Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 295/3533/16-ц

провадження № 61-6685св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Організація співвласників багатоквартирного будинку «Соколовська-14»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 жовтня 2016 року у складі судді Кузнєцова Д. В. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Павицької Т. М., Талько О. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Соколовська-14» (далі - ОСББ «Соколовська-14»), про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що він є наймачем трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . У зазначеній квартирі крім нього також зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2 , дочки: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , онуки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Указував, що відповідачі вже більше трьох років не проживають у зазначеній квартирі, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за адресою реєстрації місця проживання, їхніх особистих речей в квартирі немає, квартирою вони не цікавляться, перешкод у користуванні жилим приміщенням ніхто відповідачам не чинить, останні добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад шість місяців без поважних причин.

Посилаючись на статті 71, 72 ЖК УРСР, ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю передбачених статтями 71, 72 ЖК УРСР передумов для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 особами, які втратили право користування жилим приміщенням, оскільки встановлено, що відповідачі у квартирі АДРЕСА_1 не проживають з поважних причин.

Крім того, на час звернення до суду з цим позовом ОСОБА_3 добровільно знялася з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири, а тому будь-які правові підстав для визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою, відсутні.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, та норми матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні цього спору, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовані обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, зроблені висновки, які не узгоджуються з поясненнями сторін та не відповідають матеріалам справи. Так, судами проігноровано систематичне невиконання відповідачами своїх житлових обов`язків, що стало причиною відключення квартири від водопостачання та водовідведення, та, як наслідок, створення незадовільних побутових умов для проживання всіх членів сім`ї ОСОБА_7 Жодних дій, які б свідчили про виконання обов`язків тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача або про наявність інтересу щодо користування спірним житловим приміщенням, відповідачі не вчиняли. Враховуючи тривале непроживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 , а також зняття їх з реєстрації за вказаною адресою, суди попередніх інстанцій мали достатньо підстав для задоволення позову.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу відповідачами до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа - ОСББ «Соколовська-14», про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року цивільну справу № 295/3533/16-ц передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, передбаченим статтею 213 ЦПК України 2004 року.

Суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_1 є наймачем трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка була ним отримана на сім`ю із чотирьох осіб, у тому числі: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з частиною другою статті 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту, або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пунктах 10 та 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні.

Із довідки про склад сім`ї, виданої ОСББ «Соколовська-14» 16 лютого 2016 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 хоча й зареєстровані за вказаною адресою, однак фактично у квартирі не проживають.

Із наявних у матеріалах справи копій актів, складених ПП «ВЖРЕП-4» 29 жовтня 2013 року та ОСББ «Соколовська-14» від 21 січня 2016 та 15 лютого 2016 відомо, що відповідачі не проживають у квартирі АДРЕСА_1 з 10 грудня 2012 року.

Указаний факт сторонами не заперечується.

Водночас, заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 , яка також представляла інтереси ОСОБА_2 , зазначила про неможливість постійного проживання у спірній квартирі, у тому числі і з огляду на припинення послуг водопостачання та водовідведення. Враховуючи, що вона перебувала у стані вагітності, вважала необхідність тимчасової зміни місця проживання поважною причиною з огляду на положення статті 71 ЖК УРСР. При цьому заперечувала проти втрати права користуватися спірною квартирою, посилаючись на наявність особистих речей її та ОСОБА_2 та систематичне відвідування останньою помешкання.

Із довідки ОСББ «Соколовська-14» від 16 лютого 2016 року вбачається, що дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_12 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто майже через півроку після виїзду відповідачів зі спірної квартири.

Із заяви ОСОБА_2 начальнику Житомирського МВ УМВС України в Житомирської області відомо, що 14 березня 2014 року вона не змогла потрапити до спірної квартири через те, що був замінений замок у вхідних дверях (а. с. 65).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача не заперечила вказаних обставин, а також підтвердила той факт, що ключ до нового замка відповідачам не був вручений.

Таким чином, судами обґрунтовано зазначено, що причини заміни замка не мають значення, якщо ключ не було вручено мешканцям квартири, що розцінюється як створення відповідачам перешкод у доступі до житла, які інтересу до нього не втратили.

Оскільки ОСОБА_2 надала докази звернення до компетентних органів з метою усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, висновки судів про те, що відповідачі з 2012 року не проживають у спірній квартирі з поважних причин, у тому числі і через неправомірні дії позивача, є правильними.

Крім того, з матеріалів справи відомо, що ОСОБА_3 . 04 лютого 2016 року була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , а з 12 лютого 2016 року зареєстрована у с . Садки Житомирського району.

Отже, на підставі аналізу наявних у справі доказів, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються незгоди заявника з мотивами оскаржуваних судових рішень виключно з формальних міркувань, правового значення для вирішення цього спору не мають та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки були предметом апеляційного розгляду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з положеннями статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк