Дата документу 10.06.2019 Справа № 337/3915/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2160/19 Головуючий у 1-й інстанції: Салтан Л.Г.
Є.У.№ 337/3915/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.07.2012 року у розмірі 30 433,93 грн., і яких: за тілом кредиту - 5 954,30 грн., за відсотками за користування кредитом - 10 986,87 грн., за пенею - 11 567,33 грн., судові штрафи 1925,43 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факт укладення кредитного договору, його суттєвих умов, розміру заборгованості, позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог. Факт укладання сторонами кредитного договору підтверджується належними і допустимими доказами, позичальник тривалий час користувалася послугами Банку, виконувала умови кредитного договору, а отже висновки суду про те, що сторони не дійшли згоди щодо суттєвих умов договору не відповідають фактичним обставинам справи. Розмір кредитної заборгованості підтверджується витягом із первинних документів, складених в електронній формі і засвідчених належним чином, що відповідає Положенню про організацію бухгалтерського обліку, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, неправильність розрахунку заборгованості є обґрунтованими. Банком не доведений факт отримання позичальником кредитної картки, строку її дії. В апеляційній скарзі Банк погоджується з висновками суду про пропуск строку позовної давності. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 12 липня 2012 р. сторони уклали кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 8 000, 00 грн., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць (30,00% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. Обов`язковий щомісячний платіж, визначений сторонами склав 7% заборгованості (але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості), а з 01.04.2014 р. - 5% заборгованості (але не менше 100,00 грн. та не більше залишку заборгованості) (а.с.10-11).

Факт отримання кредитної картки «Універсальна» не оспорювався позичальником у суді першої інстанції.

Кредитним договором передбачено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості).

В заяві на отримання кредиту позичальник своїм підписом підтвердила той факт, що вона була ознайомлена з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, отримала їх у письмовому вигляді та надала згоду на те, що ця заява разом із запропонованими Банком Умовами і Тарифами складає кредитний договір.

Згідно з п. 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві.

Згідно з п. 2.1.1.2.11 Картка діє до останнього місяця, вказаного на лицевій стороні картки, включно.

Згідно з п. 2.1.1.2.12. після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну дії банком випускається картка на новий термін. Термін дії картки не підлягає продовженню банком в разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком. Згідно з п. 2.1.1.2.12. Закінчення терміну дії картки, її втрата або пошкодження не спричиняє закінчення договірних відносин між банком та клієнтом та / або закриття пов`язаного з нею поточного рахунку клієнта.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з положеннями п. 2.1.1.5.5 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідач мав погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим цим Договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку позичальник зобов`язаний виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Пунктом 2.1.1.12.2 Умов та правил передбачено, що за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операції за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дат нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку на списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання).

В разі, якщо в дату нарахування відсотків клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. Згідно ст.212 ЦК України в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за кредитом є більшою, на 90 днів, починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за кредитом є простроченою.

На виконання своїх зобов`язань за договором 12 липня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито картковий рахунок на ім`я відповідача в гривнях і проводилося здійснення його обслуговування згідно з договором.

При відкритті карткового рахунку у відповідності з п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг позичальнику був встановлений кредитний ліміт 5 000 грн. який в подальшому був збільшений до 8 000 грн.

До червня 2017 року позичальник активно користувалася кредитною карткою, періодично вносила щомісячні платежі на погашення кредитної заборгованості на значні суми, останній платіж на погашення кредиту був внесений нею 30 травня 2017 року на суму 900 грн. через термінал самообслуговування, в 26 червня 2017 року - через послугу «Приват-24» на суму 410, 62 грн. (а.с.9,112).

Відповідно до витягу із рахунку позичальника ОСОБА_1 після внесення останнього платежу прострочена заборгованість за щомісячними платежами і за відсотками виникла з 01 серпня 2017 року (а.с.9).

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилася прострочена заборгованість за кредитом, яка за розрахунком позивача станом на 28.05.2018 р. складає 30 433, 93 грн., з яких: 5 954, 30 грн. - заборгованість за кредитом; 10 986, 87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11 567, 33 грн. - пеня, 1925, 43 - судові штрафи (а.с.5-9).

За умовами кредитного договору остаточний строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.01.2019 року термін дії кредитної картки - останній день травня 2019 року (а.с.123).

Зважаючи на те, що позичальник до червня 2017 року виконувала умови кредитного договору, вносила періодичні платежі на погашення кредиту, не спростувала наданий Банком розрахунок заборгованості, який підтверджено належними і допустимими доказами, висновки суду першої інстанції про недоведеність Банком позовних вимог є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону і суперечать фактичним обставинам справи.

Посилання відповідача на те, що Банком не доведений факт отримання нею кредитних карток є неспроможними.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх позовних вимог Банк надав суду Анкету-заяву позичальника, підписану ОСОБА_1 , фотокопію її паспорта, фотознімок, на якому зображена позичальник із кредитною карткою, розрахунок заборгованості, витяг про рух коштів з карткового рахунку за період з 01.07.2012 по 01.01.2019.

Із аналізу витрат позичальника (рух коштів по картковим рахункам) вбачається, що протягом дії кредитної картки за рахунок кредитних коштів відповідач здійснювала комунальні платежі, поповнювала рахунок мобільного телефону за номером, який зазначено в Анкеті-заяві (а.с.107-114). Вказані обставини спростовують доводи відповідача про те, що Банком не доведено факт отримання нею кредитних карток, строку їх дії.

Натомість жодного доказу на спростування наданих Банком доказів позичальник суду не надала.

Не ґрунтуються на вимогах закону і висновки суду щодо пропуску Банком строку позовної давності.

Як встановлено судом і підтверджується належними і допустимими доказами, останній платіж на погашення кредиту був внесений позичальником 30.05.2017р., прострочення за кредитом виникло з 01.08.2017р, з відповідним позовом до суду Банк звернувся у вересні 2018 року, тобто в межах строків позовної давності.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості, що підлягає стягненню з позичальника на користь Банку, суд апеляційної інстанції враховує такі обставини

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами ; строк повернення кредиту в повному обсязі - не пізніше остання дня місяця, зазначеного на платіжній карті (п.2.1.1.12.5 Умов та правил), а у випадку прострочення кредиту (овердрафту) - строком повернення кредиту є 91 день з моменту виникнення такої заборгованості (п.2.1.1.12.2 Умов та правил) .

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 91 дня з моменту виникнення простроченої заборгованості - (01 серпня 2017 року + 90 днів = 30 жовтня 2017), відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18 від 28 березня 2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нарахування позивачем на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України передбачених договором процентів до повного погашення заборгованості за кредитом, є неправомірним.

Зважаючи на те, що строк виконання боргового зобов`язання настав 30 жовтня 2017року, нарахування Банком після 30 жовтня 2017 року відсотків і пені за користування кредитом не ґрунтується на вимогах закону і умовах кредитного договору.

Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, згідно наданого Банком розрахунку, він має право на стягнення заборгованості на загальну суму 8 234, 58 грн., із яких: за тілом кредиту на суму 5 954, 30 грн., за відсотками, нарахованими станом на 30 жовтня 2017 року на суму 1 148, 42 грн., за пенею в межах строків позовної давності, нарахованою за вересень-жовтень 2017 року на суму 1131, 86 грн.

Вимоги Банку про стягнення судових штрафів, відсотків і пені, нарахованих після 30 жовтня 2017 року, а також пені, нарахованої до вересня 2017 року задоволенню не підлягають. Стягнення судових штрафів призведе до подвійної відповідальності позичальника, що суперечить ст.61 Конституції України і загальним засадам цивільного судочинства, стягнення пені, нарахованої до 1 вересня 2017 року суперечить положенню ст.ст. 258, 267 ЦК України

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції допустився порушень як норм матеріального, так і процесуального права, оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову і стягнення з позичальника на користь Банку заборгованість за кредитним договором на суму 8 234, 58 грн., із яких: за тілом кредиту на суму 5 954, 30 грн., за відсотками, нарахованими станом на 30 жовтня 2017 року на суму 1 148, 42 грн., за пенею на суму 1131, 86 грн.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій пропорційно частці задоволених позовних вимог на суму 1191, 87 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374 , 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2019 року по цій справі скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 липня 2012 року у розмірі 8 234, 58 грн. (вісім тисяч двісті тридцять чотири гривні 58 коп.), із яких: за тілом кредиту на суму 5 954, 30 грн., за відсотками, нарахованими станом на 30 жовтня 2017 року на суму 1 148, 42 грн., за пенею на суму 1131, 86 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» компенсацію судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1191, 87 грн. (одна тисяча сто дев`яносто одна гривня 87 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: