Єдиний унікальний номер 725/929/19
Номер провадження 2/725/133/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2019 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Томко І.Д.,

представників позивача Снігур С.І., Катеринчук Ю.В.,

представника відповідача Карвацької Г.Ф. ,

третьої особи ОСОБА_2 .,

та представника третьої особи ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до юридичного управління Чернівецької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог до предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , Головне територіальне управління юстиції у Чернівецькій області про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2005 року на праві власності належить 58/100 будинковолодіння з належними до нього надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та з метою здійснення державної реєстрації права власності на вказану частку будинковолодіння 31.05.2018 року вона звернулась з відповідною заявою до органу реєстрації. Разом з тим, їй відмовлено у здійсненні державної реєстрації права власності на 58/100 ідеальних часток зазначеного будинковолодіння, оскільки за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано право власності ОСОБА_2 на 61/100 ідеальних часток будинковолодіння, у зв`язку з чим реєстрація права власності на 58/100 часток за умови вже існуючої зареєстрованої на 61/100 часток технічно неможлива, оскільки в такому випадку сума часток є більшою одиниці.

Вважає, що рішення про державну реєстрації права власності за ОСОБА_2 на 61/100 ідеальну частку будинковолодіння за вказаною вище адресою індексний номер 36229096 від 20.07.2017 року, про яке їй стало відомо 05.06.2018 року, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки порушує її право власності, а також прийняте державним реєстратором з порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Посилалась на те, що ЧКОБТІ 03.10.2005 року було здійснено державну реєстрацію права власності на підставі укладеного між нею та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу 58/100 ідеальних часток будинковолодіння по АДРЕСА_1 , проте в порушення вимог ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор вказаних обставин не встановила, а також не звернула увагу на наявність рішення Чернівецької міської ради від 23.08.2005 року №654/14 про зміну часток у праві спільної часткової власності спірного будинковолодіння, зокрема 42/100 за ОСОБА_2 та 58/100 за колишнім співвласником ОСОБА_4 , у зв`язку з чим здійснила державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.04.1978 року, проте 17.07.1978 року ОСОБА_2 продав 39/100 будинковолодіння ОСОБА_4 та у нього виникла спільна часткова власність на будинковолодіння площею 43,80 кв.м. по АДРЕСА_1 , а внаслідок здійсненої ОСОБА_4 перебудови відповідно змінились частки співвласників.

При розмові з державним реєстратором позивач повідомила їй про наявність вказаного рішення Чернівецької міської ради, зареєстрованого права власності в ЧКОБТІ на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2005 року, факт оскарження в судовому порядку ОСОБА_2 акту технічної комісії про прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 10.08.2005 року, свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на 58/100 частин будинковолодіння за вказаною вище адресою, а також укладеного між нею та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу та про відмову в задоволенні його позовних вимог на підставі рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 16.03.2011 року. Не зважаючи на вказані обставини, державний реєстратор помилково прийшла до висновку про відсутність спільної часткової власності позивача та третьої особи ОСОБА_2 на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, при здійсненні державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 61/100 ідеальну частку будинковолодіння державний реєстратор не встановила наявність суперечностей між заявленими ОСОБА_2 та вже існуючими зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

У своїй позовній заяві позивач вказувала, що предметом позову є визнання протиправними дій державного реєстратора Карвацької Г.Ф., проте позовні вимоги пред`явила до юридичного управління Чернівецької міської ради, яке на її думку у своїй діяльності в контексті державної реєстрації права власності ОСОБА_2 порушило вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєструвавши право власності на неіснуючу 61/100 частину будинковолодіння тим самим, позбавивши можливості позивача зареєструвати право власності на належні їй 58/100 ідеальних часток спірного будинковолодіння.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36229096 від 20.07.2017 року, який зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, а саме на об`єкт нерухомості - 61/100 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (житловий будинок літ. А житловою площею 43,80 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, огорожа №1-3), яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 ; стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу.

В рамках судового розгляду даного спору судом залучено до участі у справі в якості третьої особи Головне територіальне управління юстиції у Чернівецькій області, а також витребувано докази - реєстраційну справу щодо об`єкту нерухомості - будиковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 101, що містить рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 . індексний номер 36229096 від 20.07.2017 року, а також матеріали інвентаризаційної справи на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .

На вказану позову заяву надійшов відзив, в якому відповідач - юридичне управління Чернівецької міської ради, в інтересах якого на підставі довіреності діяла Карвацька Г.Ф. , заперечувало проти задоволення позову, вказуючи на те, що 17.07.2017 року ОСОБА_2 подав державному реєстратору пакет необхідних документів для здійснення державної реєстрації його права власності на частку, зокрема заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо власності), паспорт громадянина України, картка платника податків, свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.04.1978 року, технічний паспорт від 04.04.1978 року, виданий ЧКОБТІ. Після отримання вказаних документів, державний реєстратор з дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 20 Порядку т державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013року №868, п. 10 постанови Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 року, прийняла рішення індексний номер 36229096 від 20.07.2017 року. Також, у відзиві Карвацька Г.Ф. , діючи в інтересах відповідача вказувала на те, що ОСОБА_3 не є власником 58/100 частин спірного будинковолодіння, оскільки придбане нею майно демонтоване, а на його місці самочинно здійснено будівництво фактичного іншого майна на яке остання не набула права власності з урахуванням вимог ст. 376 ЦК України. Приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 індексний номер 36229096 від 20.07.2017 року, державний реєстратор врахувала подану останнім інформацію щодо наявності самочинного будівництва та прийшла до обґрунтованого висновку, що подані ОСОБА_2 документи про належність йому 61/100 частин будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 є єдиними дійсними правовстановлюючими документами та підтверджують право власності останнього на вказане майно.

У відповіді на відзив позивач вказувала на те, що приймаючи оскаржуване рішення державний реєстратор керувалась нормами права, які втратили чинність, а також не встановила наявності підстав для відмови ОСОБА_2 у здійсненні реєстрації права власності на 61/100 частину будинковолодіння, оскільки не з`ясувала той факт, що в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься запис від 03.10.2005 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 58/100 часток спірного будинковолодіння відповідно до договору купівлі-продажу від 26.09.2005 року, що зобов`язана була зробити відповідно до вимог п. 2 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141. Таким чином, державний реєстратор через свою бездіяльність не застосувала вимоги п. 5 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та безпідставно не відмовила ОСОБА_2 у реєстрації права власності у зв`язку з наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами. Також, зазначала, що ОСОБА_2 ввів державного реєстратора в оману, оскільки йому достеменно було відомо про зміну розміру часток в спільній частковій власності, проте останній не повідомив дані обставини при зверненні до державного реєстратора. Також, вказувала, що придбане нею майно у ОСОБА_4 не було демонтоване, а лише здійснено його переобладнання та рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 02.07.2009 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання самочинного будівництва незаконними та його знесення. Крім того, вказувала на те, що з матеріалів реєстраційної справи вбачається відмінність між площею будинковолодіння, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , а саме - 43,80 кв.м., а також тією що вказана у правовстановлюючих документах, а саме - 44,70 кв.м.

В судове засідання позивач не з`явилась, в її інтересах діяли представники, які позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Вказували на те, що ОСОБА_2 після отримання будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 у спадок відчужив його частку, у зв`язку з чим право власності стало спільним частковим, при цьому кожен із співвласників міг розпоряджатись своєю часткою на власний розсуд, у зв`язку з чим попереднім власником ОСОБА_4 та відповідно ОСОБА_3 були здійсненні ряд добудов з метою покращення житлових умов. Вказували на те, що після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 зареєструвала своє право власності на 58/100 часток будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Зазначали, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тривалий час існують неприязні відносини, а також судові спори. По суті спору також вказували, що ОСОБА_2 не повідомив державного реєстратора про зміну часток, а остання не перевірила факт реєстрації права власності за ОСОБА_3 у 2005 році, тим самим порушила вимоги закону, а також безпідставно прийшла до висновку про недійсність правовстановлюючих документів ОСОБА_3 , а також про дійсність поданих документів ОСОБА_2 відповідно до яких йому належить 61/100 будинковолодіння. Також, просили вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, а також витрати на праву допомогу в сумі 4368,40 грн., розрахунок яких подали в судовому засіданні.

Представник відповідача Карвацька Г.Ф. в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини викладені у відзиві, а також вказувала на те, що право власності позивача на 58/100 часток спірного будинковолодіння не існує, оскільки остання здійснила самочинне будівництво, а також перерозподіл часток відбувався з порушенням законодавства, без згоди іншого співвласника та без зміни правовстановлюючих документів іншого співвласника. Таким чином, вважає правомірним рішення про реєстрацію права власності на 61/100 частину будинковолодіння в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, оскільки це єдиний дійсний правовстановлюючий документ, який встановлює право власності на частку будинковолодіння.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 . в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили відмовити в його задоволенні з підстав на які вказувала державний реєстратор Карвацька Г.Ф. зазначали про існування неприязних стосунків між сусідами, а також тривалих судових спорів, які стосуються перебудови відчуженої ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 частки спірного будинковолодіння та зміни правовстановлюючих документів відповідно до яких частка останньої збільшилась з 39/100 на 58/100.

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області для дачі пояснень в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних обставин.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів інвентарної справи №13457 на будинковолодіння АДРЕСА_1 , а також наявних в матеріалах цивільної справи письмових доказів, нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 78,80 кв.м. в тому числі житловою площею 43,80 кв.м. належало на праві власності ОСОБА_9 , а з 04.04.1978 року - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.1978 року ОСОБА_4 набула у власність 39/100 ідеальних часток спірного будинковолодіння та у зв`язку з проведеними добудовами на підставі рішення Чернівецької міської ради №654/14 від 23.08.2005 року змінено дольове співвідношення,а саме 42/100 частин за ОСОБА_2 та 58/100 часток за ОСОБА_4 , у зв`язку з чим 06.09.2005 року остання отримала свідоцтво про право власності на 58/100 ідеальних часток вказаного нерухомого майна, яке в подальшому відчужила ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 26.09.2005 року (а/с 14,15,17).

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 16.03.2011 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності виданого на ім`я ОСОБА_4 та визнання частково недійсним договору купівлі-продажу будинку від 26.09.2005 року.

Право власності ОСОБА_3 на 58/100 частин вказаного будинковолодіння 03.10.2005 року зареєстроване у ЧКОБТІ з внесенням запису у відповідний державний реєстр (а/с 12, 25).

Відповідно до довідки ЧКОБТІ від 28.01.2019 року №202, за період з 2005 року по теперішній час звернень співвласників будинку щодо перерахунку часток не надходило (а/с 24).

31.05.2018 року позивач звернулась з заявою про проведення державної реєстрації права власності на вказану частку, разом з тим рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Шевчук Н.С. №41446387 від 05.06.2018 року відмовлено у державній реєстрації права власності на 58/100 ідеальних часток будинколодіння, оскільки за адресою АДРЕСА_1 вже існує зареєстроване право власності на 61/100 частку будинковолодіння, а тому реєстрація права власності за ОСОБА_3 на 58/100 часток є технічно неможливою, оскільки сума всіх часток є більше одиниці (а/с 26).

Судом встановлено, що на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Карвацької Г.Ф. №36229096 від 20.07.2017 року внесено відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на 61/100 ідеальну частку вказаного вище будинковолодіння (а/с 77,78).

Підставою звернення до суду з даним позовом позивач вказувала протиправність дій державного реєстратора Карвацької Г.Ф. , яка не виконала вимоги ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка зобов`язує державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитувати від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Таким чином, позивач вказувала, що державний реєстратор не встановила наявність вже зареєстрованого права власності на 58/100 ідеальних часток будинковолодіння в органах БТІ за ОСОБА_3 та як наслідок не прийняла рішення про відмову в реєстрації права власності за ОСОБА_2 на 61/100 ідеальну частку у зв`язку з наявністю суперечностей між заявленим та вже зареєстрованим правом власності.

Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку з діяльністю державного реєстратора Карвацької Г.Ф. щодо реєстрації права власності на 61/100 ідеальну частку будинковолодіння в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Частиною першою ст. 11 вказаного Закону передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Таким чином, оскаржуване рішення про реєстрацію права власності було прийняте Карвацькою Г.Ф. самостійно як державним реєстратором, проте позовні вимоги ОСОБА_3 заявляла до юридичного управління Чернівецької міської ради, яке є структурним підрозділом Чернівецької міської ради, не наділене статусом юридичної особи чи її філії або представництва, а також не здійснює повноваження щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а Карвацька Г.Ф. в рамках судового розгляду даного спору діяла як представник Чернівецької міської ради та її виконавчого комітету на підставі довіреності №01/02-18/889 від 10.04.2017 року та не була залучена до участі у справі позивачем як державний реєстратор.

Так, державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданої особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії, у зв`язку з чим, вважаючи, що державний реєстратор Карвацька Г.Ф. допустила порушення при прийнятті рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , остання є належним відповідачем у даному спорі, проте вимог до неї не заявлено.

Крім того, зі змісту позовних вимог вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом позивач у вибраний нею спосіб захисту має намір захисти своє право власності на 58/100 ідеальних часток будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, на думку позивача, саме в результаті державної реєстрації права власності за третьою особою ОСОБА_2 , який є суб`єктом звернення за такою послугою порушується (не визнається, оспорюється) її право власності, то в даному випадку має місце спір позивача про цивільне право з ОСОБА_2 , який і має бути належним відповідачем у спорі про скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права за ним, адже наслідки вирішення такого спору судом безпосередньо впливають на зміст та стан речового права саме ОСОБА_2 ..

Наведене також узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного суду у постанові від 02.10.2018 року у справі № 911/488/18.

Таким чином, з урахуванням предмету та підстави позову, в даному випадку фактично вирішується спір про цивільне право між ОСОБА_3 , яка вимагає скасування державної реєстрації, та ОСОБА_2 , за якими зареєстровано право, а також державним реєстратором, правомірність дій якої при прийняті відповідного рішення оскаржується позивачем, а тому належними відповідачами у даному спорі є ОСОБА_2 та державний реєстратор Карвацька Г. Ф. до яких позивач позовних вимог не пред`являла.

Згідно ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Разом з тим, позивач та її представники не звертались до суду з клопотаннями про заміну відповідача, а також про залучення співвідповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 51 та 175 ЦПК України на позивача покладений обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, зокрема відповідачів, які залучені до участі у справі позивачем.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі № 2-797/2008.

Отже, за наслідками розгляду справи встановлено, що юридичне управління Чернівецької міської ради є неналежним відповідачем у даному спорі.

Крім того, Велика Палата Верхового суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц дійшла висновку, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Таким чином, даний позов пред`явлений до неналежного відповідача, а тому в його задоволені слід відмовити.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 2,10,11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до юридичного управління Чернівецької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог до предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , Головне територіальне управління юстиції у Чернівецькій області про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 36229096 від 20.07.2017 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 червня 2019 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна