Єдиний унікальний номер 227/5138/18 Номер провадження 22-ц/804/1625/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати (справа № 227/5138/18, суддя Любчик В.М., повний текст рішення складено в м. Добропілля Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з Публічного на приватне та перейменувати його в Акціонерне товариство «Українська залізниця») (далі - АТ «Укрзалізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 20 872,74 грн., компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 2 805,74 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в трудових відносинах з відповідачем перебувала з 31 липня 1980 року. Згідно наказу № 6854/ДН-ос від 10 липня 2017 року, з 17 липня 2017 року її було звільнено з посади електромеханіка дільниці ІІ групи бригади з ремонту пристроїв сигналізації, централізації та блокування Виробничого підрозділу «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату.

Однак, при звільненні розрахунок за період з березня 2017 року з нею не було проведено.

Уточнивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 остаточно просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 20 872,74 грн., компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, в розмірі 2 805,74 грн., з утриманням із цієї суми, передбачених законом податків та зборів.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 19 308,10 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, в розмірі 2 805,74 грн.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» утримати з сум, що підлягають стягненню, податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») на користь держави судовий збір у розмірі 658,23 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

З рішенням не погодилось Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні її вимог в цій частині. В іншій частині відповідач просив залишити рішення суду без змін.

Відповідач зазначив, що він не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

Науково-правовим висновком Торгово - промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем, передбачених трудовим договором.

Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Виробничий підрозділ «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» входив до Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та здійснював господарську діяльність на території окремих районів Луганської області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження.

Відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом від 05 грудня 2008 року № 489 Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистки праці», а саме: наказів (розпорядження) про прийняття на роботу; наказів (розпорядження) про надання відпустки; наказів (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту); табеля обліку використання робочого часу; розрахунково - платіжної відомості працівника не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.

Відповідач також зазначив, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам відповідача стосовно того, що копії документів, які були надані позивачем по справі, а саме, - розрахунки заробітної плати, вихідної допомоги, середньоденного заробітку та табеля обліку використання робочого часу не містять у собі необхідних реквізитів щодо належного оформлення документів (а.с. 134 - 137).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лаврищев В.В. вважав доводи апеляційної скарги відповідача безпідставними, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін (а.с. 157 - 159, 163 - 169).

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторони не оскаржують, а тому судове рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Оскільки дана справа є трудовою, ціна вказаного позову складає 23 556 грн. 11 коп., то апеляційну скаргу суд розглядає без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та компенсації з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

21 березня 2007 року позивач ОСОБА_1 прийнята на роботу до «Іловайської дистанції сигналізації і зв`язку» Донецької залізниці. На підставі наказу № 198 від 11 червня 2009 року «Іловайська дистанція сигналізації і зв`язку» перейменована на «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» Державного підприємства «Донецька залізниця». Згідно наказу АТ «Укрзалізниця» № 303 від 15 квітня 2016 року, «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 .

Як вбачається з копії наказу (розпорядження) № 6854/ ДН-ос від 17 липня 2017 року, ОСОБА_1 звільнено з посади електромеханіка дільниці ІІ групи бригади з ремонту пристроїв сигналізації, централізації та блокування ВП «Іловайська дистанція сигналізації і зв`язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату з 17 липня 2017 року з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 8 днів відпустки (а.с. 11).

До матеріалів справи позивачем долучено копії розрахунків заробітної плати, з яких вбачається, що за березень 2017 року їй нараховано 8 278,31 грн., сума до виплати - 6 582,77 грн.; квітень 2017 року всього нараховано 2 413,60 грн., сума до виплати - 1 919,26 грн.; травень 2017 року всього нараховано 2 636,96 грн., сума до виплати 2 096,87 грн.; червень 2017 року - всього нараховано 0.00 грн.; липень 2017 року - всього нараховано 7 543,87 грн. (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 8 днів відпустки), сума до виплати - 6 142,42 грн.

Також, позивач долучила до матеріалів справи копію розрахунку оплати відпустки, копію розрахунку оплати середньої зарплати, копії табелів обліку використання робочого часу за березень - липень 2017 року.

19 вересня 2017 року позивач отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року в сумі 1 564,64 грн. без урахування обов`язкових утримань податків на доходи та інші збори, через касу в м. Лиман Донецької області (до видачі 1247,18 грн.), що підтверджується копією видаткового касового ордеру № 2338 від 19 вересня 2017 року.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав працівника при звільненні, зокрема на отримання заробітної плати, а тому частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 19 308,10 грн. та суму компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, в розмірі 2 805,74 грн., зобов`язавши відповідача здійснити з них утримання податку з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Однак, суд першої інстанції дійшов такого висновку через порушення норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду в оскаржуваній частині не може бути залишено без змін.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України).

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Відповідно до ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з частиною 2 цієї статті ЦПК, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

За приписами ч.ч. 3 - 6 ст. 95 ЦПК України, учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв`язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором.

Ті обставини, що у спірний період позивач з`являлась на робоче місце та за нею зберігався середній заробіток за час простою, не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, зокрема табелями обліку робочого часу, журналом обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої, з підписом працівника. Надані позивачем табуляграми та табеля обліку використання робочого часу не підписані належними посадовими особами, а тому їх не можна визнати належними та допустимими доказами, що підтверджують заявлені позовні вимоги позивача.

Отже, висновок суду першої інстанції про задоволення позову про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, є неправильним, оскільки факт роботи позивача у спірний період, наявність та розмір заборгованості не підтверджені належними та допустимими доказами. Зважаючи на те, що виробничі потужності Виробничого підрозділу «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» фактично знаходяться у м. Іловайську Донецької області, яке перебуває під контролем незаконних збройних формувань, відповідач втратив контроль над майном та документацією, Акціонерне товариство «Українська залізниця» з незалежних від нього причин позбавлено можливості надати суду первинні документи.

Встановивши, що в трудових правовідносинах між АТ «Українська залізниця» та працівником ОСОБА_1 , з квітня 2014 року на тимчасово окупованій території виникли та до тепер існують обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості виконати зобов`язання перед своїми працівниками, що передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 19 308,10 грн. та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, в розмірі 2 805,74 грн., оскільки позивач не надала суду доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а відповідач позбавлений можливості їх надати.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приймає доводи апеляційної скарги стосовно не підтвердження належними, достатніми і допустимими доказами заявлених позовних вимог.

За таких обставин підстави для задоволення вимог про стягнення заборгованості з заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати відсутні.

Встановивши, що ухваливши рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог в цій частині.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції та скасуванням рішення, судові витрати на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в сумі 1 152 грн. 60 коп. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2019 року в частині задоволення позовних вимог і розподілу судових витрат скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, відмовити.

Судові витрати 1 152 грн. 60 коп., понесені Акціонерним товариством «Українська залізниця» (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, ) у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 11 червня 2019 року.

Суддя Донецького апеляційного суду Будулуца М.С.