КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 761/991/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4994/2019Головуючий у суді першої інстанції - Осаулов А.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника відповідача

Шевченківського РВ ДВС

міста Києва ГТУЮ у місті Києві ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Шевченківського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві, ДКС України, в якому просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку ДКС України на її користь 323 055,81 грн. у відшкодування майнової шкоди та 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2010 року та ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.03.2010 року про виправлення описки у даному судовому рішенні було задоволено її позовні вимоги до ПАТ «КБ «Надра» та стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на її користь заборгованість по договору банківського вкладу у банківська металах у вигляді золота 999,9 проби загальною вагою 940 грамів, еквівалент 5 грамів золота у розмірі 1 065,00 грн. та понесені позивачем судові витрати.

18.11.2010 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Артемчуком Т.І було винесено постанову № 22676216 про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, позивач зазначає, що станом на день звернення до суду з цим позовом, залишок боргу склав 8,6915 тройських унцій (270,33 грамів) золота, які, в свою чергу, стягнути неможливо, оскільки внаслідок неналежного виконання державними виконавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх керівниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своїх безпосередніх посадових обов`язків, зокрема ухилення від своєчасного здійснення повного комплексу необхідних виконавчих дій, ігнорування низки судових рішень, якими їх було зобов`язано вчинити певні дії в рамках даного виконавчого провадження, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2010 року не було виконано у повному обсязі, а його подальше виконання взагалі стало неможливим у зв`язку з прийняттям рішення про ліквідацію боржника.

При цьому, оскільки саме неправомірні дії, рішення та бездіяльність працівників державної виконавчої служби призвели до безповоротної втрати ним валютних цінностей (банківських металів), позивач вважав, що держава Україна має відшкодувати їх вартість, яка, згідно офіційних курсів банківських металів, встановлених НБУ на 09.01.2018 (371 691,67 грн. за 1 тройську унцію золота) складає 323 055,81 грн. (8,6915 тройських унцій).

Крім того, позивач зазначав, що внаслідок протиправних дій працівників виконавчої служби йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних і фізичних стражданнях та переживаннях, викликаних втратою останнім можливості у правовий спосіб повернути свої кошти та позбавлення його права на захист своїх інтересів з боку держави, яка має бути гарантом його прав як громадянина.

У зв`язку з зазначеним, позивач, виходячи з тривалості та глибини своїх душевних страждань, оцінив завдану йому моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13.12.2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 5 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено (т.2, а.с.68-75).

В апеляційній скарзі відповідач Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати в частині відшкодування моральної шкоди (т.2, а.с.130-138).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції було не надано належної оцінки діям, рішенням та бездіяльності державної виконавчої служби щодо належного та своєчасного виконання судового рішення.

При цьому, позивач вказує, що судом першої інстанції було проігноровано та не надано оцінки її вимогам щодо стягнення понесених витрат по сплаті комісії банку у розмірі 5 024 грн. 72 коп., а також безпідставно та необґрунтовано зменшено розмір моральної шкоди (т.2, а.с.101-109).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.02.2019 року апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (т.2, а.с. 118-119).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.02.2019 року поновлено позивачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т.2, а.с.121-122).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.03.2019 року справу за апеляційною скаргою позивача призначено до розгляду (т.2, а.с.124-125).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.03.2019 року поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т.2, а.с.153-154).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.03.2019 року справу за апеляційною скаргою відповідача призначено до розгляду (т.2, а.с.160-161).

04.04.2019 року до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача (т.2, а.с. 182-186).

Представник відповідача в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва в частині стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. 00 коп. Щодо задоволення апеляційної скарги позивача заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю.

Позивач у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Водночас, в матеріалах справи міститься заява позивача, в якій він просить суд апеляційної інстанції розгляд справи проводити за його відсутністю.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2010 року, в якому виправлено описку ухвалою від 26.03.2010 року, та яке набрало законної сили, стягнуто з ВАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 за договором № 811145/04-Д строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий вклад для фізичних осіб» від 22.01.2008 року заборгованість по депозитному вкладу-банківський метал: золото в зливках 999,9 проба номіналом 100 грам в кількості 9 (дев`ять) шт., золото в зливках 999,9 проби вагою 40 грам в кількості 1 (одна) шт., 5 грамів, які в гривневому еквіваленті 1 065,00 грн., всього: 940 грам, що складає в гривневому еквіваленті 261 320 грн. 00 коп. та 1 065 грн. 00 коп., а всього: 262 710 грн. 00 коп. (т.1, а.с.16-17).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 18.11.2010 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №22676216 з виконання виконавчого листа №2-6300, виданого 07.05.2010 року про стягнення з ВАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 за договором № 811145/04-Д строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий вклад для фізичних осіб» від 22.01.2008 року заборгованість по депозитному вкладу-банківський метал: золото в зливках 999,9 проба номіналом 100 грам в кількості 9 (дев`ять) шт., золото в зливках 999,9 проби вагою 40 грам в кількості 1 (одна) шт., 5 грамів, які в гривневому еквіваленті 1 065,00 грн., всього: 940 грам, що складає в гривневому еквіваленті 261 320 грн. 00 коп. та 1 065 грн. 00 коп., а всього: 262 710 грн. 00 коп. (т.1, а.с. 18).

При цьому, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріали справи, під час здійснення виконавчого провадження №22676216 з виконання виконавчого листа №2-6300, виданого 07.05.2010 року, посадовими особами Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві були допущені протиправні дії та бездіяльність.

Так, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2012 року визнано дії держаного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві ОСОБА_2 неправомірними та зобов`язано останнього виконати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2010 щодо стягнення банківського вкладу (т.1, а.с.25-26).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.04.2015 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві ОСОБА_3 щодо невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2010 з урахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2012 року, та зобов`язано державного виконавця виконати рішення суду (Т.1, а.с.45-46).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2015 визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві ОСОБА_4 та зобов`язано його здійснити дії щодо закінчення виконавчого провадження № 22676216, відкритого за виконавчим листом № 2-6300, виданим Шевченківським районним судом м. Києва 07.05.2010 року про стягнення з ПАТ «КБ «Надра» вкладу на користь ОСОБА_1 , в тому числі надіслати даний виконавчий документ до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» (т.1, а.с.56).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.03.2016 року в частині, яка не скасована ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.06.2016 року, визнано неправомірною бездіяльність начальника ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві ОСОБА_7 ., що полягала у неналежному розгляді скарги ОСОБА_1 від 01.10.2015 та звернення ОСОБА_8 від 02.10.2015. Зобов`язано начальника відділу державної виконавчої служби належним чином розглянути в порядку Закону України «Про виконавче провадження» скаргу ОСОБА_1 від 01.10.2015 та звернення ОСОБА_8 від 02.10.2015, повідомивши авторів про результати (т.1, а.с.63-66, 69-71).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.01.2017 року визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_5 щодо невжиття своєчасних та необхідних заходів для закінчення виконавчого провадження № 22676216, яка тривала з 28 квітня по 26 липня 2016 року включно (Т.1, а.с.75-76).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2017 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.11.2017 року, визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві ОСОБА_5 щодо невжиття заходів для закінчення виконавчого провадження № 22676216. Визнано неправомірною бездіяльність начальника Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві, що полягає у неналежному розгляді скарги ОСОБА_1 від 30.01.2017 (т.1, а.с.97-99),

Крім того, постановою начальника Управління державної виконавчої служби ГУЮ у м. Києві Мазур Ю.С. № 295 про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 27.11.2014 року, дії старшого державного виконавця ОСОБА_2. з примусового виконання виконавчого провадження № 22676216 по виконанню виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 07.05.2010 року визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст.ст. 11, 30 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1, а.с.36-38).

Також, постановою в.о. начальника Управління державної виконавчої служби ГУЮ у м. Києві Роєнко Р.В. № 88 про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 03.04.2015 року, дії старшого державного виконавця ОСОБА_2 з примусового виконання виконавчого провадження № 22676216 по виконанню виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 07.05.2010 року визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст.ст. 11, 30 Закону України «Про виконавче провадження». Дії державного виконавця ОСОБА_3 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1, а.с.41-44).

Постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщука Д.В. про результати перевірки виконавчого провадження від 23.02.2017 № 2, дії старшого державного виконавця ОСОБА_2. в ході примусового виконання рішення суду визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст.ст. 11, 30 Закону України «Про виконавче провадження» в частині вжиття примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинення виконавчих дії та дотримання строків виконання рішення суду, встановлено порушено вимоги ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» в частині не надання відповідей на звернення ОСОБА_1 від 09.09.2011 року, 28.02.2012 року, 07.03.2012 року, 25.04.2012 року, 06.11.2012 року. Дії державного виконавця відділу ОСОБА_3 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в частині вжиття заходів примусового виконання рішення, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинення виконавчих дії. Дії начальника відділу державної виконавчої служби ОСОБА_6 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог статей 83-86 Закону України «Про виконав провадження» в частині здійснення неналежного контролю за діяльністю підпорядкованих державних виконавців. Дії державного виконавця ОСОБА_4 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 11 Закону Украйни «Про виконавче провадження» в частині вжиття заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинення виконавчих дії. Дії начальника відділу державної виконавчої служби ОСОБА_7. визнано такими, в вчинені з порушенням вимог ст. 83-86 Закону України «Про виконав провадження» в частині здійснення неналежного контролю за діяльністю підпорядкованих державних виконавців. Дії державного виконавця ОСОБА_5 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» в частині не надання відповіді на звернені ОСОБА_1 від 10.08.2016 року; ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в частині вжиття заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно в повному обсязі вчинення виконавчих дії.

Разом з тим, 11.05.2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у якій вказано, що в процесі виконання даного виконавчого провадження за заявою стягувача від 06.11.2012 року боржником видано через касу банку 200 грамів золота у вигляді штампованих банківських зливків. Відповідно до платіжного доручення № 709 від 31.01.2013 суму у розмірі 1 065,00 грн. перераховано стягувачу. Згідно з меморіальним ордером № 1 від 08.02.2017 стягувачу перераховано з металевого рахунку Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві відкритого у АТ «Укрексімбанк» 15,10 сотих тройських унцій золота. Всього стягувачу перераховано 669,61 грам золота та 1 065,00 грн. Залишок боргу становить 270,39 грам золота (т.2, а.с. 92).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказував на неналежне виконання державними виконавцями та їх керівниками своїх безпосередніх посадових обов`язків, ухилення від своєчасного здійснення повного комплексу необхідних виконавчих дій, ігнорування низки судових рішень, якими їх було зобов`язано вчинити певні дії в рамках даного виконавчого провадження, унаслідок чого судове рішення ухвалене на її користь не було виконано у повному обсязі, а його подальше виконання взагалі стало неможливим у зв`язку з прийняттям рішенням про ліквідацію боржника.

Так, за загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В свою чергу, статтями 1173, 1174 ЦК України передбачено певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в Постанові від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, за змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося сторонами, ліквідація банку - боржника, у відповідності з вимогами національного законодавства, унеможливлювала подальше примусове виконання судового рішення і зобов`язувала державного виконавця закінчити виконавче провадження.

Водночас, встановивши вищевказані фактичні обставини справи щодо неможливості завершення виконавчого провадження у зв`язку з ліквідацією боржника, а також проаналізувавши норми чинного законодавства України, які регулюють питання відшкодування заподіяної майнової шкоди, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для її відшкодування, адже, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено одночасної наявності трьох умов, які б слугували підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, зокрема що саме дії та бездіяльність державних виконавців, визнані вищенаведеними ухвалами й постановами неправомірними, перебувають у причинному зв`язку із заподіянням позивачу майнової шкоди внаслідок несвоєчасного виконання рішення, в той час як його виконання не могло бути завершеним виконавчою службою у зв`язку з запровадженням ліквідаційної процедури боржника, проведення якої урегульовано спеціальними нормами.

Крім того, враховуючи вимоги ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, доводи апеляційної скарги позивача про відсутність у рішенні суду оцінки її вимогам щодо стягнення понесених витрат по сплаті комісії банку у розмірі 5 024 грн. 72 коп., колегія суддів вважає безпідставними, адже суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог, серед яких вимога щодо відшкодування витрат по сплаті комісії банку у розмірі 5 024 грн. 72 коп. відсутня.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив докази, надавши їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Частково задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що виконавчою службою допущено надмірне тривале провадження з виконання судового рішення на користь позивача, що згідно норм національного та міжнародного законодавства, є підставою для відшкодування моральної шкоди, розмір якої, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості визначено судом у 5 000 грн.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на досліджених матеріалах справи та вимогах матеріального та процесуального закону, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 2 ст. 1667 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки п. 3 вказаної статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

У відповідності до положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

При цьому, статтею 23 ЦК України встановлено, що право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу».

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що належними і допустимими доказами у справі підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями посадових осіб Шевченківського районного суду відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ в місті Києві, які це спричинили.

Також, правомірно встановивши факт завдання позивачу моральної шкоди та врахувавши всі фактичні обставини справи в їх сукупності, вимоги розумності і справедливості, суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди і визначив її розмір у 5 000 грн. 00 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не доведено факту заподіяння моральних страждань, спричинених йому відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями державних виконавців та наслідками, зазначеними позивачем у позові, колегія суддів вважає безпідставними, адже неправомірність дій та бездіяльності працівників державної виконавчої служби встановлена вищенаведеними судовими рішеннями.

Крім того, посилання відповідача на те, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13.09.2016 року по справі №761/11965/16-ц вже вирішувалося питання щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок неправомірних дій та бездіяльності державного виконавця, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вбачається, предметом даного позову є моральна шкода, спричинена неправомірною бездіяльністю працівників Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, що мала місце з травня 2016 року по 11.05.2017 року та полягала у відмові старшого державного виконавця ОСОБА_5 своєчасно вчиняти виконавчі дії, направлені на закінчення виконавчого провадження, зволіканні протягом 9 місяців з перерахуванням на поточний рахунок позивача 15,1 тройських унцій золота, ігноруванні начальниками Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві / Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві звернень позивача з приводу бездіяльності державних виконавців.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про занадто малий розмір відшкодування, слід зазначити, що розмір відшкодування у кожній конкретній справі різниться з огляду на різні фактичні обставини справи та характер правопорушення і визначається судом за сукупністю передбачених законом обставин, які дають підстави для відшкодування моральної шкоди, враховуючи при цьому ефективність такого розміру відшкодування.

В свою чергу, враховуючи характер правопорушення, вбачається, що визначений судом розмір відшкодування в розмір 5 000 грн. 00 коп. є ефективним та відчутним засобом для відповідача, який стимулюватиме його на недопущення в подальшому подібних порушень.

За викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає належних та достатніх правових підстав для визначення більшого розміру відшкодування позивачу моральної шкоди.

Таким чином, з наведеного вбачається, що доводи апеляційних скарг є безпідставними та необґрунтованими і не можуть вплинути на законність ухваленого судом рішення.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на ефективний захист порушених прав позивача. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційних скарг без задоволення понесені сторонами судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 06 червня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська