РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/370/19

Провадження № 2/643/2197/19

31.05.2019 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Насирової М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, суд,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування вимог зазначив, що 06.07.1994 ОСОБА_1 , за договором міни, набув у власність 1/5 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Станом на липень 2016 року, співвласниками квартири були: сестра позивача ОСОБА_2 , у розмірі 1/5 частки, набутої за договором міни від 06.07.1994, та батько - ОСОБА_3 , у розмірі 3/5 часток, які склалися із 1/5 частини, набутої за договором міни від 06.07.1994, 1/5 частки, набутої в порядку спадкування за бабусею, ОСОБА_4 , свідоцтво про право на спадщину за законом серії АЕК № 872631, та 1/5 частки, набутої в порядку спадкування за дружиною, ОСОБА_5 , свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВТР № 678935.

Згідно до рішення Московського районного суду від 28.10.2016, ухваленого по справі № 643/8583/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення витрат у сплату комунальних платежів, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, яке було частково змінене рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29.11.2016, було припинено право часткової власності ОСОБА_1 на 1/5 частину квартири, з виплатою на його користь грошової компенсації у сумі 119079 грн. 35 коп. ринкової вартості належної йому 1/5 частини квартири.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було подано касаційну скаргу на рішення Московського районного суду м. Харкова та Апеляційного суду Харківської області, ухвалені по справі № 643/8583/16-ц. Незважаючи на обізнаність в оскарженні та ймовірності скасування вищезазначених рішень, відповідачі по справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , свідомо та протиправно реалізували квартиру, уклавши 07.02.2017 договір купівлі-продажу, серія та номер 423.

Згідно до Постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду України від 28.03.2018, було частково задоволено касаційну скаргу, та рішення Московського районного суду м. Харкова від 28.10.2016 та Апеляційного суду Харківської області від 29.11.2016 в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення витрат на сплату комунальних платежів, припинення права спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/5 частини квартири; визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/5 частини квартири, що належить ОСОБА_1 , зі сплатою грошової компенсації у сумі 119079,35 гривень, скасовано та справу направлено у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В частині вирішення позовних вимог щодо стягнення витрат на ремонт квартири, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю, визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, зазначені рішення залишено без змін.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25.07.2018 в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності зі сплатою грошової компенсації відмовлено.

Таким чином, наразі позивач вважає себе власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку належить іншій особі - ОСОБА_6 , внаслідок протиправного укладення договору купівлі-продажу від 07 лютого 2017 року.

В зв`язку з чим позивач просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 2/5 частини (долі) та з ОСОБА_3 3/5 частини (долі), безпідставно набутих та збережених грошових коштів у розмірі 210480,4 грн., процентів за користування безпідставно набутими та збереженими коштами у сумі 60759,52 грн., інфляційного збільшення безпідставно набутих та збережених коштів у сумі 41190,94 грн., три проценти річних від простроченої сплатою на користь позивача суми безпідставно набутих і збережених коштів у розмірі 11971,41 грн., а всього, 324402,27 грн.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою судді від 05.04.2019 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідачі відзив на позову заяву не надали.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, дійшов наступного.

Так, з копії рішення Московського районного суду від 25.07.2018 у справі 643/8583/16-ц ухваленого за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення витрат на сплату комунальних платежів та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності зі сплатою грошової компенсації вбачається, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення витрат на сплату комунальних платежів задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/5 частини сплачених комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_2 за період з 01.05.2015 року по 01.06.2016 року у розмірі 3409 грн. 70 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності зі сплатою грошової компенсації відмовлено. (а.с.10-13).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.05.2018, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу № 423 виданого 07.02.2017 приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. (а.с.14).

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно до ч.1 ст.365 Цивільного Кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім`ї.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини першої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Так, позивачем ставиться вимога про стягнення безпідставно набутих та збережених грошових коштів в загальному розмірі 324402,27 грн., зазначивши при цьому, що він є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 , яка на даний час належить на праві власності ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2017.

Таким чином, позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно, з урахуванням визначеного позивачем способу захисту порушеного права, відсутності належних та допустимих доказів про предмет доказування, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України, й судові витрати покласти на позивача відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.12,13,81,263-265,259 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовити у повному обсязі.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Т. В. Поліщук