Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа №127/8010/14-ц

провадження №61-10965св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року у складі судді Волошина С. В. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Якименко М. М., Стеблюк Л. П., Марчук В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 23 квітня 2008 року у справі № 1 - 147/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна.

Позов обґрунтовано тим, що 23 квітня 2008 року третейський суддя Третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» Собканюк П. Л. розглянув справу № 1 - 147/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Рішенням від 23 квітня 2008 року суд визнав договір купівлі - продажу нерухомого майна від 09 квітня 2008 року, а саме житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , дійсним.

Про існування цього рішення заявнику ОСОБА_1 стало відомо 26 березня 2014 року. Рішення підлягає скасуванню з тих підстав, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 21вересня 1962 року, відчужений будинок побудований нею та ОСОБА_3 за час шлюбу, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1 від 28 травня 1987 року, виданого Виконавчим комітетом Вінницької районної ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_3 та зареєстрованого Вінницьким обласним БТІ у реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 228.

У спірному будинку вона проживає з чоловіком до цього часу та цей будинок є єдиним їхнім житлом.

У порушення вимог статті 65 СК України письмової її згоди, як співвласниці будинку, при укладенні договору отримано не було. Проте суд на зазначені порушення законодавства при розгляді справи уваги не звернув.

Вирішуючи питання, щодо наявності у суду компетенції на розгляд справи, суд не врахував, що заявник не була стороною третейської угоди від 11 квітня 2008 року, на підставі якої третейський суд здійснив розгляд сказаної справи. Третейський суд прийняв рішення, яким вирішив питання щодо її прав та обов`язків, вийшовши за межі третейської угоди та своєї компетенції, що є порушенням статті 27 Закону України «Про третейські суди».

При прийнятті рішення третейський суд також не врахував, що згідно із статтями 210, 640 ЦК України правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації, та оскільки станом на момент розгляду справи сторонами не здійснено державну реєстрацію спірного договору купівлі - продажу він є не укладеним і не створює жодних прав та обов`язків сторін.

Суд не врахував, що як на момент розгляду справи, так і станом на сьогодні не відбулось ні повного, ні часткового виконання договору. Грошові кошти в сумі 250 000,00 грн ОСОБА_2 не передавав, також не відбулась фактична передача спірного житлового будинку. Заявник та її чоловік і на сьогодні проживають у спірному житловому будинку, зареєстровані в ньому, сплачують комунальні платежі, тощо.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Рішення постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 23 квітня 2008 року у справі № 1 - 147/08 (третейський суддя Собканюк П. Л.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09 квітня 2008 року, а саме житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , визнання права власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , скасовано.

Рішення суду першої інстанції мотивовано, що визнавши дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна та право власності на це майно за ОСОБА_2 , третейський суддя Собканюк П. Л. не взяв до уваги, що згідно із законом до його компетенції не належить розгляд вказаного спору, цей спір підлягає вирішенню виключно судами загальної юрисдикції, отже, ухвалив рішення поза межами своєї компетенції. Крім того, суддя не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 як один із подружжя є співвласником спірного нерухомого майна, станом на час підписання простої письмової форми договору купівлі - продажу від 09 квітня 2008 року не надала письмової згоди на укладення спірного договору купівлі - продажу.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») відхилено. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оцінивши докази у справі, дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано поновив строк оскарження рішення третейського суду. Третейський суд не взяв до уваги положення статті 657 ЦК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, що договір купівлі-продажу підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, тому не міг бути визнаний дійсним. ОСОБА_1 нотаріально засвідченої згоди на відчуження нерухомості не надавала. «ОТП Факторинг Україна» на час підписання третейської угоди стороною не був, щодо майна у нього не було прав, тому його права не порушено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні заяви.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відзив на касаційні скарги не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційними скаргами ТОВ «ОТП Факторинг України» та ОСОБА_2 .

У березні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

03 квітня 2019 року ухвалою Верховного Суду вказану справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг України» мотивовано тим, що товариство звернулося до суду як особа, права та законні інтереси якої порушено, судові рішення є необґрунтованими, необ`єктивними та такими, що постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наслідком незаконного постановлення ухвали суду першої інстанції стало незаконне та безпідставне поновлення строку на оскарження рішення третейського суду. Оскільки заяви про поновлення процесуального строку на оскарження рішення третейського суду подано не було. Питання поновлення строку порушується лише у резолютивній частині звернення, що суперечить статті 389-1 ЦПК України 2004 року. У матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 рішення третейського суду. Суд помилково не взяв до уваги заяву ОСОБА_1 від 23 квітня 2008 року, що вона не заперечує про продаж будинку. Доказами не підтверджено, що ОСОБА_1 не писала заяву про згоду на продаж будинку.

Суд розглянув заяву ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду без участі іпотекодержателя ТОВ «ОТП Факторинг Україна», чим порушив його права та законні інтереси. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дійсно не є стороною третейської угоди і її не оскаржує, а оскаржує рішення ухвалене у 2015 році, оскільки скасування правовстановлюючих документів на предмет іпотеки стосується іпотекодержателя.

ОСОБА_1 не оскаржує договір купівлі - продажу, а лише рішення третейського суду. Вона не брала участі у третейській справі як сторона, оскільки згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 28 травня 1987 року ОСОБА_3 є власником майна, а рішення суду щодо встановлення часток у спільній сумісній власності подружжя відсутнє.

Доводи ОСОБА_2 , який подав касаційну скаргу

Касаційну скаргу ОСОБА_2 мотивовано тим, що у третейській справі є оригінал письмової заяви ОСОБА_1 щодо надання нею згоди на продаж житлового будинку від 23 квітня 2008 року, що підтверджує те, що їй було відомо про існування рішення третейського суду з 23 квітня 2008 року. Як наслідок тримісячний строк звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду пропущено без поважних причин.

Оскільки ОСОБА_1 не була титульним власником житлового будинку, вона і не могла бути стороною договору купівлі-продажу, а тому і не могла бути стороною третейської угоди. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном, вважається, що він вчинено за згодою всіх співвласників. Крім того, ОСОБА_1 надала письмову згоду на відчуження будинку з господарськими спорудами від 23 квітня 2008 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 21 вересня 1962 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 За час спільного проживання вони побудували житловий будинок по АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Виконавчого комітету Вінницької районної ради народних депутатів від 24 жовтня 1986 року № 271 ОСОБА_3 видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок по АДРЕСА_1 .

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 23 квітня 2008 року визнано дійсним договір купівлі- продажу житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 від 09 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення, третейський суд виходив з того, що при укладенні договору купівлі - продажу між сторонами досягнуто усі істоті умови, а тому відповідно до статті 220 ЦК України цей договір може бути визнаний дійсним.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на зазначені норми закону, право на звернення до суду за захистом має особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (вимог) або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 389 - 1 ЦПК України 2004 року сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Підставами для скасування рішення третейського суду згідно зі статтею 389 - 5 ЦПК України 2004 року є : справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Відповідно до статті 389 - 4 ЦПК України 2004 року при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду. Суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 389 - 5 цього Кодексу.

Доводи касаційної скарги про безпідставне поновлення строку щодо заяви про скасування рішення третейського суду є необгрунтованими з огляду на те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2014 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження рішення постійно діючого Третейського суду при Торговій біржі «Південнобузька» (а. с. 121, т.1), враховуючи, що остання до участі у справі не залучена, матеріали третейської справи не містять відомості щодо отримання ОСОБА_1 рішення третейського суду від 23 серпня 2008 року.

Скасовуючи рішення постійно діючого Третейського суду при Торговій біржі «Південнобузька», суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що в матеріалах третейської справи міститься оригінал заяви, написаної від імені ОСОБА_1 , згідно з якою остання надає згоду та не заперечує ОСОБА_3 продати будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, вказана заява датована 23 квітня 2008 року, тобто днем розгляду третейської справи, що свідчить про те, що станом на день підписання простої форми договору купівлі - продажу спірного будинковолодіння (09 квітня 2008 року), передбачену законом згоду ОСОБА_1 отримано не було. Сторонами у справі підтверджено, що текст заяви ОСОБА_1 не писала.

Суди першої та апеляційної інстанції обгрунтовано дійшли висновку про порушення прав ОСОБА_1 рішенням третейського суду, який вирішив питання про її права та обов`язки, яка не була стороною договору купівлі-продажу та стороною третейської угоди, не брала участі у розгляді третейської справи.

Доводи касаційної скарги «ОТП Факторинг Україна» про те, що будинок належав ОСОБА_3 на праві особистої власності, а тому рішенням третейського суду права ОСОБА_1 не порушено, є безпідставними, оскільки у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

За змістом статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Отже, третейським судом вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , яка є співвласником спірного майна та не була залучена до розгляду справи третейським судом.

Вирішуючи питання щодо вирішення третейським судом прав ОСОБА_1 , судами першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно з`ясовано обставини щодо надання згоди ОСОБА_1 на продаж будинку, повно та всебічно досліджено докази у справі та надано їм належну оцінку, висновки судів відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Доводи касаційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій рішень у справі, які порушують права товариства як іпотекодержателя не дають підстав для скасування судових рішень, оскільки під час укладення договору купівлі - продажу будинку від 09 квітня 2008 року та на час укладення третейської угоди від 11 квітня 2008 року сторонами договору купівлі - продажу не було дотримано зазначених вище вимог ЦК України та СК України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи ОСОБА_2 стосовно не обгрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність компетенції третейського суду розглядати вказаний спір, Верховний Суд відхиляє з огляду на підстави, викладені ОСОБА_1 у заяві про скасування рішення третейського суду, а саме вирішення третейським судом питання щодо її прав та обов`язків.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року).

Оскільки встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції, а суди першої та апеляційної інстанцій належним чином встановили обставини щодо вирішення третейським судом питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , підстави для скасування судових рішень відсутні.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик