ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3912/19 Справа № 212/8114/17 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» у теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» у теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Борис О.Н. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 28 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» (надалі ПАТ «Криворіжгаз») про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивачкою зазначено, що вона є побутовим споживачем природного газу, а саме споживає газ для приготування їжі за об`єктом споживання - квартира АДРЕСА_1 . Розподіл природного газу відповідач здійснює відповідно до «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №5498 від 30.09.2015 р., фактом згоди приєднання до якого, відповідно до п. 1.3, був сплачений рахунок оператора ГРМ та споживання природного газу. В липня 2017 року у будинку АДРЕСА_2 ПАТ «Криворіжгаз» встановив два під`їзних вузли обліку газу, зокрема на під`їзді №1, де мешкає позивачка, та з дня його введення в експлуатацію 01.09.2017 року обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу, за відсутності індивідуального лічильника газу, визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих в квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. Згідно листа відповідача від 27.04.2017 року, підставою для встановлення вузлів обліку газу окремо на кожен під`їзд будинку АДРЕСА_2 є план розвитку газорозподільної системи відповідача на 2016-2025 роки, згідно якого встановлення індивідуальних лічильників газу за зазначеним будинком не передбачено. Акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін за адресою АДРЕСА_3 , а також договір щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу квартирах споживачів, договір про забезпечення можливості проведення монтажу, забезпечення та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) ВОГ направлені для ознайомлення та підписання до ТОВ «УЮТ-2011», не укладені та направлені до ТОВ «УЮТ-2011» безпідставно. Вважає, що дії відповідача є незаконними, оскільки відповідно до умов Типового договору та Кодексу ГРС визначення фактичного об`єму природного газу спожитого побутовим споживачем Клоповою Т.М. повинно здійснюватись за допомогою комерційного лічильника природного газу, який повинен встановлюватись на межі балансової належності квартири позивачки, якою є територіально відокремлені стіни. Також, дії ПАТ «Криворіжгаз» щодо встановлення вузлів обліку газу окремо на кожен під`їзд будинку АДРЕСА_2 є порушенням вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Встановивши під`їзний прилад обліку природного газу на 1 під`їзд будинку АДРЕСА_2 , відповідач поставив у нерівне становище позивачку перед іншими побутовими споживачами квартир багатоквартирних будинків в м. Кривий Ріг, в яких відповідачем встановлені індивідуальні лічильники газу, а саме приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу буде визначатись не по об`єкту побутового споживача (квартирі), а за під`їздом, що потягло за собою порушення умов Типового договору, Кодексу ГРС, Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України. Також, враховуючи, що об`єктами споживання природного газу в житловому будинку АДРЕСА_2 є квартири, то відповідач безпідставно звернувся до ТОВ «УЮТ-2011» для укладання договору щодо зняття показань вузлів обліку газу окремо за кожен під`їзд будинку АДРЕСА_2 та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів та договору про забезпечення можливості проведення монтажу, забезпечення та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) ВОГ. Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу. Отже, межа балансової належності та місце встановлення визначається актом, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем. Так, в акті розмежування балансової належності між відповідачем та третьою особою відсутній підпис директора ТОВ «УЮТ-2011», тобто акт не був укладений. Таким чином, за відсутності укладеного акту не була визначена межа балансової належності та точка вимірювання відносно будинку 18 мкр. 7-й Зарічний та місце встановлення приладу обліку. Також, первинне обстеження, приймання в експлуатацію вузла обліку, його пломбування і роз пломбування здійснювалось без участі споживача. Не уклавши акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, акти пломбування та розпломбування вузла обліку, відповідач не мав підстав для введення в експлуатацію вузла обліку природного газу, а тому нарахування обсягів природного газу з 01.09.2017 року є неправомірним. Тому просила суд визнати незаконними дії ПАТ «Криворіжгаз» щодо встановлення під`їзного вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку АДРЕСА_2 , з метою комерційного обліку; зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» з 01.09.2017 року здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по об`єкту побутового споживача відповідно до Норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 року, що становить для плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 5,4 куб. метрів людино - місяць; зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» у відповідності до вимог ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача індивідуальний лічильник обліку газу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ «Криворіжгаз» у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_2 , індивідуальний лічильник обліку газу (комерційний вузол обліку).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Криворіжгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

