Провадження № 22-ц/802/638/19 Категорія: 26 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Матвійчук Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсними кредитного договору та правочинів забезпечення за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), про визнання недійсними кредитного договору та правочинів забезпечення.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачам.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просять скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що вони звільнені від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає пільги зі сплати судового збору для споживачів.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Звертаючись до суду позивачі вказали, що 16 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 90 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору еквівалентно 454 500 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 13 травня 2022 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 16 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передає в іпотеку банку нерухоме майно - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Також, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 16 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалась у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Посилаючись на те, що вказані договори були укладені всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», на вкрай невигідних умовах для позивачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд визнати недійними кредитний договір, договори іпотеки та поруки, які укладені 16 травня 2007 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_2 залишено без руху, у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору та надано строк на усунення недоліків,

Суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачені пільги щодо сплати судового збору у даній категорії справ. Враховуючи те, що спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню. Положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору. Крім того, оскаржувані договори укладались з метою надання споживчого кредиту, тому підстави для звільнення заявників від сплати судового збору як споживачів відсутні.

03 грудня 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали заяву № 1 про відвід судді Плахтій І.Б., в якій проти вимог ухвали заперечили, доказів сплати судового збору не надали.

Враховуючи наведене, місцевий суд дійшов висновку про визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її заявникам, про що постановив ухвалу від 19 грудня 2016 року.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Таким чином, порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок наведений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та безпідставно поклав на позивачів, які звернулися до суду за захистом прав споживача, обов`язок зі сплати судового збору та передчасно визнав їх позовну заяву неподаною й повернув її заявникам.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для розгляду до суду першої інстанції.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування на підставі п.4 статті 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду, а саме, питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 367, 368, 379, 381,382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року в даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду, а саме, питання про відкриття провадження у справі, до Луцького міськрайонного суду Волинської області

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: