, що відповідно до вимог статті 185 ЦПК України не перешкоджає повторному зверненню із відповідною заявою до суду, а ОСОБА_1 , звернувшись до суду з даною апеляційною скаргою, скористався своїм правом повторного її подання, у суду апеляційної інстанції наразі відсутні достатні правові підстави для застосування до апелянта заходів процесуального примусу.

Разом з тим, суд звертає увагу ОСОБА_1 на обов`язок суду вжити заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами у разі подальшого недобросовісного виконання останнім своїх процесуальних обов`язків.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно частини 3 статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається.

За обставин, коли апелянтом у встановлений судом строк, станом на 10 червня 2019 року, не усунуто недолік апеляційної скарги, а саме, суду апеляційної інстанції не надано оригінал квитанції про сплату судового збору, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Згідно з частиною 8 статті 357 ЦПК України копія ухвали про повернення апеляційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 272 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357, ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотань представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про застосування заходу процесуального примусу у вигляді штрафу - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 -вважати неподаною та повернути.

Ухвала набирає законної сили з часу її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Суддя В.А. Кравець