В апеляційній скарзі ПАТ «Криворіжгаз» просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт зауважує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку суду про зобов`язання ПАТ «Криворіжгаз» у відповідності до вимог ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 індивідуальний лічильник обліку природного газу, оскільки позивач забезпечена згідно вимог ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» лічильником газу, а саме встановлення загальнобудинкового приладу обліку вузлів газу окремо на кожен під`їзд будинку.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 214/2435/17, в зв`язку з тим, що згідно обставин зазначеної справи, споживачам взагалі не було забезпечено комерційний облік у визначені Законом терміни року.

Відзив на апеляційну скаргу не подався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» Мартинову Н.Ю., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, та є споживачем послуг з газопостачання (а.с. 18).

Позивачка 04 квітня 2017 року звернулася до ПАТ «Криворіжгаз» із заявою про встановлення внутрішньо квартирного (індивідуального) приладу обліку газу (лічильника) (а.с. 14-16).

Представник позивача 13.09.2017 року звернувся до відповідача з приводу надання інформації про встановлений будинковий вузол обліку газу на кожен під`їзд та нарахувань по квартирі АДРЕСА_2 .

На вказане звернення ПАТ «Криворіжгаз» надав відповідь за №Кд01.3.1-КВ-16517-0917 від 15.09.2017 року, у якій зазначив, що не передбачено фінансування робіт зі встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку по мкр. 7-й Зарічний, 18 Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, затвердженого постановою НКРЕКП від 22.12.2016 р. №2347 у зв`язку із чим у будинку АДРЕСА_2 був встановлений під`їзний вузол обліку газу (а.с. 17).

Згідно Акту пломбування комерційного вузла №12404 від 21.07.2017 року за адресою мкр. 7-й Зарічний, 18 було встановлено та опломбовано вузол обліку газу УМ С 37086465 на перший під`їзд будинку. Як вбачається із акту комісією, в яку входили представник ПАТ «Криворіжгаз» без представника споживача було встановлено та опломбовано загальнобудинковий вузол обліку газу на кожен під`їзд окремо мкр.7-й Зарічний. Акт не містить підпису представника споживача (а.с. 10).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачкою, та, відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступних обставин.

Так, згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» є Оператором ГРМ.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачка сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачкою, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Разом з тим, згідно із ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та житлових будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року .

Також зміст статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.

Таким чином, стаття 6 Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог позивачки буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачці індивідуального лічильника забезпечить оплату саме того об`єму газу, який нею спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що позивачка по справі забезпечена лічильником газу, а саме загальнобудинковим приладом обліку газу, що не суперечить вимогам Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», оскільки, позивачка по справі не надавала своєї згоди на встановлення будинкового вузлу обліку газу на свій під`їзд, тому встановлення ПАТ «Криворіжгаз» з липня 2017 року в будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає позивачка, на кожен окремо під`їздлічильника обліку природного газу, не звільняє відповідача, з урахуванням вимог даного Закону, від його обов`язку встановити індивідуальний лічильник позивачці.

Доводи апеляційної скарги відповідача про безпідставність посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 7.11.2018 року у справі № 214/2435/17, в зв`язку з тим, що згідно обставин зазначеної справи, споживачам взагалі не було забезпечено комерційний облік у визначені Законом терміни, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не ґрунтується на нормах ч. 4 ст. 263 ЦПК України, так як у вказаній Постанові Верховний Суд зробив висновок, що стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін по суті спору, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, у зв`язку з чим рішення суду зміні або скасуванню не підлягає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» у теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: