Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.10.2019 Справа №606/1319/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Мотиль Б.І.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсною заяви про скасування заповіту , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, у якому проситьвизнати недійсною заяву ОСОБА_6 від 16 жовтня 2013 року, яку засвідчено секретарем Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області 16.10.2013 р. за реєстровим №34 про скасування заповіту ОСОБА_6 , посвідченого 19 березня 2001 року секретарем Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області за реєстровим №47.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_6 . На день смерті її мати проживала за адресою: АДРЕСА_1 та після її смерті відкрилася спадщина на вказану квартиру. За життя мати позивача повідомила, що нею був складений заповіт на її користь, згідно якого вона заповіла все належне їй майно, оскільки ОСОБА_4 із своєю донькою постійно доглядали за нею та допомагали в усьому. 28 грудня 2016 року, у визначений законом шестимісячний строк, ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На заяву позивача щодо видачі копії заповіту, Микулинецькою сільською радою надано ОСОБА_4 відповідь про те, що 19 березня 2001 року ОСОБА_6 вчинивши заповіт в її користь, який згодом скасувала згідно заяви 16 жовтня 2013 року. Вважає, що заява від 16 жовтня 2013 року про скасування заповіту від 19 березня 2001 року, підлягає до скасування, оскільки на момент її написання ОСОБА_6 , вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На час написання заяви від 16 жовтня 2013 році її було майже 90 років, вона хворіла церебральним атеросклерозом з вираженими когнітивними розладами, артеріальною гіпертензією, кардіосклерозом, що підтверджується довідкою комунальної установи «Теребовлянська районна рада «Теребовлянський районний центр первинної медико-

санітарної допомоги «Микулинецька амбулаторія загальної практики - сімейної медицини

31» від 30.06.2017р. Згідно виписок із медичної картки стаціонарного хворого за 2012 рік, 2016 рік, мати позивача неодноразово лежала у лікарні, зокрема у зв`язку із сильними головними болями та з діагнозом церебральний атеросклероз. ОСОБА_4 та її донька займалися лікуванням ОСОБА_6 , викликали лікарів, купувати медичні препарати, проживали разом з нею та здійснювали догляд. Тому, позивач вважає, що її мати, в силу свого віку та хвороби, в 2013 році не могла усвідомлювати значення своїх дій, а заява про скасування заповіту від 16 жовтня 2013 року могла бути написана під впливом інших родичів, оскільки саме в цей період вона, перебуваючи за кордоном, отримала травму та її донька на деякий час змушена була приїхати, щоб доглянути за нею. Вважає, що заява ОСОБА_6 від 16 жовтня 2013 року про скасування заповіту є, в розумінні ст. 202 ЦК України, одностороннім правочином, яким порушено її права, які підлягають захисту шляхом визнання вказаної заяви недійсною.

Відповідач ОСОБА_5 подала суду відзив на позовну заяву у якому вказує на те, щоїї сестра - ОСОБА_4 не постійно проживала з матір`ю ОСОБА_6 , в 1999 році поїхала на заробітки до Іспанії залишивши на 76-річну матір свою неповнолітню доньку ОСОБА_21 , яка ще навчалась у школі. Вона кожного року приїжджала до матері, як могла допомагала їм. З 2014 року по 2015 рік ОСОБА_4 не приїжджала з Іспанії, а її дочка останні 8 років їздила на заробітки в Іспанію, де перебувала до 6 місяців поспіль кожного року. У цей час за матір`ю доглядав її брат ОСОБА_2 , який проживає в м.Тернопіль та приїжджала вона із своїм чоловіком. Про заповіт, який вчинила ОСОБА_6 на користь її сестри ОСОБА_4 вона не знала. Свою матір вона знала як адекватну, врівноважену людину, психічних розладів в неї не визначалось, на обліку у лікаря-психіатра не перебувала. Просить суд у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 подав суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що із поданої ОСОБА_4 позовної заяви є незрозумілим, як вона могла знати який стан здоров`я був у її матері в 2013 році, коли вона на той час перебувала за кордоном. Також, є незрозумілим, як могла дочка позивачки, яка доглядала за ОСОБА_6 , залишити її. Зазначив, що ОСОБА_6 була адекватною людиною, повністю усвідомлювала значення своїх дій та могла обходитись без сторонньої допомоги, а написати заяву 16 жовтня 2013 року про скасування заповіту зумовила поведінка позивачки та її доньки, які повинні були доглядати за ОСОБА_6 , чого не зробили. Також підтвердженням дієздатності та усвідомлення своїх дій ОСОБА_6 є те, що 03 серпня 2015 року ОСОБА_6 , перебуваючи в державного нотаріуса Теребовлянської державної нотаріальної контори Хомутової О.М., оформила довіреність на свого сина ОСОБА_2 , яка була підписана в присутності ОСОБА_6 , дієздатність якої було перевірено. Крім того зазначає, що 16 жовтня 2013 року ОСОБА_6 писала заяву в присутності секретаря Микулинецької селищної ради Барської О.З., яка також перевірила дієздатність ОСОБА_6 в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що знову таки суперечить твердженням позивача щодо неадекватності ОСОБА_10 Довідкою ПАТ ТКБ «ПриватБанк» , в відділені якого ОСОБА_6 отримувала пенсію, чим підтверджується усвідомлювання останньою своїх дій. Надані позивачем виписки № 193/476 та № 146/347 медичної карти стаціонарного хворого за 2012 рік, відтак як і виписки № 295/727 та № 9/15 за 2016 рік, на думку відповідача не доводять ті обставини, що саме ОСОБА_6 в ці періоди не усвідомлювала своїх дій, чи мала психічні розлади. Дані виписки з медичної карти ОСОБА_11 . стверджують ті обставини, що вона хворіла, але не у зв`язку із психічними розладами, була при здоровому розумі та усвідомлювала свої дії. Крім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_6 перебувала обліку в лікаря психіатра з приводу психіатричного захворювання. ОСОБА_6 була повністю дієздатною особою, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Попередньо подала суду відповідь на відзив у якому вказує на те, що секретар Микулинецької селищної ради посвідчуючи спірну заяву не міг перевірити дієздатність особи, оскільки не має відповідної освіти, а довідка про дієздатність особи ОСОБА_6 не надавалась. Згідно медичних довідок ОСОБА_6 хворіла церебральним атеросклерозом з вираженими когнітивними розладами, артеріальною гіпертензією, кардіосклерозом, які мають здатність впливати на свідомість особи, особливо у віці 90 років. Також зазначила, що не відповідає дійсності твердження відповідач про те, що позивачка залишила матір без нагпяду, що було причиною скасування заповіту. Вищевказане ґрунтується виключно на припущеннях відповідача. ОСОБА_6 опікувалася її донька ОСОБА_4 та її внучка ОСОБА_12 , які були разом зареєстровані із померлою. ОСОБА_4 здійснила за власний кошт ремонт в квартирі ОСОБА_6 , купувала ліки для матері. ОСОБА_2 не здійснював постійного догляду за матір`ю. Лише в період коли донька позивачки на декілька місяців змушена була поїхати, ОСОБА_4 попросила ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , як дітей померлої, здійснити нагляд за матір`ю. Саме в період відсутності доньки позивачки, ОСОБА_12 , ОСОБА_6 скасувала заповіт під впливом відповідачів, при цьому не усвідомлюючи значення своїх дій. В подальшому, після повернення ОСОБА_12 , догляд за ОСОБА_6 здійснювала її внучка до дня смерті. Твердження відповідача про те, що позивачка та її донька покинули померлу без догляду, не відповідає дійсності, оскільки вони звернулися до інших дітей ОСОБА_6 , які на час її відсутності здійснювали догляд за матір`ю. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 час від часу навідували матір, але з нею не проживали та не здійснювали постійного догляду. Посилання відповідача, на те, що ОСОБА_6 не перебувала на обліку, як особа, яка страждає на психічні розлади, не спростовує тієї обставини, що вона в силу похилого віку та хвороби, могла не усвідомлювати значення своїх дій. Оскільки твердження викладені у відзиві на позов не спростовують доводів позовної заяви, просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовних вимог позивача не визнали, просять відмовити у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, попередньо подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши про безпідставність вимог позивача.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_13 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане повторно 15 грудня 2016 року Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області) та її батьками є ОСОБА_14 та ОСОБА_6

23 березня 1978 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_13 (Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №5 від 23 червня 2017 року), після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « ОСОБА_16 ».

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕКІ №892852, ОСОБА_6 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , виданого 28.10.2015 року Реєстраційною службою Теребовлянського районного управління юстиції в Тернопільській області належить на праві приватної власності двохкімнатна квартира по АДРЕСА_1 .

19 березня 2001 року ОСОБА_6 вчинила заповіт, посвідчений секретарем Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області Сокільською Г.М., згідно якого майно, яке по закону належатиме їй на день смерті, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, заповіла своїй доньці - ОСОБА_4

16 жовтня 2013 року ОСОБА_6 склала письмову заяву, посвідчену секретарем Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області Барською О.З. про скасування зазначеного заповіту, складеного 19 березня 2001 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 26.12.2016 р. Виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області.

Після її смерті відкрилася спадщина на двохкімнатну квартиру по АДРЕСА_1 .

Як вбачається із Висновку експерта №1470 від 21 січня 2019 року, наданого Тернопільським обласним бюро судово-медичної експертизи на виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 листопада 2018 року, за даними вивчених медичних документів (карта № НОМЕР_4 амбулаторного хворого, виписки з карт № 295/727, № 9/15. № 146/347 та № 193/476 стаціонарного хворого Микулинецької номерної районної лікарні) на ім`я громадянки ОСОБА_6 , вона, станом на жовтень 2016 року хворіла низкою захворювань (які, згідно записів у медичній карті амбулаторного хворого, діагностувалися у неї із 1989 до 2016 року) серцево-судинної системи у виді ішемічної хвороби серця, кардіосклерозу та артеріальної гіпертензії, дихальних шляхів у виді хронічного бронхіту, травної системи у виді хронічного панкреатиту, сечовидільної системи у виді хронічного пієлонефриту і сольового діатезу, з приводу чого неодноразово проходила стаціонарне лікування та перебувала на диспансерному спостереженні.

Крім цього, у записах медичної карти № НОМЕР_4 амбулаторного хворого вказано про наявність у ОСОБА_6 із 1992 року хронічного захворювання - дисциркуляторної енцефалопатії (повільно прогресуюче дифузне та вогнищеве ураження речовини головного мозку, обумовлене хронічним порушенням мозкового кровообігу або епізодами гострих порушень мозкового кровообігу). Однак, у лікарських записах не наведено якими саме об`єктивними клінічними (в т.ч. і підтверджені інструментальними дослідженнями) симптомами тa синдромами проявлялося це захворювання.

Згідно Висновку судово-психітричного експертизи №411 від 12.09.2018 року, наданого на виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.05.2018 р., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період часу вчинення спірної заяви про скасування заповіту, тобто станом на 16.10.2013 року, страждала на ІХС. Кардіосклероз. Стенокардія напруги II ф.кл. Симптоматична артеріальна гіпертензія. СН II А. ДЕ II на ґрунті церебрального атеросклерозу з вираженими когнітивними розладами та артеріальної гіпертензії. Хронічний бронхіт. ОСОБА_6 , станом на дату вчинення спірної заяви про скасування заповіту, тобто станом на 16.10.2013 р. могла віддавати звіт своїм діям та керувати ними.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , яка входила до складу осіб, які проводили зазначену судово-психіатричну експертизу, проте на момент допиту її в суді уже не була експертом, а також в якості експерта ОСОБА_18 , підтвердили складений ними висновок, зазначивши, що об`єктивних даних на підставі медичних досліджень, які б підтверджували про наявність у ОСОБА_6 на момент вчинення нею спірної заяви про скасування заповіту, психічного захворювання при якому вона не могла віддавати звіт своїм діям та керувати ними, у тому числі наявність когнітивних розладів у неї не було

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , ОСОБА_20 зазначили, що у ОСОБА_6 було ряд захворювань, у тому числі церебральний атеросклероз внаслідок якого вона могла забуватись, яке було найбільш виражено у неї за рік до її смерті, тобто у 2014-2015 роках. Проте, не змогли ствердно зазначити, що такі прояви захворювання про які зазначає позивач, тобто втрата пам`яті, не можливість усвідомлення нею своїх дій у неї виявлялась на момент складання заяви про скасування спірного заповіту, тобто станом на 16 жовтня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

За приписами ч.ч. 2-5 ст.1254 ЦК України, заповіт може бути скасований шляхом складання нового заповіту або поданням заяви про його скасування.

Частиною 6 ст.1254 ЦК України визначено, що скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто.

Частиною 7 ст. 1254 ЦК України передбачено, що скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом, для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011р., посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти.

Згідно з підпунктом 1.9. розділу ІІІ зазначеного Порядку, у випадку одержання посадовою особою органу місцевого самоврядування заяви про скасування заповіту, так само як і одержання нового заповіту, який відміняє чи змінює раніше посвідчений заповіт, посадова особа органу місцевого самоврядування робить про це відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, в алфавітній книзі обліку заповітів і відповідний напис на примірнику заповіту, який зберігається у справах органу місцевого самоврядування.

Якщо заповідач подасть примірник заповіту, який знаходиться у нього, то відповідний напис про скасування заповіту робиться і на цьому примірнику, після чого він разом із заявою (якщо заповіт скасовано заявою) приєднується до примірника, який зберігається у справах органу місцевого самоврядування. Справжність підпису на заяві про скасування чи зміну заповіту повинна бути нотаріально засвідченою.

Підпунктом 1.10. розділу ІІІ Порядку визначено, що відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 491 «Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі».

Судом встановлено, що заява ОСОБА_6 від 16.10.2013 року про скасування заповіту від 19.03.2001 року під реєстровим номером 342, була вчинена останньою в присутності секретаря селищної ради Барської О.З., яка перевірила дієздатність ОСОБА_6 та в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тобто з дотриманням вимог, передбачених зазначеним Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011року.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тобто, правочин є таким юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. Такі права й обов`язки реалізуються в межах цивільного правовідношення і вони є відповідно його складовими елементами.

Частиною 3 статті 202 ЦК України визначено, що одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Отже, при вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони.

Таким чином, з огляду на приписи ч.ч. 1, 3 ст. 202 ЦК України, правочин є одностороннім у тому разі, коли він передбачає виникнення, зміну чи припинення правових наслідків внаслідок його вчинення і до виникнення цивільних прав та обов`язків приводить волевиявлення одного суб`єкта цивільного права.

При цьому помилковим є розуміння окремих документів (зокрема, заяв) правочинами. Як було зазначено правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та передбачає виникнення, зміну чи припинення правових наслідків внаслідок його вчинення. У випадку ж підписання заяв такі наслідки не виникають.

Стаття 1233 ЦК України визначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Суд зазначає, що заповіт набуває чинності, породжуючи права та обов`язки певних осіб щодо спадкового майна після настання певної події - смерті заповідача. До смерті заповідача заповіт не породжує таких прав та обов`язків. Отже, заповіт за своєю юридичною природою є одностороннім правочином і його значення полягає в тому, щоб визначити порядок переходу всього майна, майнових прав та обов`язків до певних осіб, який буде існувати після смерті заповідача.

При цьому, підписуючи заяву про скасування заповіту, заповідач реалізує надане йому право на скасування складеного ним заповіту, однак сама по собі заява не тягне за собою юридичних наслідків, не породжує виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та/або обов`язків.

Тому заява про скасування заповіту, хоча і є волевиявленням заповідача, проте за своєю юридичною природою не є одностороннім правочином в розумінні ст. 202 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає, що заява про скасування заповіту не є правочином та не може бути визнана недійсною на підставі ч.1 ст.225 ЦК України, про що зазначає та просить позивач у своїй позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Статтею 82 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд проаналізувавши та оцінивши докази надані сторонами, вважає, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів, які б підтвердили, що на момент написання заяви від 16 жовтня 2013 року про скасування заповіту від 19 березня 2001 року волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним та не відповідало її волі. Твердження позивача про те, що на момент написання ОСОБА_6 . вищевказаної заяви, остання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати, спростоване висновком судово-психіатричного експерта за результатами проведення посмертної судово-психітричної експертизи №411 від 12.09.2018 року та підтверджене ними у судовому засіданні. Крім цього, допитані свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 не змогли ствердно зазначити, що прояви захворювання про які зазначає позивач у ОСОБА_6 у неї виявлялась на момент складання заяви про скасування спірного заповіту, тобто станом на 16 жовтня 2013 року.

Таким чином, враховуючи наведені обставини зазначені судом, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсною заяви про скасування заповіту, слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 82, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсною заяви про скасування заповіту, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2017 року щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 21 жовтня 2019 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан