АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року Апеляційний суд м. Києва в складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Василенком Ігорем Валентиновичем, який діє на підставі договору, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року про повернення заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Баранової Т.І., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Київське міське бюро технічної інвентаризації, про визнання недійсним та скасування реєстрації договору дарування, визнання права власності на частку квартири та витребування майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни, згідно з яким просив суд: визнати недійсним договір дарування № 2-2325 від 18.07.2003 року, посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Барановою Т.І.; скасувати державну реєстрацію договору дарування № 2-2325 від 18.07.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Барановою Т.І., яка була проведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловьскою Т.В., номер запису про право власності 2885797; визнати право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_1 ; зобов`язати державного реєстратора зареєструвати право власності на '/2 частки квартири АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_1 ; витребувати майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 ) з чужого незаконного володіння громадянина ОСОБА_3 .

22.03.2019 року представником позивача було подано до суду заяву про забезпечення вказаного позову, згідно з якою він просив в порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на даний час належить ОСОБА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.03.2019 року заяву представника позивача про забезпечення позову повернуто (а.с. 16-17).

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги представник позивача зазначає, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено право, а не обов`язок суду вимагати від заявника надання пропозицій щодо зустрічного забезпечення позову (а.с. 19).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.05.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 37-39).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.06.2019 року справу призначено до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Повертаючи представнику позивача заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, оскільки в ній відсутні пропозиції щодо застосування зустрічного забезпечення.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною1 ст. 151 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При цьому, згідно з ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Тобто, виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦПК України, дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні заяви до суду є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Також, слід зауважити, що зазначення у заяві про забезпечення позову пропозицій щодо зустрічного забезпечення або наведення мотивів відсутності підстав для зустрічного забезпечення необхідне для правильного та об`єктивного вирішення судом такої заяви.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що повернення заяви про забезпечення позову не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися з даною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Василенком Ігорем Валентиновичем, - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 20 червня 2019 року

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська