Єдиний унікальний номер 219/8419/18 Номер провадження 22-ц/804/1569/19
Номер провадження 22-ц/804/1569/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря: Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Погрібної Н.М.,повний текст виготовлено 28.03.2019 року) у цивільній справі №219/8419/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про тлумачення змісту договору,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із зазначеним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що 28 січня 2008 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір, згідно якого йому було надано 20000 доларів США.

Пунктами 2.4 та 2.4.1 кредитного договору передбачено обов`язок позивача сплати процентів за користування кредитом у валюті кредиту, тобто в іноземній валюті.

Вважає що нарахування повинні проводитися за курсом Національного банку України на момент укладення Договору, тобто на 28 січня 2008 року. Банк на його запити жодної відповіді з цього приводу не надав.

Просив розтлумачити пункти 2.4 та 2.4.1 кредитного договору від 28 січня 2008 року таким чином, що за змістом цих положень передбачається, що виконання договірних зобов`язань має здійснюватися в іноземній валюті за курсом Національного банку України на момент укладення Договору, тобто на 28 січня 2008 року

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 19 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено .

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог та вирішення питання щодо судових витрат. В обґрунтування посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зокрема на його думку, пункти 2.4, 2.4.1. кредитного договору визначають нарахування та сплату процентів за користування кредитом в іноземній валюті, саме за курсом НБУ на момент укладення договору (28.01.2008 року), що буде співрозмірне та захистить його права як споживача кредитних послуг.

Також наголошує на тому, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тій обставині, що представниками Банку складено текст Договору і саме відповідач має нести ризик пов`язаний з неясністю такої вимоги.

Крім того, суд першої інстанції посилається на те, що позивач усвідомлював та погодився із можливістю коливання курсу гривні до іноземних валют, однак вказане взагалі не є предметом спору.

На апеляційну скаргу надійшов відзив відповідача, в якому він просить просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що позивачем не наведено жодних обставин, з яким закон пов`язує визнання угоди недійсною.

В судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 - адвокат Гуревич Р.Г.. ОСОБА_1 та представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення повісток (а.с.158-161).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у пунктах 2.4 та 2.4.1 кредитного договору від 28 січня 2008 року відсутні незрозумілі слова, поняття, терміни, які не дають змоги з`ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 ЦК України.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам та узгоджуються із положеннями ст. 637 та ст. 213 ЦК України.

За змістом ч.1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначено частиною 3 цієї норми, яка передбачає, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

За змістом ч. 4 ст. 213 ЦК України якщо за правилами, встановленими частиною 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частини у способи, передбачені ст. 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Тлумачення не може створювати нових умов, а може тільки роз`яснювати вже існуючі умови договору.

З огляду на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в послідуючому ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 20000 доларів США на строк до 10 січня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

Порядок сплати процентів за користування кредитом передбачений пунктами 2.4 та 2.4.1 кредитного договору.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця за фактичну кількість днів користування кредитом в період (28-29-30-31/360), а також у день повернення заборгованості по кредиту в повній сумі. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Згідно із п.п.2.4.1 сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 10 (десятого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, на рахунок №0264 в Артемівському відділенні Донецької обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» МФО 334011 (для сплати відсотків в гривнях на рахунок № НОМЕР_1 ), а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно виходив із того, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ч.5 ст. 626, ст. 627 ЦК України).

Звертаючись із позовом, позивач просив розтлумачити положення пунктів 2.4 та 2.4.1 кредитного договору, якими передбачено обов`язок позивача сплати процентів за користування кредитом у валюті кредиту. Вважав, що нарахування процентів повинні проводитися за курсом Національного банку України на момент укладення Договору, тобто на 28 січня 2008 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно послався на положення ч.1 ст. 524, ч.1 ст. 533 ЦК України, згідно яких зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.

Разом з тим ч.2 ст. 524, ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. При цьому якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що порядок нарахування процентів за користування кредитом урегульовано діючим законодавством і не потребує будь- якого тлумачення, у змісті договору кредиту відсутні будь-які формулювання, які б ускладнювали виконання цього договору, оскільки сторони не заперечують обізнаності з умовами договору щодо способу його виконання, а також враховуючи те, що сторони приступили до виконання і тривалий час виконували умови договору без будь- яких заперечень та правильно відмовив у задоволенні позовних вимог у зв`язку із тим, що підстав для тлумачення умов договору немає.

Доводи позивача про те, що положення п.2.4 та 2.4.1 Договору не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору щодо порядку проведення розрахунку, що є підставою для тлумачення зазначених пунктів договору, суд належним чином не дослідив питання невизначеності такої істотної умови договору як спосіб виконання договору, є необґрунтованими, оскільки при тлумаченні умов договору суд не має права створювати нові його умови, які відсутні у змісті такого договору, а лише роз`яснює вже існуючі умови.

З`ясування судом обставин відповідності чи невідповідності договору вимогам закону, зокрема стосовно визначення сторонами договору його умов, не є предметом судового розгляду в межах вирішення спору про тлумачення змісту правочину за правилами ст. 213 ЦК України.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що позовні вимоги про тлумачення п.2.4 та 2.4.1 Договору зводяться до зміни умов договору щодо порядку нарахування та сплати процентів за користування кредитом, що не відповідає правилам тлумачення умов договору, тому колегія вважає правильним рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Судді: