ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1563/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

учасники справи: ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2019 року (суддя - Салоїд Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , житлово-будівельного кооперативу «Озерна-2», управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та його розподіл, визнання недійсним договору переуступки права вимоги, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, витребування майна з чужого незаконного володіння та позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю в період з 14 лютого 1998 року по 31 липня 2015 року та поділ майна набутого за час спільного проживання однією сім`єю.

Позов мотивовано тим, що з 14.02.1998 року до 31.07.2015 року він та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, разом займалися підприємницькою діяльністю. За спільні кошти вони придбали майно, яке є спільною сумісною власністю і кожен з них має право на 1/2 його частки.

З урахуванням викладеного, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_1 просив: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 14.02.1998 року по 31.07.2015 року, визнати спільною сумісною власністю з ОСОБА_3 : квартиру АДРЕСА_1 контейнер на речовому ринку ТОВ ТСЦ «Кооператор» по вул. Геологів,18, контейнер НОМЕР_2 на речовому ринку ТОВ «Речовий ринок» Торговий дім «Бартерсервіс», квартиру АДРЕСА_2 ; право на паєнагромадження вартістю 400 000 грн. внесене в якості пайового внеску до ЖБК «Озерна-2» за нежитлове приміщення площею 90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 та набуті права ОСОБА_3 за договором про сплату пайових внесків у ЖБК «Озерна-2» від 21.11.2013 року. Розділити його шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на майно загальною вартістю 1 560 791 грн.: а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 вартістю 1160791,00 грн., право на паєнагромадження вартістю 400 000 грн. внесене в якості пайового внеску до ЖБК «Озерна-2» за нежитлове приміщення площею 90,8 кв.м в будинку АДРЕСА_3 та права набутті ОСОБА_3 за договором про сплату пайових внесків у ЖБК «Озерна-2» №4 від 21 листопада 2013 року;

виділити у власність ОСОБА_3 майно на загальну вартість 2 359 704 грн.: а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 вартістю 1160791 грн., квартиру АДРЕСА_1 вартістю 836 013 грн., контейнер на речовому ринку ТОВ «Речовий ринок» Торговий дім «Бартерсервіс», торгове місце НОМЕР_2 вартістю 200 806 грн., контейнер на речовому ринку (старий ринок) ТОВ «ТСЦ «Кооператор» по вул.Геологів,18 низ 1 торгове місце 27 вартістю 162 094 грн,

стягнути з ОСОБА_3 на його користь компенсацію від різниці вартості між виділеного їй та позивачу майна у розмірі 798 913 грн.

Крім того, ОСОБА_1 , в ході розгляду справи було також збільшено позовні вимоги. Збільшення позовних вимог полягало в тому, що йому після подання позову ОСОБА_5 , стало відомо про існування договору переуступки права вимоги від 20.12.2014 року укладеного між ОСОБА_3 та її матір`ю ОСОБА_5 , за яким ОСОБА_3 переуступила, а ОСОБА_5 прийняла право вимоги на отримання у власність нежитлове приміщення, загальною площею 90,0 кв.м на цокольному поверсі багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 . 22 вересня 2015 року ЖБК «Озерна-2» за актом приймання-передачі передало ОСОБА_5 нежитлове приміщення, загальною площею 90,8 кв.м на цокольному поверсі зазначеного будинку. 24 вересня 2015 року на ім`я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 90,8 кв.м по АДРЕСА_3 . Зазначене нежитлове приміщення, а саме, пайові внески, було здійснено не ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 , спільними коштами з ОСОБА_1 Згоди на переуступку прав на вказане нежитлове приміщення ОСОБА_1 не надавав, а тому просив суд також визнати недійсним договір переуступки прав вимоги від 20 грудня 2014 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , за яким ОСОБА_3 переуступила, а ОСОБА_5 прийняла право вимоги на отримання у власність нежитлового приміщення, загальною площею 90,0 кв.м на цокольному поверсі багатоповерхового багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 ;

визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 24 вересня 2015 року (індексний номер: 44452886) видане реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області на ім`я ОСОБА_5 щодо нежитлового приміщення, загальною площею 90,8 кв.м по АДРЕСА_3 ;

визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на нежитлове приміщення.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, у якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_4 65,6 кв.м, витребувати її з чужого незаконного володіння, визнати за нею право власності на меблі в квартирі, які складаються з дивану та двох крісел, вітальні, меблі дитячої кімнати, дивана в дитячій кімнаті, меблі для спальної кімнати, меблі для коридору, холодильника та пральну машину та витребувати їх з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 .

Позов мотивовано тим, що вказана квартира не може бути спільної сумісною власністю, оскільки придбана в період іншого шлюбу та рішенням суду від 29.06.2004 року визнано право власності за нею на означену квартиру. З червня 2015 року вона не може потрапити у дану квартиру, оскільки замки у квартирі змінені. Спірну квартиру обладнано меблями, які придбані нею у 2000 році, вартість їх з врахуванням зносу вона оцінює у 29 500 грн.

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання за нею права власності на нежитлове приміщення площею 90 кв.м в будинку АДРЕСА_3 та витребувати його з незаконного володіння ОСОБА_1 , визнати за нею право власності на меблі в аптеці згідно накладної № 150 від 07.10.2014 року, які складаються із: складу вартістю 13 640,0 грн., торгової зали вартістю 71 968,0 грн., шафи для одягу вартістю 4250,0 грн., кухні 8500 грн., шафи для хімікатів вартістю 4500 грн., карниз вартістю 3000 грн. комплекту із стола, скло вартістю 2000 грн. та витребувати їх з чужого незаконного володіння ОСОБА_1

ОСОБА_5 вказувала, що в жовтні 2015 року вона дізналась про існування спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про розподіл майна, в тому числі і нежитлового приміщення АДРЕСА_5 , котре належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.09.2015 року.

Вказує на безпідставність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо належного їм нежитлового приміщення, при цьому зазначає, що означене приміщення нею набуте шляхом виконання умов договору переуступки права вимоги від 29.12.2014 року укладеного між нею та ОСОБА_3 , внесенням повної сплати грошових зобов`язань перед забудовником по договору №4/ц від 21.11.2013 року про оплату пайових внесків у ЖБК «Озерна-2». Крім того, нежитлове приміщення облаштоване вже меблями, які придбані за її особисті кошти на суму 105 000,00 грн.

Однак, у жовтні 2015 року вона не змогла потрапити в належне їй нежитлове приміщення, оскільки воно було протиправно захоплене ОСОБА_1 шляхом зміни замків на вхідних дверях.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 16 березня 2018 року провадження у справі № 686/17692/15-ц було зупинено у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 до залучення у справі її правонаступників.

Ухвалою суду від 17.09.2018 року поновлено провадження у справі, залучено до участі по справі спадкоємців померлої ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 03 червня 2019 року відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Позов правонаступників ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення площею 90 кв.м в будинку по АДРЕСА_6 та повернуто його ОСОБА_8 та ОСОБА_3 . У задоволенні решти вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції своє рішення мотивував недоведеністю факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 на час придбання спірного майна. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з його безпідставності. Частково задовольняючи позовну заяву спадкоємців ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 незаконно заволодів спірним нежитловим приміщенням, а тому таке майно підлягає витребуванню. В іншій частині вимог зазначеного позову відмовив за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та позову правонаступників ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_8 відмовити повністю.

Апелянт вказував, що у період з 14.02.1998 року по 31.07.2015 року він та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, вони спільно вели господарство, мали спільний побут, разом працювали та мали спільний бюджет. Зазначав, що він був переконаний у тому що майно, яке було набуто у період спільного проживання є його та відповідачки спільною сумісною власністю. На підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_3 , позивачем було надано достатньо переконливих доказів.

Однак, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам, які він надавав на підтвердження заявленого позову. В суді першої інстанції було допитано ряд свідків, які підтвердили факт спільного проживання однією сім`єю його та ОСОБА_3 у зазначений ним період. Крім того, позивачем надано суду інші письмові докази, які підтверджують даний факт, в тому числі численні копії вітальних листівок, спільні фото та відеозаписи. Однак попри наявність цих доказів, судом зроблено упереджений висновок щодо відсутності належних доказів на підтвердження факту спільного проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, лише на підставі заперечень самої ОСОБА_3 , її доньки та матері.

Вказував, що ОСОБА_3 не надано жодного доказу на підтвердження її доводів щодо існування між сторонами трудових відносин, або здійснення нею будь-якої оплати його праці, разом з тим, їх спільна праця як подружжя була доведена ним належними та допустимими доказами, які суд не взяв до уваги.

Не погоджується з висновком суду щодо обставин придбання квартири АДРЕСА_2 , при цьому вказував, що саме він займався пошуком зазначеної квартири, зокрема, між ним та ФОП ОСОБА_9 було укладено договір про надання йому послуг з пошуку нерухомого майна, 08.02.2012 року між ним та продавцем квартири ОСОБА_10 був укладений договір для забезпечення виконання зобов`язань, також ним проведено попередню оплату за вказану квартиру в розмірі 8000 грн. Невелика різниця в ціні придбання квартири пояснюється курсовою різницею на момент укладання договору купівлі-продажу.

Стверджував, що після придбання квартири він та ОСОБА_3 майже два з половиною роки робили у ній ремонт. Він особисто виконував у квартирі ремонтні роботи, а також залучав до них свого брата та сина. Крім того, він надавав суду першої інстанції докази, які чітко підтверджують факти придбання майна для проведення ремонтних робіт та облаштування квартири, однак жоден із зазначених доказів не був врахований судом.

У 2013 році він та ОСОБА_3 прийняли рішення щодо придбання нерухомого майна. Для цього між ОСОБА_3 та ЖБК «Озерна-2» було укладено договір про сплату пайових внесків №4 від 21.11.2012 року, за яким сплачено 400 000 грн., в якості пайового внеску за нежитлове приміщення площею 90,8 кв.м по АДРЕСА_3 . Дана сума внеску сплачувалась періодичними платежами, проте оригінал договору та оригінал всіх квитанцій знаходиться у апелянта. Попри наведене, йому стало відомо про наявність договору переуступки укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 20.12.2014 року, за яким ОСОБА_3 переуступила, а ОСОБА_5 прийняла право вимоги на отримання у власність вказаного нежитлового приміщення.

Вважає, що майнові права на приміщення площею 90,8 кв.м по АДРЕСА_3 набуті ОСОБА_3 за договором про сплату пайових внесків у ЖБК «Озерна-2» №4 від 21.11.2013 року, належать їм спільно на праві спільної сумісної власності, оскільки вони були набуті ними за час спільного проживання однією сім`єю та за рахунок спільних коштів. При цьому, будь-якої згоди на відчуження (переуступлення) майнових прав на вказане приміщення він не надавав, про укладення договору від 20.12.2014 року йому не було відомо. Вважає, що ОСОБА_5 було достеменно відомо, що вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак, укладаючи договір переуступки сторони діяли недобросовісно з метою позбавлення його майна. Також вважає, що оскільки вимога про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 24.09.2015 року виданого на ім`я ОСОБА_5 щодо нежитлового приміщення є похідною вимогою від визнання недійсним договору переуступки права вимоги від 20.12.2014 року, то і вона підлягає задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 . вважає доводи апеляційної скарги безпідставними. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказує, що жоден з допитаних за клопотанням ОСОБА_1 свідків не підтвердив, наявність спільного бюджету у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також про наявність між сторонами спільних прав та обов`язків, які притаманні подружжю. Про відсутність взаємних прав і обов`язків свідчить те, що за весь спірний період всі видатки по утриманню нерухомого майна несла лише вона. Також заперечує проти доводів апелянта щодо їх спільного заробітку коштів, оскільки ОСОБА_1 не зміг назвати розмір доходів, які на його думку є спільними, лише пояснивши, що самостійного доходу він не мав, а тому обставини щодо розміру доходів йому не відомо. ОСОБА_3 категорично заперечує спільну працю та спільний бюджет з ОСОБА_1 як подружжя, проте не заперечує, що ОСОБА_1 за свою роботу, яку виконував на її прохання, отримував від неї певні кошти в якості доходу, який витрачав на свої потреби. Крім того, зазначала, що ОСОБА_1 безкоштовно проживав у квартирі, яка належить їй на праві власності.

Звертає увагу, що нею подавались докази, які спростовують твердження апелянта щодо проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 , зокрема, укладаючи договори купівлі-продажу нерухомості у м. Івано-Франківськ у період з 2007-2014 року ОСОБА_1 особисто підтверджував, що він у шлюбі чи у фактичних шлюбних відносинах ні з ким не перебуває. Аналогічні обставини визнані ним і під час укладання договору купівлі-продажу будинку у с.Шарівка Ярмолинецького району Хмельницької області.

Також вказувала, що позивачем не доведено, що привітальні листівки, на які він посилається, як на докази спільного проживання, написані нею або її донькою. Крім того, вважає, що відеоматеріали та світлини, які надав позивач не є достатньою підставою для визнання факту спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу. Не заперечує, що вона приймала участь у подіях відображених у даних матеріалах, виключно з дружніх міркувань, в обмін на допомогу у побутових питаннях.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки. Надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі його представника ОСОБА_11 .

Представник управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Представник ЖБК «Озерна-2» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку установленому законом.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та позовної заяви ОСОБА_5 в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Судом встановлено, що 16 березня 1999 року на підставі угоди купівлі-продажу нерухомості, яка була посвідчена відповідно до Закону України «Про товарну біржу», відповідач ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована в Хмельницькому БТІ на праві приватної власності за реєстровим номером 11838, 16.03.1999 року.

18 березня 1999 року ОСОБА_3 розірвала шлюб із ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 18.03.1999 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29.06.2004 року по справі № 2-7931 за її позовом до колишнього чоловіка ОСОБА_12 за нею визнано право власності на вказану квартиру. Відповідно до витягу з Державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_3

09 лютого 2012 року ОСОБА_3 придбала квартиру за АДРЕСА_2 .

Відповідно п.9 зазначеного договору до відома Продавця доведено зміст заяви Покупця про те, що на момент даного договору Покупець у зареєстрованому шлюбі, а також у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, грошові кошти, які витрачаються ним на придбання вищевказаної квартири не є спільною сумісною власністю та осіб, які могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частини), що витрачаються на придбання квартири, в тому числі згідно ст.ст.65, 74, 97 Сімейного кодексу України, відсутні.

21 листопада 2013 року ОСОБА_3 та житлово-будівельний кооператив «Озерна-2» уклали договір № 4, за яким ЖБК зобов`язувалось організувати будівництво житлового будинку по АДРЕСА_3 , здати його в експлуатацію, передати у власність ОСОБА_3 нежитлове приміщення, цоколь, 90,0 кв.м, при умові сплати 100% пайового внеску. В рахунок укладення цього договору ОСОБА_3 21.11.2013 року внесла у ЖБК «Озерна-2» 50 000 грн., 06 червня 2014 року 130 000 грн. згідно прибуткових касових ордерів, та через касу банку згідно квитанцій 01-316345В/С від 01 вересня 2014 року 100 000 грн. та від 18.09.2014 року згідно квитанції № 18-3225554/С 100 000 грн.

Також, в матеріалах справи наявний договір №4/ц від 21.11.2013 року про сплату пайових внесків у ЖБК «Озерна-2» за яким ОСОБА_3 зобов`язалась інвестувати у будівництво нежитлового приміщення загальною площею 90 кв.м у цокольному приміщенні будинку по АДРЕСА_3 (а.с.194-196 т.2).

20 грудня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за згодою ЖБК «Озерна-2» було укладено договір переуступки права вимоги, за яким відчужувач ОСОБА_3 переуступила, а ОСОБА_5 , набувач, прийняла право вимоги на отримання у власність нежитлового приміщення, загальною площею 90,0 кв.м на цокольному поверсі багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 .

За п.6 даного договору оплата за набуті майнові права по договору здійснюється шляхом передачі набувачем коштів відчужувачу до моменту підписання даного договору.

10 січня 2015 року до договору про сплату пайових внесків у ЖБК «Озерна-2» №4/ц від 21.11.2013 року між ЖБК «Озерна-2» та ОСОБА_5 , укладена додаткова угода за якою ОСОБА_5 зобов`язувалась сплатити частину пайового внеску, що дорівнює вартості різниці площ, різниця площі становила 0,8 кв.м.

22 вересня 2015 року за актом прийому-передачі ЖБК «Озерна-2» передав, а асоційований член кооперативу ОСОБА_5 прийняла нежитлове приміщення загальною площею 90,8 кв.м на цокольному поверсі багатоквартирного житлового будинку з вбудованими-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та приміщеннями побутового обслуговування населення по АДРЕСА_3 . Цього числа ОСОБА_5 видана довідка ЖБК «Озерна-2» про повну сплату пайових внесків на будівництво спірного нежитлового приміщення (а.с.190,194 т.2).

24 вересня 2015 ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 44452886, на нежитлове приміщення АДРЕСА_3 загальна площа 90,8 кв.м ( а.с.191 т.2).

За довідкою ТОВ «Торгівельно-сервісного центру «Кооператор» від 14.08.2015 року в період з 01 травня 2007 року по даний час ОСОБА_3 надано в користування торгове місце низ.1 місце 27 під встановлення власного контейнера площею 4 кв.м (а.с.12 т.1).

Відповідно до довідки ТОВ «Речовий ринок «Торговий дім «Бартерсервіс» від 21.08.2015 року, з ФОП ОСОБА_3 було укладено договір на обслуговування торгівельного місця за №16/8 від 31.07.2010 року, а також, контейнер, який знаходиться на торгових місцях №8,9 ряд 16 належить ФОП ОСОБА_3 (а.с.13 т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_1 розірвано шлюб з ОСОБА_13 15 квітня 2000 року, актовий запис №358 Хмельницького міського відділу реєстрації актів цивільного стану (а.с.131 т.5), розірвання шлюбу зазначеною датою також вбачається із копії паспорта ОСОБА_1 , де зазначено що останній перебував у шлюбі з ОСОБА_14 до 15 квітня 2000 року.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до положень статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Згідно положень статті 57 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент пред`явлення позову, ст.76 ЦПК України у редакції від 03.10.2017 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання позивача на періодичне спільне проживання, не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї, враховуючи те, що судом встановлено, що з 10.06.2004 року ОСОБА_1 значиться зареєстрованим в кв. АДРЕСА_1 , як чоловік власника квартири ОСОБА_3 , і у документах вказував своє місце реєстрації, зазначену адресу.

Однак, позивачем не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Жоден із свідків, які давали пояснення в суді першої інстанції, не обізнані, за чиї кошти придбавалось майно, яке просить поділити позивач, та який особистий внесок зроблений саме ОСОБА_1 у придбанні цього майна. Жоден зі свідків не підтвердив у своїй сукупності і факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , наявність у них взаємних прав та обов`язків, наявність спільного бюджету, побуту. Покази свідків ґрунтуються на їх особистому враженні щодо відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , свідкам не відомі конкретні факти з життя цих осіб. Факт виставлення рахунків, надання квитанцій, накладних ОСОБА_1 , придбання 07.10.2004 року гаража на праві спільної часткової власності з ОСОБА_3 , видання довіреності на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в 2010 році на розпорядження автомобілем, спільні поїздки, не можна вважати доказом проживання позивача і відповідача ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірний період, а тим більше доказом того, що означене у позові майно є їх спільною сумісною власністю.

Фотокартки не є безумовними доказами проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету, побуту у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спірний період, оскільки жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на дати подій, які зафіксовані цими знімками, суду не надано.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_15 про залучення до участі у справі третьої особи, в якій вона вказує, що з липня 2007 року по жовтень 2011 року вона проживала з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_7 (т.2, а.с.114).

Як вбачається із договору купівлі-продажу від 09.02.2012 року квартири АДРЕСА_2 , покупець ОСОБА_3 доводить до відома Продавця зазначеної квартири те, що на момент даного договору Покупець у зареєстрованому шлюбі, а також у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, грошові кошти, які витрачаються ним на придбання вищевказаної квартири не є спільною сумісною власністю та осіб, які могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частини), що витрачаються на придбання квартири, в тому числі згідно ст.ст.65, 74, 97 Сімейного кодексу України, відсутні ( п.9 договору).

Укладаючи договір купівлі-продажу від 26.05.2008 року ОСОБА_1 , як покупець будинку АДРЕСА_8 в заяві приватному нотаріусу зазначав, що в незареєстрованому шлюбі він не перебував, гроші, які він витрачає не є спільною сумісною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності за згадані кошти, витрачені на купівлю нерухомого майна (в тому числі відповідно до вимог ст.65, 74, 57 СК України) відсутні (а.с.131 т.5).

Крім того, за договором купівлі-продажу, від 24.12.2007 року, квартири АДРЕСА_9 , покупець ОСОБА_1 заявляє, що він в шлюбі та в фактичних шлюбних відносинах не перебуває (п.8 договору) (а.с.142 т.5).

За договором купівлі-продажу від 30.01.2014 року квартири АДРЕСА_9 , продавець ОСОБА_1 в заяві приватному нотаріусу зазначав на момент придбання відчужуваного майна, на території України та за кордоном, він не перебував в зареєстрованому шлюбі, а також ні з ким не проживав без укладення шлюбу (а.с.147 т.5).

Крім того, матеріали справи взагалі не містять доказів щодо періоду придбання ОСОБА_3 контейнера на речовому ринку ТОВ «Речовий ринок» Торговий дім «Бартерсервіс», торгове місце НОМЕР_2, контейнера на речовому ринку (старий ринок) ТОВ «ТСЦ «Кооператор» по вул.Геологів,18 низ 1 торгове місце 27. Із наданих ОСОБА_1 довідок вбачається, що ОСОБА_3 , як приватний підприємець, орендує земельні ділянки під контейнера, які належать їй на праві власності.

Щодо квартири АДРЕСА_1 , то зазначена квартира була придбана ОСОБА_3 16 березня 1999 року, до набрання чинності ст.74 Сімейного кодексу України, в період перебування у зареєстрованому шлюбі як ОСОБА_3 так і ОСОБА_1 , тому підстави для застосування ст.74 СК України взагалі не вбачається.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та його розподіл, оскільки ОСОБА_1 не довів факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 у вказаний ним період та придбання за цей час в інтересах сім`ї зазначеного в позові майна, яке він просив визнати спільним сумісним майном з цим відповідачем та здійснити його поділ. Суд першої інстанції проаналізував покази вказаних свідків та на підставі цього аналізу і співставлення з іншими доказами у справі зробив обґрунтований висновок, що встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`ю без реєстрації шлюбу у період часу з 14 лютого 1998 року по 31 липня 2015 року не є можливим, а судові рішення не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки визнання недійсним договору переуступки права вимоги, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію є похідними від позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та його розподіл, правильним є висновок суду щодо відмови у задоволенні і цих позовних вимог, та задоволення вимог спадкоємців ОСОБА_5 щодо витребування нежитлового приміщення з володіння ОСОБА_1 , так як останнім не заперечувалось те, що він змінив замки в нежитловому приміщенні і позивача ОСОБА_5 , як власника спірного нежитлового приміщення, не допускав до нього.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк