Справа № 234/4420/19
Провадження № 2/234/1844/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Костюкова Д.Г., за участю секретаря судового засідання Скоробогатової М.В., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 234/4420/19 за позовом ОСОБА_4 , в особі представника позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_4 , в особі представника позивача ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. В позовній заяві посилається на те, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з нею. На підставі рішення суду від 01.11.2012 року з відповідача на утримання дитини стягнуті аліменти у розмірі ј частки доходу ОСОБА_2 З метою оздоровлення дитини, його всебічного розвитку вона планує поїздку за кордон разом з дитиною, але відповідач ігнорує її прохання про надання дозволу на виїзд дитини. Просить суд надати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України без дозволу (без згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 у її супроводі до Королівства Іспанія у період з 01.05.2019 року по 30.06.2019 року, до Грецької Республіки у період з 01.06.2019 року по 30.08.2019 року, до Турецької Республіки у період з 01.08.2019 року по 30.09.2019 року, до Італійської Республіки у період з 01.09.2019 року по 31.10.2019 року, до Арабської Республіки Єгипту у період з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 02.04.2019 року позовна заява прийнята до розгляду та по ній відкрито провадження у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 13.05.2019 року за результатами проведення підготовчого засідання справа була призначена до розгляду по суті на 03.06.2019 року.

На позовну заяву представником відповідача було подано відзив, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав, у зв`язку з тим, що позивачка просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на перебування у декількох країнах з загальним терміном у всім місяців, які частково співпадають зі шкільним навчальним роком, що на думку відповідача негативно впливатиме на отримання права дитини на освіту. Також, проміжки часу про перебування у різних країнах світу, про дозвіл на виїзд до яких просить позивачка, перетинаються між собою, тобто відповідач не розуміє коли саме та в яку саме країну планується та чи інша поїздка його неповнолітнього сина. Крім того, твердження позивачки про начебто його відмову у наданні відповідного дозволу на виїзд дитини за кордон не відповідає дійсності, оскільки у 2016 році він добровільно надав такий дозвіл, а у лютому 2009 році поїздку до Єгипту вони планували разом, але у останній час позивачка відмовилася їхати. В подальшому вона не зверталася до нього з проханням надати відповідний дозвіл на виїзд їх спільної дитини за кордон.

Відповіді на відзив від позивача не надходило.

Позивач, її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, на позовних вимогах наполягали та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, пояснив, що ніколи не чинив перешкод у виїзді дитини за кордон за наявності необхідної потреби у цьому, але він як батько повинен бути обізнаним де саме його неповнолітня дитина перебуває у той чи інший проміжок часу.

В судовому засіданні представник відповідача надала пояснення, аналогічні, викладеним у відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що є матір`ю відповідача ОСОБА_2 та відповідно бабусею ОСОБА_5 Зазначила, що ОСОБА_2 спілкується з сином, постійно цікавиться його успіхами, у міру своїх можливостей приймає участь у його вихованні та приділяє йому увагу, окрім сплати аліментів, надає додаткову грошову допомогу на утримання дитини. Їй відомо, що у 2016 році він добровільно надавав ОСОБА_4 дозвіл на виїзд дитини за кордон, а у лютому 2009 року поїздку до Єгипту вони планували разом, але у останній час позивачка відмовилася їхати.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що є сестрою відповідача ОСОБА_2 та відповідно тіткою ОСОБА_5 Зазначила, що ОСОБА_2 спілкується з сином, постійно цікавиться його успіхами, у міру своїх можливостей приймає участь у його вихованні та приділяє йому увагу, окрім сплати аліментів, надає додаткову грошову допомогу на утримання дитини. Їй відомо, що у 2016 році він добровільно надавав ОСОБА_4 дозвіл на виїзд дитини за кордон, а у лютому 2009 року поїздку до Єгипту вони планували разом, але у останній час позивачка відмовилася їхати.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, взявши до уваги надані заяви, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони по справі- ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Згідно з медвисновком ЛКК № 117 від 14.05.2019 року, ОСОБА_5 , 2009 року народження перебуває на диспансерному обліку у педіатра та гастроентеролога. Йому рекомендовано проведення курсів профілактичного лікування 2 рази на рік у 2019 році, оздоровлення у 2019 році.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 цих Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його періоду.

Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що надання дозволу на неодноразові виїзди без згоди батька дитини фактично позбавить ОСОБА_2 можливості спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, що не відповідатиме найкращим інтересам дитини. Крім того, частина періоду часу у який позивачка просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а саме з 01.09.2019 року по 31.12.2019 року перетинається зі шкільним навчальним роком, у період якого дитина повинна здобувати навчання, що є одним з основних засад успіху людини у майбутньому.

Поміж тим, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею.

Враховуючи вищевказане та те, що виїзд дитини за межі України пов`язаний з оздоровленням дитини та всебічним її розвитком, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та надати дитині дозвіл на одноразовий виїзд за кордон без дозволу (без згоди) відповідача до Грецької Республіки у супроводі матері ОСОБА_4 на період до 30.08.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 384,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2,3,9 Конвенції про права дитини, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ч.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст.ст. 7, 141, 150, 155 СК України, ст.ст. 15-16, 313 ЦК України, ст. 4, 13, ст.76, 77, 81, 141, 258-265, 352-354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , ІНН НОМЕР_2 ) в особі представника позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ІНН НОМЕР_3 ) про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України без дозволу (без згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_3 , ІНН НОМЕР_3 ) до Грецької Республіки у супроводі матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_1 , ІНН НОМЕР_2 ) на період до 30.08.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , ІНН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , ІНН НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 384, 20 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки в апеляційному порядку повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.06.2019 року.

Суддя Краматорського міського суду Д. Г. Костюков