Провадження № 2/752/1126/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.04.2019 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

позивачі звернулись до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок, загальною площею 62,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , по Ѕ частині за кожним із позивачів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 . помер ОСОБА_3 .

За час свого життя він побудував будинок, загальною площею 62,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який він зареєстрував 06.10.1983 р. в Київському міському бюро технічної інвентаризації.

Після смерті ОСОБА_3 його донька ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину, однак не оформила свої права у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 . померла ОСОБА_4 .

Після її смерті спадкоємцями є її чоловік - ОСОБА_5 , донька - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_1 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і його діти, позивачі у справі є єдиними спадкоємцями, які звернулись до Другої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса Литвиненко Л.В. від 20.10.2017 р. їм було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх матері ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно.

З огляду на викладене позивачі просять в судовому порядку визнати за ними право власності по Ѕ частині за кожним на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Представник позивачів подав заяву, відповідно до якої підтримав заявлений позов, просив його задовольнити та розглянути справу у відсутність позивачів.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подавши відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з відсутністю у позивачів правовстановлюючого документа та будинок.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя в 1965 році побудовано будинок загальною площею 62,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений житловий будинок побудований на земельній ділянці площею 0,15 га, яку 02.05.1964 р. надано ОСОБА_3 радгоспом «Хотівський», що підтверджується архівним витягом № 191 від 11.03.2004 р. Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області з наказу № 59 від 02.05.1964 р. та довідкою радгоспу «Хотівський № 198 від 16.03.1985 р.

06.10.1983 р. була проведена технічна інвентаризація зазначеного будинку та ОСОБА_3 видано технічний паспорт.

Виникнення права власності на будинки, що побудовані до 1992 року регулювалось положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Зокрема, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські (будинкові) книги місцевих рад.

Крім того, погосподарські (будинкові) книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських (будинкових) книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках, державний облік житлового фонду, незалежно від його належності, здійснювався за єдиною для Союзу PCP системою на основі реєстрації і технічної інвентаризації.

Міськими, сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських (будинкових) книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Таким чином, оскільки житловий будинок був побудований в 1965 р. на земельній ділянці, що виділена у користування ОСОБА_3 , то належав йому на праві приватної власності.

Однак, ОСОБА_3 не оформив у визначений законом спосіб своє право власності на зазначений будинок.

Згідно п.3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом від 24.06.2011 року № 91 з наступними змінами зазначено, що «Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (пункт 3.1 .розділу III в редакції Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 304 від 13.06.2012р.)

Крім того, така правова позиція підтверджується у розділі 3.2 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4/13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», порядком оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН АЗ. 1-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», а також в Листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року № 12/5-126, в якому зокрема роз`яснюється, що по об`єктам, які збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із таких документів є технічний паспорт, складений БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житловий будинок до 05 серпня 1992 року, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх користуванні, за наявності таких доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на їх будинок, що збудований до 05.08.1992 року, на який спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Ленінським РАЦС м.Києва серії НОМЕР_1 (а.с.93)

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР ( в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не

змінено заповітом.

Відповідно до ст.527 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

В силу положень ст.529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо

на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був

би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка

належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті

ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не

закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати

і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку

батька, так і з боку матері (друга черга) (ст.530 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

Згідно з ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

Як встановлено судом донька ОСОБА_3 - ОСОБА_4 після його смерті прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав у визначений законом спосіб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Після її смерті спадкоємцями першої черги є: чоловік - ОСОБА_5 , донька - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_1 , які звернулись до Другої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини у визначенй законом строк.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст..1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постіно із спадкодавцм, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

В силу положень ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Спадкоємцями ОСОБА_5 є його діти: донька - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_1 .

20.10.2017 р. Державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори винесена постанова про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок за АДРЕСА_1 за адресою : АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 , спадкоємицею якого була ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

Відмова у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом порушує права позивачів на оформлення своїх спадкових прав і здійснення відповідної реєстрації цього права у визначений чинним законодавством спосіб.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання за позивачами права власності на Ѕ частину за кожним на житловий будинок 166а за адресою АДРЕСА_1 є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 на Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 62,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємицею якого була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) на Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 62,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємицею якого була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя