Провадження № 2/537/133/2019
Справа № 537/4577/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2019 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Фадєєвої С.О.,

за участі секретаря судових засідань Герасименко Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1 В.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення коштів за борговою розпискою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з позовом, ОСОБА_7 просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованість за договором позики на підставі боргової розписки від 15.11.2006 в сумі 48250 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, та судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 15.11.2006 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав у борг ОСОБА_2 50000 доларів США на строк користування по 31.12.2009 для придбання автомобіля Volkswagen Touareg, що підтверджується розпискою від 15.11.2006 року. ОСОБА_2 у встановлений строк кошти не повернув, а здійснив лише часткове погашення заборгованості протягом 2009 2016 років у загальній сумі 1750 доларів США. Залишок боргу за розпискою складає 48250 доларів США, яку ОСОБА_2 не повертає, пояснюючи неможливість виконання зобов`язання відсутністю коштів та власними проблемами фінансового характеру. На момент позики коштів ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , кошти були використані в інтересах подружжя, а саме, на придбання автомобіля, право керування яким було і у ОСОБА_4 . В подальшому між подружжям укладено мирову угоду, яка затверджена рішенням суду 25.03.2013 року, та якою встановлено, що борг за розпискою від 15.11.2006 є спільним боргом подружжя, а придбаний автомобіль Volkswagen Touareg в порядку поділу майна подружжя був виділений у власність ОСОБА_2 Договір, укладений в інтересах сім`ї одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї, а тому у відповідачів є солідарне зобов`язання з повернення йому позичених коштів.

Відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позов, де вона вказала, що згідно розписки від 15.11.2006 ОСОБА_2 до кінця 2009 року узяв у борг у ОСОБА_6 50000 доларів США для придбання автомобіля, але сам автомобіль було придбано 16.07.2007, тобто через дев`ять місяців після ніби-то узяття в борг коштів. При цьому факт того, що розписка про отримання позики знаходиться у ОСОБА_2 підтверджує те, що позика повернута ОСОБА_6 , якщо вона взагалі була. Відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів того, що автомобіль Volkswagen Touareg придбано саме за 50000 доларів США та саме за позичені кошти. Згідно правовстановлюючих документів, що надавалися ОСОБА_2 до МРЕВ ДАІ при реєстрації транспортного засобу, вказаний автомобіль був придбаний на біржі за значно менші кошти. ОСОБА_2 не виконав умови договору позики та не передав автомобіль у власність ОСОБА_6 , як те передбачено розпискою, що підтверджує фіктивність цього зобов`язання. Крім того, ОСОБА_2 кожного разу до суду надаються різні варіанти розписки, де назва автомобіля вказана то українською мовою, то англійською. Надана суду розписка відмінна від розписки, наданої ОСОБА_6 суду у 2013 році, та відмінна від розписок, які надавалися ОСОБА_2 до суду в інших цивільних справах. Долучення до матеріалів справи фіктивних розписок про нібито часткове погашення боргу ОСОБА_2 зроблено для переривання строку позовної давності. В судовому засіданні у 2013 році ОСОБА_6 давав показання, що ніяких коштів йому не повернуто, право власності на автомобіль на нього не переоформлено, сам він до суду з позовом не звертався. Вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту шляхом стягнення грошових коштів, оскільки єдиним варіантом виконання зобов`язання, що вказаний у розписці, є переоформлення права власності на автомобіль за позикодавцем. Також у відзиві просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення з неї коштів, оскільки після спливу строку виконання зобов`язання, вказаного у розписці, пройшло 9 років.

В судове засідання позивач ОСОБА_6 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. ОСОБА_4 у відзиві просила суд розгляд справи проводити без її участі за участі представника.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 . ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених упозові, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 . ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_6 визнав, вказав, що дійсно за договором позики ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_6 50000 доларів США для купівлі автомобіля Volkswagen Touareg, який придбавався та використовувався в інтересах сім`ї. На підтвердження укладення договору відповідачем було надано розписку від 15.11.2006. ОСОБА_2 частково повернув кошти у загальній сумі 1750 доларів США, але через брак коштів погасити всю суму заборгованості у нього можливості немає.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_6 не визнав з підстав, викладених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити. Також клопотав застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

В силу ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин,правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 викладено правову позицію, за якою досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до розписки від 15.11.2006, оригінал якої наданий представником позивача суду, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_6 50000 доларів США для купівлі автомобіля Volkswagen Touareg, суму боргу зобов`язувався повернути до кінця 2009 року, у випадку неповернення суми зобов`язувався передати автомобіль у постійне користування ОСОБА_6 з оформленням всіх правовстановлюючих документів. Представником відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтверджено, що вказана розписка написана власноруч ОСОБА_2

Цивільне законодавство передбачає презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Оригінал розписки від 15.11.2006 надано суду представником позивача ОСОБА_6 , згідно його пояснень у суді сам договір позики міг бути укладеним 05.11.2006.

Зміст договору, укладеного ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , не суперечить загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановленим ст..203 ЦК. В силу ст.. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторонами вказаний договір позики недійсним не визнавався.

Суд не приймає як належні заперечення відповідача ОСОБА_4 та її представника щодо того, що договір між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не укладався взагалі та є фіктивним, в тому числі тому, що вказаний борг відповідачем ОСОБА_4 визнавався раніше. Так, ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.03.2013, яка не оскаржувалася сторонами та набрала законної сили, визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по справі за позовом фізичної особи ОСОБА_4 до фізичної особи ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та позовом фізичної особи ОСОБА_2 до фізичної особи ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, розподіл спільного майна подружжя та стягнення компенсації, в тому числі виділено ОСОБА_2 та визнано за ним право приватної власності на автомобіль «Фольксваген Туарег», державний номер НОМЕР_1 , та в порядку грошової компенсації, з урахуванням частини боргу подружжя за розпискою від 15.11.2006 року у розмірі 108 044,26 грн., покладеного на ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову суму.

З тексту вказаної ухвали вбачається, що за умовами мирової угоди сторони домовились, що борг у розмірі 216 088,53 грн. за розпискою від 15.11.2006 року, відповідно до якої ОСОБА_2 взяв у борг у громадянина ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США на придбання автомобіля ОСОБА_10 , визнається спільним боргом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; виділяється ОСОБА_2 та визнається за ним право приватної власності на автомобіль «Фольксваген Туарег», державний номер НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 75/1-11 складає 216 088,53 грн. Укладення мирової угоди ОСОБА_2 та ОСОБА_4 її представником в суді не заперечується.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.08.2018, яка набрала законної сили, частково задоволена заява ОСОБА_2 про виправлення описки та виправлено допущену описку в тексті ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.03.2013 по справі № 1615/1092/2012 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, розподіл спільного майна подружжя та стягнення компенсації, ухвалено вважати вірним прізвище особи, від якої ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти в розмірі 50000 доларів США на придбання автомобіля ОСОБА_11 Таурег згідно розписки від 15.11.2006 року «Шушвал».

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання. Разом з цим підписання її сторонами свідчить про те, що як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_4 визнавався факт укладення договору позики за розпискою від 15.11.2006, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_6 50000 доларів США для купівлі автомобіля Volkswagen Touareg.

Копії інших розписок, що містяться в цивільній справі № 1615/1092/2012 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, розподіл спільного майна подружжя та стягнення компенсації,не посвідчені сторонами чи судом. До суду в даній справі надано оригінал лише розписки, яка є предметом спору, інші розписки подані у вигляді копій із копій. В судовому засіданні сторонам також неодноразово роз`яснювалося право клопотати про витребування оригіналів розписок та право клопотати про призначення та проведення експертизи, від чого вони відмовилися.

Суду також не надано доказів того, що в судовому засіданні у 2013 році ОСОБА_6 давав показання, що ніяких коштів йому не повернуто, а також доказів того, що розписка, яка є предметом даного позову, надавалася не ОСОБА_6 , а ОСОБА_2 При цьому судом досліджувалися в тому числі матеріали вказаної вище цивільної справи, про дослідження яких клопотав представник відповідача ОСОБА_4 .

Наявність витягу з ЄРДР, відповідно до якого внесені відомості про підроблення розписок невстановленою особою, як і зобов`язання ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.05.2019, що набрала чинності, начальника СВ КВ ГУ НП в Полтавській області або іншу уповноважену особу невідкладно внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_4 від 23.04.2019, та розпочати досудове слідство, не підтверджують фіктивність укладеного договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Досудове розслідування в справі не закінчено, жодна особа не повідомлена про підозру.

Сторонами не заперечується, що вказаний автомобіль Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_1 , придбаний під час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у шлюбі. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі перебували у шлюбі з 12.12.2003, який розірваний рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.12.2010, що набрало законної сили. За умовами мирової угоди між відповідачами, яка згадана вище, ОСОБА_4 визнавала, що автомобіль Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_1 , використовувався в інтересах сім`ї і для задоволення потреб сім`ї. Представником відповідача ОСОБА_4 не заперечувалося, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_4 мала право керування ним, цей факт також підтверджується оглянутою судом обліковою карткою приватного ТЗ, що міститься в матеріалах справи № 1615/1092/2012.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його було укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, що підтверджується, у тому числі, наданою розпискою, умови якої солідарні відповідачі не виконали.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Розписками ОСОБА_6 від 16.01.2009, 16.07.2010, 11.01.2011, 18.10.2012, 25.12.2014, 16.05.2016, оригінали яких надані суду представником ОСОБА_2 , підтверджується часткове погашення боргу у загальній сумі 1750 доларів США. При цьому суд констатує, що в силу ч.1 ст.264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Отже, відповідачем ОСОБА_2 вчинені дії, які свідчать про визнання ним свого боргу, що перервало строк позовної давності. Представником відповідача при цьому клопотань про застосування строку позовної давності не заявлялося та позовні вимоги визнавались.

Разом з цим, вирішуючи клопотання представника ОСОБА_4 щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В силу ст.. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частин 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

В силу частин 1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Останнє часткове погашення боргу ОСОБА_2 здійснено 16.05.2016, що підтверджується оригіналом розписки ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_4 вчинено дії, що свідчать про визнання нею спільного боргу, шляхом укладення мирової угоди та затвердження її судом 25.03.2013 в справі № 1615/1092/2012 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, розподіл спільного майна подружжя та стягнення компенсації.

Позовна давність обчислюється, переривається та зупиняється щодо кожного солідарного боржника (кредитора) окремо, за винятком настання обставин, які стають підставою для спільних заперечень. При подільному предметі зобов`язання подання заяви про застосування позовної давності одним із солідарних боржників спричиняє наслідки лише для цього заявника.

Так, в ухвалі ВССУ від 24.02.2016 в справі № 6-20072ск15 вказується, що за наявності порушень виконання договору обома відповідачами, але в разі заявлення про застосування позовної давності одним із них, щодо нього застосовується правовий механізм частини 4 ст.267 ЦК України як підстави для відмови в позові, а з урахуванням того, що клопотання про застосування позовної давності другим відповідачем не заявлялося, позов до нього підлягав задоволенню. Така ж правова позиція, викладена у інформаційному листі ВГСУ від 07.04.2008 N 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», відповідно до якої заява про застосування позовної давності одного з відповідачів, не поширюється на позовні вимоги до інших відповідачів, в тому числі і при солідарній відповідальності.

При цьому суд зазначає, що саме позивачеві належить право вибору способу захисту своїх прав шляхом подачі позову про стягнення боргу за договором позики чи витребування майна, а тому вважає, що позивачем ОСОБА_6 обрано належний спосіб захисту, передбачений цивільним законодавством.

З цих підстав судвважає за необхідне застосувати наслідки спливу строку позовної давності щодо вимог до ОСОБА_4 за наявності відповідного клопотання та приходить до висновку, що в позові до неї слід відмовити, оскільки з моменту визнання нею боргових зобов`язань 25.03.2013 до моменту подачі позову ОСОБА_6 до суду пройшло більше трьох років.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики на підставі розписки від 15.11.2006 у сумі 48250 доларів США.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Позивач просить стягнути борг у доларах США, зазначивши в рішенні суду гривневий еквівалент за офіційним курсом НБУ. Вказаним договором не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 50000 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається.

Також слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_6 сплачений ним судовий збір, оскільки вимоги стосувались солідарного стягнення боргу, який стягнуто з одного відповідача в повному обсязі заявлених вимог.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 19, 23, 76 83, 89, 141, 259, 265 ЦПК України, ст.ст. 207, 256, 257, 261, 264, 267, 626, 627, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст..65 СК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики на підставі розписки від 15.11.2006 у сумі 48250 доларів США.

У задоволені позовних вимогог до ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 8810 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору при подачі позову до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення п итання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повний текст рішення виготовлено та проголошено 10 червня 2019 року о 15 год. 00 хв.