Справа № 298/346/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 298/346/18 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Великоберезнянського районного суду від 20 листопада 2018 року, повний текст якого складено 20 листопада 2018 року, головуюча суддя Лютянська М.С., -

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (зараз - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»)) заявою від 06.02.2018, що надійшла до Великоберезнянського районного суду 05.03.2018, звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким. ПАТ КБ «ПриватБанк» 03.12.2013 за правилами договору приєднання уклало з відповідачем договір, за яким надало кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування коштами 30% річних та зі строком повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною договору, банк управі в односторонньому порядку змінювати ліміт кредитування, відсоткову ставку за кредитом, тарифи та інші елементи кредитування, інформація про що розміщується на офіційному сайті банку в мережі Internet на сторінці http://privatbank.ua/terms/pages/70. Позичальник зобов`язаний слідкувати за відповідними змінами в умовах кредитування, отримувати виписку з рахунку щодо здійснених за ним операцій, не допускати овердрафту тощо. Пунктом 1.1.7.12. Умов і Правил передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач свої порушив і спричинив виникнення боргу, який станом на 09.01.2018 склав 109395,55 грн, із яких заборгованість: за кредитом - 3975,00 грн, за процентами - 95335,05 грн, за пенею та комісією - 4400,00 грн, а також 500,00 грн фіксованої частини штрафу і 5185,50 грн процентної складової штрафу.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право банку вимагати повернення всього заборгованого, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 03.12.2013 у розмірі 109395,55 грн із вищеперерахованими її елементами та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 20.11.2018 у позові відмовлено за спливом позовної давності.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» ставить в апеляції питання про скасування рішення суду як незаконного і необґрунтованого та про задоволення позову. Зазначає, що кредит був виданий відповідачу шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується документами щодо банківських операцій. Сторони уклали договір вільно, відповідно до закону, в належній формі. Останню за часом сплату за договором відповідач здійснив у сумі 250,00 грн 17.07.2014, чим визнав свій борг і перервав позовну давність, яка договором установлена у 50 років. Тому банк пред`явив вимогу про стягнення боргу за договором у межах позовної давності. Борг, який виник із кредитного договору, не погашений і відповідачем не спростований. Позивач просить рішення суду скасувати, а позов задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гайданка Т.М., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Посилається, серед іншого, на те, що у справі відсутні докази щодо умов кредитування, споживачу фінансових послуг теж не була надана банком інформація про умови кредитування, заява про видачу кредиту не містить доказів узгодження сторонами відповідних умов. Відповідач вважає, що через неукладення договору в передбаченій законом формі і порядку між сторонами не виникли договірні правовідносини. Позивач, поставивши питання про порушення відповідачем зобов`язання, не надав доказів про зміст цього зобов`язання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: позивача - Гринихи Т.Ю. , яка апеляцію підтримала, відповідача - адвоката Гайданки Т.М., який скаргу не визнав, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Звертаючись із позовом про стягнення боргу, кредитор виходив із того, що спірні правовідносини виникли між сторонами належно вчиненого правочину. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із факту укладення кредитного договору на відповідних умовах, із якого виник спір, та з наявності підстав для відмови в задоволенні пред`явлених кредитором вимог внаслідок спливу позовної давності. Проте, така правова позиція позивача та рішення суду не ґрунтуються на законі, належних і допустимих доказах та суперечать обставинам справи.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо правочинів, кредитних зобов`язань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час їх виникнення. Беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно із позицією позивача виникли з договірного зобов`язання, і обґрунтовувався відповідним чином, із цієї правової позиції виходив позивач і в апеляційній скарзі, а відповідач під час розгляду справи заперечував факти укладення договору у належній формі на узгоджених умовах і виникнення кредитних правовідносин, наявність у позивача відповідної правової підстави для пред`явлення вимог, для нарахування відповідних платежів, стягнення коштів підлягає перевірці судом під час розв`язання спору.

Встановлено, що 03.12.2013 ОСОБА_1 заповнив у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» бланк Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 6, 79).

У заяві відсутні відмітки у полях щодо видів (типів) платіжних карток («Карта «Універсальна»», «Пенсійна карта», «Зарплатний пакет», «Карта «Gold»»). У полі: «Бажаний кредитний ліміт за платіжною картою «Універсальна»/«Gold» кредитний ліміт не вказаний.

У бланку Анкети-заяви зазначено, що «…ця заява разом із Пам`яткою клієнта, умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку… становить… договір про надання банківських послуг.».

Бланк Анкети-заяви не містить інформації про умови кредитування.

Анкету-заяву підписано працівником банку і відповідачем 03.12.2013.

До позовної заяви позивач додав «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»» (а.с. 7), що містить одночасно такі умови кредитування:

«Універсальна, 30 днів пільгового періоду» зокрема: базова процентна ставка - 3,0% на місяць; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30,00 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50,00 грн; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань - 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;

до цих умов міститься примітка такого змісту: «з 01.01.2013 всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»;

«Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зокрема: базова процентна ставка - 2,5% на місяць, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 - 2,9%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 - 3,6%; за тратами, здійсненими з 01.04.2015 - 3,6%; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 - 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - ПЕНЯ = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; ПЕНЯ = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн другий місяць поспіль і більше; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань - 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;

«Універсальна Contract» зокрема: базова процентна ставка - 1,7% на місяць; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 - 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; щомісячна комісія за кредитне обслуговування карти - 15,00 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - ПЕНЯ = 0,0001% від заборгованості, але не менше 50,00 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань - 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;

до цих умов міститься примітка такого змісту: «з 01.09.2014 проводиться зміна тарифного плану «Універсальна Contract» на «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» або «Універсальна Gold»;

«Універсальна Gold» зокрема: базова процентна ставка - 2,5% на місяць, з 01.04.2013 - 2,3%, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 - 2,7%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 - 3,5%; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 - 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; щорічна комісія за кредитне обслуговування карти - 500,00 грн; з 01.06.2012 щомісячна комісія за обслуговування (з 01.04.2013 - членський внесок за участь в Gold клубі) - 20,00 грн на місяць; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - ПЕНЯ = 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; ПЕНЯ = 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн другий місяць поспіль і більше; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань - 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

до цих умов містяться примітки такого змісту: «з 01.09.2014 змінено процентну ставку по кредитним картам «Універсальна» та «Універсальна Голд» (зміну здійснено тільки для витрат, здійснених після 01.09.2014); з 01.04.2015 змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Голд», розмір процентної ставки, пені тощо.

Умовами і Правилами надання банківських послуг (Умови і Правила), затвердженими 06.03.2010, витяг із яких додано до позовної заяви (а.с. 8-31), установлено, зокрема, що:

Умови і Правила надання банківських послуг є договором, яким банк публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримати банківські послуги (Преамбула Умов і Правил);

клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за користування ним …, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; банк стягує комісію за обслуговування згідно із Тарифами/Пам`яткою клієнта/Довідкою про умови кредитування, якщо інше не передбачено договором… (п.п. 1.1.2.5., 2.1.1.12.8.);

строки і порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами із встановленим мінімальним обов`язковим платежем, розмір мінімального обов`язкового платежу, який є розміром боргових зобов`язань клієнта, що підлягають сплаті протягом строку дії карти, розмір і порядок розрахунку щомісячного платежу наведені у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування (Памятке клиента/Справке об условиях кредитования), яка є невід`ємною частиною договору, і в п. 2.1.1.12.4., нарахування відповідних платежів, застосування санкцій пов`язуються з умовами, зазначеними у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, також пунктами 2.1.1.12.8., 2.1.1.12.13. та іншими положеннями Умов і Правил;

при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань… більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн… + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих прострочених процентів і комісій (п.п. 1.1.5.20., 2.1.1.7.6.);

для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначено у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг; датою укладання договору є дата отримання клієнтом карти, вказана у заяві (п. 2.1.1.2.1.);

карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовому боці карти включно (п. 2.1.1.2.11);

договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання; якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк (п. 1.1.7.12.);

строк позовної давності стосовно вимог банку із повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат банку складає 50 років (п. 1.1.7.31.).

Розрахунок заборгованості позивач склав за договором б/н від 03.12.2013, де визначив борг відповідача станом на 09.01.2018 у розмірі 109395,55 грн, де заборгованість: за кредитом - 3975,00 грн, за процентами - 95335,05 грн, за пенею та комісією - 4400,00 грн, а також 500,00 грн фіксованої частини штрафу і 5185,50 грн процентної складової штрафу (а.с. 4-5).

На час розгляду справи судом першої інстанції у ній не було доказів, які б фіксували видачу відповідачу платіжної картки та реквізити такої, зокрема, строк дії картки (строк кредитування). В Анкеті-заяві немає вказівки на дату отримання клієнтом платіжної картки, як відсутня і вказівка на конкретну за видом картку, її реквізити. Не зазначив кредитну картку з відповідними реквізитами та строком її дії банк і в позовній заяві. Поряд із цим, на стадії розгляду справи судом першої інстанції позивач надав суду виписку з банківського рахунку ОСОБА_1 за кредитною карткою № НОМЕР_2 за період з 01.01.1999 по 09.07.2018, з якої убачається, що ОСОБА_1 користувався платіжною карткою, здійснював відповідні операції (а.с. 80-84). Останнє за часом надходження коштів на поповнення карткового рахунку у розрахунку боргу та у виписці з рахунку зафіксоване 17.07.2014 у сумі 250,00 грн, при цьому, надходження коштів зафіксоване на іншу картку - № НОМЕР_1 , останнє за часом зняття коштів з використанням кредитної картки № НОМЕР_2 зафіксоване 10.12.2013, після чого загальна сума отриманих коштів склала і обліковується як 3975,00 грн.

Апеляційному суду позивач надав довідки, підписані представником Гринихою Т.Ю. , у яких зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 підписали кредитний договір без номера, за яким було надано кредитну картку № НОМЕР_2 , дата відкриття 03.12.2013, термін дії 07/17, і кредитну картку № НОМЕР_1, дата відкриття 03.12.2013, термін дії 12/17, кредитний ліміт встановлювався 03.12.2013 у розмірі 300,00 грн і був збільшений до 4000,00 грн.

За загальними правилами, що випливають із положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов`язання, стягнення неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки.

Поряд із цим, за змістом положень ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ) щодо укладання договору про споживчий кредит:

договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 626 ч. 1, ст. 627 ЦК країни);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 628 ч. 1, ст. 634 ч. 1 ЦК України);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; проценти за кредитним договором, а також забезпечення зобов`язань за кредитними договором, зокрема, штрафом, пенею, які одночасно є видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язань, є істотними умовами кредитного договору, що випливають із його предмету, правової природи й суті відповідних правовідносин; недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, за загальним правилом, недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення; споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі (ст.ст. 546, 548, 549, 550, ст. 638 ч. 1, ст. 1054 ЦК України, ст. 11 ч. 4 абз. 2, 3 Закону № 1023-XII));

кредитний договір укладається в письмовій формі, його зміст може бути зафіксований як в одному, так і в кількох документах, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий позичальнику (споживачеві), покладається на кредитодавця (ст. 207 ч.ч. 1, 2, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 639 ч.ч. 1, 2, ст. 1054, ст. 1055 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 1, ч. 4 абз. 1 Закону № 1023-XII);

кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається (ст. 215 ч. 2, ст. 218 ч. 1, ст. 1055 ч. 2 ЦК України).

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 12 ч. 1, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 ЦПК України). Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором (ст. 623 ч. 2 ЦК України).

У справі наявна лише складена працівником банку та підписана ОСОБА_1 03.12.2013 Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Пам`ятка клієнта (Довідка про умови кредитування) у справі відсутня. «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»» по-перше, не підписаний ані позичальником, ані кредитором і не містить ніяких вихідних реквізитів, по-друге, цей текст містить окремі умови кредитування за чотирма варіантами видачі та обслуговування карт «Універсальна» і по суті не є Тарифами банку як такими, а Тарифи банку, які теж є обов`язковою складовою кредитного договору, не були додані до позовної заяви. Понад те, зміст зазначених варіантів умов кредитування з очевидністю вказує на їх запровадження в тому числі значно пізніше від дати, яку позивач вважає днем укладання кредитного договору (у 2014-2015 рр.).

Тим часом, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то у Пам`ятці клієнта (Довідці про умови кредитування) поряд зі змістом Анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають процентну ставку за кредитом, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань тощо. Зазначене узгоджується зі змістом, зокрема, п.п. 1.1.1.33., 1.1.6.1.-1.1.6.2.2. Умов і Правил, за яким позичальник може приєднатися до Умов і Правил не в повному обсязі, про зміни у в умовах кредитування банк повідомляє клієнта і в разі, якщо одностороння зміна цих умов неможлива, передбачається підписання необхідних документів у банку, та узгоджується із нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов.

Відповідно до правової позиції позивача, кредит був наданий відповідачу на умовах сплати за користування коштами процентів за ставкою 30% річних (2,5% на місяць). Однак, позивач не надав доказів укладання договору саме на таких умовах, погодження їх встановленим порядком із позичальником, а наданий ним текст щодо умов кредитування передбачає в усякому разі два різні варіанти кредитування із базовою процентною ставкою у 2,5% на місяць: «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і «Універсальна Gold», до того ж, ці ставки не були стабільними. У зазначених умовах порядок і формула обрахунку пені визначені індивідуально і не співпадають із тими, що передбачені у п. 2.1.1.12.6.1. Умов і Правил, де, наприклад, розрахунок пені (1) передбачений як базова процентна ставка за договором / 30 + 50,00 грн одноразово, а пеня (2) не передбачена. Мають місце й інші відмінності.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач письмово заперечував обґрунтованість позову, вказував, серед іншого, на відсутність погоджених сторонами умов кредитного договору, на неукладення договору в належній формі, ненадання банком споживачу інформації про умови кредитування і зрештою на те, що кредитні правовідносини між сторонами не виникли (а.с. 91-94).

Умови і Правила містять суперечливі положення щодо моменту (дати) укладання договору. Так, з одного боку, зазначено, що підписанням заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг, що за своїм правовим змістом відповідає положенням ст. 638, ст. 639 ч. 2, ст. 640 ч. 1 ЦК України, з іншого боку, одночасно вказано, що датою саме укладання договору є дата отримання картки, зазначена в заяві, тобто, дата укладання договору обумовлена іншою дією, яка повинна бути вчинена сторонами (видача/отримання картки) і має фіксуватися в заяві, що за своїм змістом не відповідає правилам ані частини 2 статті 640 ЦК України, у якій ідеться про дію, передбачену саме актом цивільного законодавства, ані частини 1 статті 212 ЦК України, оскільки не йдеться про обставину, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Такі положення по суті суперечать одні одним, допускають їх неоднозначне тлумачення щодо, зокрема, моменту виникнення відповідних правовідносин із правовими наслідками, що з цього випливають, чим створюють правову невизначеність, а відтак, порушують права учасників цивільних правовідносин.

В Анкеті-заяві відсутня фіксація факту видачі у певний день відповідачу кредитної картки із відповідними її реквізитами. Водночас поза тим, що надані апеляційному суду банком довідки за відсутності відповідних реквізитів документів не відповідають встановленим ст.ст. 77-79, 95 ЦПК України вимогам щодо належності та допустимості письмового доказу, зміст цих довідок у сукупності зі змістом анкети-заяви та виписки вказує на те, що платіжні картки були видані в день підписання анкети-заяви.

Таким чином, у справі відсутній кредитний договір від 03.12.2013 б/н, оскільки наявні документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір, тож сторони не уклали договір у формі, що її визначив сам позивач. За наведених вище обставин, у справі не можна зробити однозначного висновку ані про факт укладання кредитного договору як такий, якщо на цьому факті наполягає позивач, а, отже, не можна визначити із належною точністю і певністю підставу виникнення спірних правовідносин, ані про умови надання коштів.

Відсутність доказів дотримання належної письмової форми кредитного договору має наслідком його нікчемність, а також відсутність правової підстави для пред`явлення банком позову про стягнення боргу, що виник саме з такого договору та на погоджених сторонами умовах. На час розгляду справи судом немає можливості встановленим порядком безспірно з`ясувати умови, на яких були надані банком кошти відповідачу, зокрема, щодо відсотків, комісій, відповідальності за порушення грошових зобов`язань, які у відповідній частині впливають на сукупну вартість кредиту, належать до істотних умов кредитного договору. З огляду на надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах із відповідачем, пояснення позивача щодо умов надання коштів не можуть бути враховані.

Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів відповідачем не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин. Нарахування та пред`явлення до стягнення елементів боргу, що ґрунтуються на факті укладення кредитного договору, за таких умов безпідставне.

Доводам відповідача про відсутність належних і допустимих доказів щодо укладення договору та умов кредитування суд першої інстанції не дав оцінки в сукупності з дійсними обставинами справи. Виходячи з викладеного вище та з огляду на заперечення відповідачем факту укладення договору та досягнення згоди щодо умов кредитування, на яких наполягає банк, доводи позивача про укладення договору в належній формі та з дотриманням вимог закону не можуть бути враховані судом. Такі доводи не можуть розглядатися поза сукупністю інших обставин справи і не створюють підстав для визнання факту належного укладення договору із досягненням згоди щодо всіх його істотних умов.

Наведені обставини, відсутність належних і допустимих доказів виникнення саме кредитних правовідносин, нікчемність кредитного договору виключали можливість задоволення позову, який по суті ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях, із тих правових і фактичних підстав і в тих межах, в яких він був пред`явлений.

У цьому контексті те, що:

пред`явлені до стягнення проценти були нараховані безпідставно також і за період після 31.12.2017 (після закінчення строку дії платіжної картки, а також строку дії договору, в разі його належного укладення),

позивач просив стягнути заборгованість за пенею і комісією не розмежувавши ці платежі з огляду на їх різну правову природу та підстави і порядок нарахування (що не відповідає принципу правової визначеності та належного визначення предмету позову),

позивач не довів наявності відповідно до конкретних індивідуальних умов кредитування позичальника комісії за кредитне обслуговування (якщо йдеться про комісію, а не про пеню),

нарахував одночасно неустойку у вигляді пені (якщо йдеться саме про пеню, а не про комісію) та штраф,

не відобразив конкретний метод нарахування пені (якщо йдеться про пеню) з огляду на особливості застосування цього виду неустойки відповідно до індивідуальних умов кредитування та наведених вище положень Умов і Правил,

визначив пред`явлений до стягнення штраф у частині його процентної складової із бази, до якої включені також заборгованість за розрахованими у наведений вище спосіб процентами та пеня і комісія ((3975,00 грн + 95335,05 грн + 4400, грн) х 5% = 5185,50 грн), та нарахував одну неустойку на іншу, тощо - не має правового значення та не спростовує відсутність правової підстави для таких нарахувань.

Стосовно доводів відповідача про сплив позовної давності для пред`явлених до нього вимог колегія суддів враховує обставини, встановлені під час апеляційного розгляду справи. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі № 6-68цс15 висловив у контексті питання про позовну давність та відповідної практики Європейського суду з прав людини правову позицію, за змістом якої позовна давність є важливим правовим інститутом, покликаним забезпечити правову визначеність, стабільність цивільного обороту, сталість правовідносин, вона, як зазначив Європейський суд з прав людини у ряді своїх рішень, є законним правом правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Пунктом 1.1.7.31. Умов і Правил установлено строк позовної давності стосовно майнових вимог банку у 50 років. Сторони договору вправі збільшити встановлену законом загальну і спеціальну позовну давність, проте, повинні для цього у письмовій формі укласти договір або зробити відповідне застереження (передбачити відповідні умови) в укладеному договорі (ст.ст. 256, 257, ст. 258 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст. 259 ч. 1 ЦК України).

Із урахуванням наведеного, відповідач повинен був ясно, у передбаченій законом, у даному випадку - письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору з індивідуальними умовами кредитування, а також, щодо радикального збільшення позовної давності порівняно з установленою законом, шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби - відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 3, 4, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обов`язком саме кредитора - сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ст. 641 ч. 1 ЦК України).

Ці вимоги закону не були виконані, що позивачем не спростовано. Розглядаючи питання про збільшення позовної давності у кредитному договорі, укладеному за правилами договору приєднання, Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 у справі № 6-16цс15 сформулював правову позицію, за змістом якої умову про збільшення позовної давності не можна вважати складовою частиною кредитного договору, якщо згода із нею не засвідчена підписом позичальника у документах, які складають кредитний договір, а відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку про стягнення заборгованості.

Відтак, у разі укладення кредитного договору та виникнення спору з нього могло йтися лише про загальну трирічну позовну давність та спеціальну однорічну позовну давність щодо неустойки (ст.ст. 256, 257, ст. 258 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦК України).

Відповідач безпідставно вказував, що не здійснював жодних платежів за карткою, оскільки такий платіж зафіксований 17.07.2014, після чого платежі не фіксувалися, строк дії кредитних карток спливав у липні і в грудні 2017 року, а позов був пред`явлений банком у період з 06.02. по 05.03.2018 (точну дату пред`явлення позову на час апеляційного розгляду справи встановити не видається можливим). Є встановленим, що кошти банком відповідачу були надані фактично, платіжна картка відповідачем використовувалася, відповідач цих обставин не заперечував, проте, позов не визнав і просив, при цьому, застосувати позовну давність (а.с. 94 та ін.). Проте, сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові за умови обґрунтованості вимог позову по суті, тоді як у разі безпідставності, необґрунтованості та недоведеності позову по суті у ньому слід відмовити саме з цих підстав. Позов, рішення в справі за яким перевіряється апеляційним судом, був пред`явлений з підстав, що пов`язувалися із укладенням 03.12.2013 кредитного договору. Тож питання про позовну давність не має значення для вирішення спору, за наявності для того підстав, позовна давність, застосування її відповідно до положень ст. 261 ч. 1, ст. 264 ч. 1, ст. 267 ч.ч. 3, 4 ЦК України можуть бути предметом доказування (ст. 77 ч. 2 ЦПК України) у разі вирішення іншого спору у зв`язку з фактичним користуванням відповідними коштами.

На час розгляду справи судом першої інстанції у ній не було даних і доказів, які б уможливлювали встановлення обставин щодо позовної давності та прийняття рішення про відмову в позові за спливом позовної давності. Суд не дав належної оцінки фактичним обставинам справи по суті спору.

Виходячи з наведеного, позов про стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідними її елементами був пред`явлений з підстав, що не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, вимоги не були належним чином обґрунтовані та не були доведені. Оскільки факт укладання сторонами кредитного договору є підставою позову та визначальним доводом позову і апеляції і цей факт при апеляційній перевірці судового рішення не був доведений, усі похідні від такого факту доводи, розрахунки та міркування не можуть бути враховані та не можуть тягти задоволення позову.

Суд першої інстанції залишив викладене поза увагою, тому дійшов невірних висновків щодо характеру спірних правовідносин і припустився помилок у застосуванні норм матеріального та процесуального права. Рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, у позові відмовити внаслідок його необґрунтованості та недоведеності.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково, рішення Великоберезнянського районного суду від 20 листопада 2018 року скасувати, у позові Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити внаслідок його необґрунтованості та недоведеності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 6 червня 2019 року.

Судді