Дата документу 22.10.2019 Справа № 314/1578/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/1578/18
Провадження №22-ц/807/3009/19
Головуючий в 1-й інстанції - Кофанов А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Онищенко Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2018 року, ухвалене в м. Вільнянськ у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , згідно якого просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором, що складає 20091 гривні 09 копійок. Свої вимоги ґрунтує тим, що відповідачка, отримавши грошові кошти за кредитним договором № б/н від 26.09.2008 року, не виконала своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків та інших платежів.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2018 року позов ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП (ІПН) НОМЕР_1 , - на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул.Грушевського, б.1Д, , - грошову суму у розмірі 20091 гривень 09 копійок на відшкодування заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,РНОКПП (ІПН) НОМЕР_1 , - на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, б.1Д, , - грошову суму у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні на відшкодування судових витрат - судового збору, сплаченого позивачем.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що звертаючись до третейського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом, в зв`язку, чим вимоги банку заявлені до суду у 2018 року є необґрунтованими та безпідставними.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.09.2008 року між Банком та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно "Умов та Правил надання банківських послуг", які погодилася виконувати відповідачка, вона зобов`язалася щомісячно погашати суму кредиту з виплатою відсотків, а у разі порушення строку погашення зобов`язань - сплатити пеню та штрафи у розмірі, визначеному "Тарифами" при укладенні договору.

Відповідачка не в повному обсязі виконала свої зобов`язання щодо погашення суми кредиту та сплати інших платежів, внаслідок чого у неї станом на 31.01.2018 року наявна заборгованість у розмірі 44432 гривні 47 копійок, що складається із: 6304,33 гривні - заборгованість за кредитом; 38128,14 гривень - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 25536,19 гривень, яка вже стягнута іншим судовим рішенням, різниця становить 18896,28 грн., а також штрафи: 250 гривень - штраф (фіксована частина); 944,81 гривні - штраф (процентна складова). Загальна заборгованість до стягнення становить 20091,09 гривень.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, а також з відсутності заперечень з боку відповідача.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим 26.09.2008 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 10).

Відповідачка не в повному обсязі виконала свої зобов`язання щодо погашення суми кредиту та сплати інших платежів передбачених кредитним договором, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість.

В 2013 Банк звернувся до Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз м. Дніпропетровська» із вимогою стягнення із боржниці заборгованості в розмірі 25536,19 грн.

Звертаючись до третейського суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 (справа №310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18) висловив думку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти та штрафні санкції лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків та штрафів є безпідставним.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем безпідставно в розрахунок заборгованості включено суми боргу, які стягнуто з відповідача рішенням Третейського суду при Асоціації "Дніпровського Банківського Союзу" від 30.09.2013 про стягнення заборгованості у розмірі 25536,19 грн. за цим же кредитним договором. В подальшому, після постановлення рішення Третейським судом позивачем необґрунтовано продовжувались нараховуватись проценти та штрафи.

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що до розміру загальної заборгованості за кредитним договором було повторно включено тіло кредиту, яке вже було стягнуто, відповідно до рішення Третейського суду.

Таке нарахування заборгованості простим арифметичним способом, за відсутності детального (помісячного) розрахунку заборгованості, призводить до подвійного стягнення вже раніше стягнутих з відповідача грошових коштів та стягнення заборгованості за відсотками яка обрахована за межами дії договору.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог, а враховуючи наявність рішення третейського суду, яким позивач змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом, за відсутності передбачених договором умов нарахування заборгованості поза межами строку дії договору, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

У зв`язку з викладеним, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2018 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 22 жовтня 2019 року.

Судді: С.В. Кухар

О.В. Крилова

Е.А. Онищенко