ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5399/19 Справа № 212/7357/18 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс»

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2019 року, яке постановлено суддею Ваврушак Н.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 12 березня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Комплекс» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27.11.2017 року по справі №212/1376/17-ц визнано незаконним його звільнення з посади директора ТОВ «Комплекс» відповідно до протоколу №1 від 28.01.2017 року, поновлено його на посаді директора та стягнуто з ТОВ «Комплекс» на користь позивача 6090 грн. 70 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2017 року по 06.07.2017 року.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць допущено до негайного виконання, проте, у примусовому порядку після відкриття виконавчого провадження, відповідно до рішення суду, з відповідача було стягнуто на користь позивача лише середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2017 року по 06.07.2017 року, однак позивача не було поновлено на роботі.

28.03.2018 року державним виконавцем Покровського ВДВС м. Кривого Рогу було направлено до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомлення про кримінальне правопорушення.

Позивач, вважає, що має право на стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, оскільки майже протягом року рішення суду про поновлення його на посаді не виконувалось та не виконано до тепер, що призвело також і до моральних страждань.

На підставі наведеного вище, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою виконання рішення суду за період з 07.07.2017 року по 25.09.2018 року в сумі 19 701,55 грн. та моральну шкоду в сумі 2000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Комплекс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 19 701, 55 грн.

Стягнуто з ТОВ «Комплекс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200 грн.

Стягнуто з ТОВ «Комплекс» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на неправомірність прийнятого 27.11.2017 року рішення Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про поновлення позивача на посаді директора ТОВ «Комплекс», відсутність затримки виконання рішення з боку чинного директора відповідача, оскільки питання щодо поновлення позивача на роботі має вирішуватись загальними зборами учасників товариства. Крім того, представник відповідача посилається на наявність заборони проводити реєстраційні дії стосовно ТОВ «Комплекс», згідно ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Комплекс» було визнано незаконним звільнення позивача з посади директора ТОВ «Комплекс», поновлено позивача на посаді директора ТОВ «Комплекс» та стягнуто з ТОВ «Комплекс» на користь позивача 6090 грн. 70 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2017 року по 06.07.2017 року. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 3-11).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2018 року вказане рішення суду залишено без змін.

Після винесення рішення Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, яке було допущено до негайного виконання, позивач звернувся з виконавчим листом до органів виконавчої служби, а саме 05.12.2017 року державним виконавцем Покровського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження №55298917 за заявою позивача - стягувача ОСОБА_1 з приводу виконання даного рішення (а.с.16-17).

15.12.2017 директор відповідача ОСОБА_2 особисто отримав постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.18).

Під час проведення виконавчих дій 15.02.2018 року відповідач направив до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заяву про відстрочку виконання рішення суду від 27.11.2017 року в частині поновлення на роботі позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

28.02.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідачу було відмовлено у задоволенні вказаної заяви у зв`язку з ненаданням жодного доказу щодо наявності виключних обставин, що утруднюють виконання рішення суду, а зазначені в заяві підстави для надання відстрочки виконання судового рішення, не свідчать про наявність обставин, які є підставою для надання відстрочки виконання рішення, яке допущено до негайного виконання (а.с.12).

21.03.2018 року та 28.03.2018 року державним виконавцем було винесено постанови про накладення штрафів за невиконання рішення суду.

28.03.2018 року державним виконавцем Покровського ВДВС м. Кривий Ріг було направлено до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомлення про кримінальне правопорушення (а.с.19-21).

За вказаним повідомленням в провадженні Покровського ВП КПВ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000904 від 30.03.2018 за ст.382 ч.1 КК України, в рамках якого проводиться досудове розслідування стосовно умисного невиконання службовими особами відповідача рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27.11.2017 по справі №212/1376/17-ц (а.с.35).

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2017 в частині поновлення позивача на посаді директора ТОВ «Комплекс» виконано не було, права позивача не були відповідачем поновлені, порушення права не було припинене.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, однак не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутого з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

В пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Частина друга статті 18 ЦПК України визначає, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частиною першою статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття "затримка" як "зволікання", затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником, уповноваженим органом, наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Такий правовий висновок наведений у Постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-435цс15.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року " 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у Постанові від 14.09.2016 року у справі № 523/18850/14-ц.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2017 року в частині поновлення позивача на посаді директора ТОВ «Комплекс» виконано не було, права позивача не були відповідачем поновлені, порушення права не було припинене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку та моральної шкоди, є обґрунтованими і тому підлягають частковому задоволенню.

Проте, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції має бути змінено в частині стягнутого судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2018 року державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України) та Реєстраційній службі Криворізького міського управління юстиції, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, заборонено проводити реєстраційні дії стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» (50015, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 5-Г, ідентифікаційний код 06959123) щодо зміни відомостей про власників Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс», зміни розміру статутного капіталу вказаного товариства, місцезнаходження товариства, керівника товариства.

Вказана ухвала була скасована Дніпровським апеляційнім господарським судом від 04.09.2018 року.

Наведені вище обставини свідчать про те, що в період часу з 14.06.2018 року по 04.09.2018 року відповідач був позбавлений можливості виконати рішення суду щодо поновлення позивача по справі на посаді директора ТОВ «Комплекс», отже середній заробіток за час вимушеного прогулу за вказаний період не підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 16096,85 грн. за 259 робочих днів за період часу з 07 липня 2017 року по14.06.2018 року, та за період часу з 04.09.2018 року по 25.09.2018 року, виходячи з наступного розрахунку: 259 днів * 62,15 грн., оскільки середньоденна заробітна плата, з урахування сум заробітку ОСОБА_1 за грудень 2016 року, січень 2017 року згідно індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України форми ОК-5 про застраховану особу, становить 62,15 грн. (а.с.13-15), у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди в сумі 200 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки вказаний розмір визначений виходячи із конкретних обставини по справі, обсягу фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили, враховуючи принципи розумності і справедливості.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги щодо неправомірності прийнятого 27.11.2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу про поновлення позивача на посаді директора ТОВ «Комплекс», оскільки вказане рішення залишено без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року та постановою Верховним Судом від 24 квітня 2019 року.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про відсутність затримки виконання рішення з боку чинного директора відповідача, а питання щодо поновлення позивача на роботі має вирішуватись загальними зборами учасників товариства, оскільки рішення суду про поновлення позивача на посаді директора ТОВ «Комплекс» підлягало негайному виконанню з 27.11.2017 року, а неможливість відповідача зібрати загальні збори учасників товариства не знімає з відповідача відповідальності за невиконання рішення суду щодо поновлення позивача на роботі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» на користь ОСОБА_1 , із зменшенням цього розміру з 19701,55 грн. до 16096,85 грн.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 березня 2019 року змінити в частині розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 19701 грн. 55 коп. до 16096 (шістнадцять тисяч дев`яноста шість) грн. 85 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: