Справа № 199/9103/17
Провадження №: 2/752/2194/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Рєзнік В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій,

встановив:

27.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій з ОСОБА_3

Підсудність зазначеної справи Голосіївському районному суду м. Києва визначена Апеляційним судом м. Києва 18.07.2018 року на підставі ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

В обґрунтування заявлених вимог, позивачем зазначено, що 01.08.2001 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошову суму у розмірі 26 000, 00 дол. США строком до 01.01.2012 року. ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобов`язання.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2011 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто: 268 960, 16 грн. суми основного боргу та 1 328, 50 грн. судових витрат. 19.03.2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська на виконання зазначеного вище рішення видано виконавчий лист № 2-п-104/11. 05.04.2012 року державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Соловей О.О. відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа № 2-п-104/11 виданого 19.03.2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська.

Станом на день звернення до суду з позовом, заборгованість за виконавчим листом складає 224 230, 86 грн. Боржником погашено заборгованість у розмірі 24 729, 30 грн.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 взятого на себе грошового зобов`язання, а у подальшому рішення суду, просив стягнути на його користь з відповідача: 3 % річних від суми простроченого боргу у розмірі 20 180, 34 грн.; інфляційні збитки у розмірі 153 461, 34 грн.; пеню у розмірі 59 086, 14 грн. та судові витрати по сплаті судового збору.

28.01.2019 року представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 проценти від позики у розмірі 57 956, 80 грн., 3 % річних у розмірі 27 393, 81 грн., інфляційні втрати у розмірі 179 085, 26 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 644, 36 грн. Крім того, зазначила, що в процесі підготовки позовної заяви було допущено технічну помилку щодо розміру коштів, що були стягнуті з боржника. Так, просила вважати правильним, що фактично в процесі примусового виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2011 року на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 було стягнуто 23 637, 86 грн., а тому заборгованість склала 245 322, 30 грн.

18.06.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, повідомив суд, що відповідач ОСОБА_3 заперечує проти позову у повному обсязі. Вважає, що подані представником позивача позовна заява та заява про збільшення позовних вимог не відповідають змісту ст. 175 ЦПК України. Крім того, видані виконавчий лист та його дублікат на виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2011 року містили не правильну адресу боржника. Відповідач випадково в серпні 2018 року дізнався про відкриття виконавчого провадження на підставі дублікату виконавчого листа № 2-п-104/11 і з того моменту вжив всіх необхідних заходів для погашення боргу. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2011 року на момент звернення до суду з заявою про збільшення позовних вимог виконано у повному обсязі, виконавче провадження закрито, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Будучи присутньою у судовому засіданні 10.09.2019 року, представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про їх збільшення, просила позов задовольнити, а також стягнути з ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані з розглядом справи 3 199, 12 грн., а саме з явкою останньої до суду.

Представник відповідача заперечував проти позову у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2011 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто: 268 960, 16 грн. суми основного боргу та 1 328, 50 грн. судових витрат (а.с. 59-61).

За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

19.03.2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська на виконання зазначеного вище рішення видано виконавчий лист № 2-п-104/11 (а.с. 177).

05.04.2012 року державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Соловей О.О. відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа № 2-п-104/11 виданого 19.03.2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська (а.с 14).

28.07.2015 року державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Хоменко Д.Ю. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року), відповідно до якої, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку (а.с. 181).

За заявою ОСОБА_1 , 17.11.2017 року держаним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Цибульською А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі дублікату виконавчого листа № 2-п-104/11 виданого 15.11.2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська (а.с. 182-184, 185, 186-187).

16.10.2018 року держаним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Цибульською А.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 189-190).

Звертаючись до суду з позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь проценти від позики у розмірі 57 956, 80 грн., 3 % річних у розмірі 27 393, 81 грн., інфляційні втрати у розмірі 179 085, 26 грн.за період з 22.12.2014 року по 22.12.2017 року, з 23.12.2017 року по 11.09.2018 року та з 12.09.2018 року по 08.10.2018 року.

За правилами ст. 525, ч. 1 ст. 526, 610 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; порушеннямзобов`язання є йогоневиконанняабовиконання з порушенням умов, визначенихзмістомзобов`язання (неналежневиконання).

Відповідно до правил ч. 2ст. 625, ч. 1 ст. 1048 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З огляду на вище викладене, нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконавйого у строк, встановлений договором або законом.

Заперечуючи проти позову, у відзиві на позов, відповідач зазначає, що він не мав можливості виконати судове рішення раніше з вини посадових осіб державної виконавчої служби та позивача, оскільки у виконавчому листі не вірно зазначено його адресу, позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби не за місцем його реєстрації, а посадові особи державної виконавчої служби відкрили виконавче провадження в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» з порушенням визначеного законом місця виконання рішення, а також, що позивачем не наведено доказів щодо порушення грошового зобов`язання та щодо його відмови чи умисного ухилення від виконання рішення суду або добровільного виконання грошового зобов`язання. Крім того, зазначив, що заявлені до нього вимоги не підлягають задоволенню, оскільки на час завершення розгляду справи, він виконав зобов`язання у повному обсязі.

Однак, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача, оскільки ОСОБА_3 знав про існування рішення суду від 27.07.2011 року та обов`язок його виконання, оскільки в процесі примусового виконання зазначеного вище рішення, частково виконав його на суму у розмірі 23 637, 86 грн.

З приводу заперечень щодо задоволення позову з тих підстав, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2011 року станом на час завершення розгляду справи виконано у повному обсязі, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки ОСОБА_3 повернув борг шляхом банківських переказів, зокрема 12.09.2018 року - 240 000, 00 грн., 12.10.2018 року - 5 332, 00 грн., а позивач ОСОБА_1 просить стягнути штрафні санкції за період з 22.12.2014 року по 22.12.2017 року, з 23.12.2017 року по 11.09.2018 року та з 12.09.2018 року по 08.10.2018 року(а.с. 114).

Наразі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги, з зазначених у позовній заяві підстав знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, поданої його представником 28.01.2019 року.

Суд погоджується і вважає правильним визначений представником позивача розмір штрафних санкцій з підстав порушення строків повернення позики, що становить 264 435, 87 грн. та складається з: процентів від позики у розмірі 57 956, 80 грн., 3 % річних у розмірі 27 393, 81 грн., інфляційних втрат у розмірі 179 085, 26 грн.

З огляду на висновки суду про задоволення заявлених позивачем позовних вимог, відповідно за правилами ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню останньому відповідачем судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2 644, 36 грн. та витрат, пов`язаних з явкою до суду представника позивача в розмірі 3 199, 12 грн., а саме, вартість посадочних документів з м. Дніпро до м. Києва та з м. Києва до м. Дніпро: 14.05.2019 року - 386, 50 грн. та 561, 98 грн.; 22.08.2019 року - 546, 96 грн. та 717, 08 грн.; 10.09.2019 року - 576, 65 грн. та 409, 95 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525,526, 610, 612, 625,1048 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 штрафні санкції в розмірі 264 435, 87 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 644, 36 грн., судові витрати, пов`язані з розглядом справи 3 199, 12 грн., що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 270 279 (двісті сімдесят тисяч двісті сімдесят дев`ять) гривень 35 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване рішення.

Повний текст рішення суду складено 10 жовтня 2019 року.

Суддя К.Г. Плахотнюк