Номер провадження 2/754/2159/19
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Ковтуненка В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО», про відшкодування майнової та моральної шкоди щодо ситуації створеної Публічним акціонерним товариством «Київенерго» шляхом службового шахрайства з метою заволодіння коштами у особливо великих розмірах,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ«КИЇВЕНЕРГО», про відшкодування майнової та моральної шкоди щодо ситуації створеної ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» шляхом службового шахрайства з метою заволодіння коштами у особливо великих розмірах, мотивуючи свої вимоги тим, що він, його дружина ОСОБА_2 та молодший син ОСОБА_3 є співвласниками нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 у рівних долях. При перевірці працівником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» у лютому 2018 року було знято показники лічильника. З незрозумілих причин від показників лічильника гарячої води у кухні віднято показники лічильника гарячої води у ванні 104-7 =97 м. куб. і виник борг у сумі 7820,14 грн. Позивач звернувся до ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» з проханням щодо зняття контрольних показників лічильників гарячої води, що було здійснено 20.03.2018 року, показники лічильника гарячої води у кухні 106 метрів кубічних, у ванній 17 метрів кубічних.20.04.2018 року та 08.05.2018 року стосовно немотивованого боргу звертався до сервісного центру ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» але питання не вирішилось. Останній раз звертався до керівника Деснянського сервісного центру «КИЇВЕНЕРГО» і зрозумів, що знущання з нього та його дружини не припиниться ніколи, так як за останні 4 місяці від бухгалтерії ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» регулярно надходять погрози про відключення гарячої води у разі несплати боргу, який створено шляхом службового шахрайства з метою заволодіння коштами що належать родині. Моральне знущання над позивачем та його родиною переходить усі межі, у зв`язку з чим позивач вимушений звертатись з даним позовом до суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.09.2018 року вказану позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з наявність недоліків, що позбавляло суд можливості відкрити провадження.

На виконання вимог вищевказаної ухвали позивачем було надано позов в новій редакції, який за змістом аналогічний тому, який судом було залишено без руху.

Ухвалою суду від 08.11.2018 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27.12.2018 року до суду надійшов відзив представника ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» де остання зазначає про те, що 24.04.2018 року Київською міською радою прийнято рішення № 517/4581 про завершення укладеної з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року. Майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, повернене з володіння та користування ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» після припинення вищезазначеної Угоди, 30.04.2018 року закріплено на правах господарського відання за комунальним підприємством «Київтеплоенерго» виконавчого органу Київської міської державної адміністрації. З 01.05.2018 року котельні, теплові мережі та пункти, будинкові прилади обліку та інше допоміжне майно перейшли в експлуатацію КП «Київтеплоенерго». До КП «Київтеплоенерго» та Комунального концерну «Центр комунального сервісу» також відбулося переведення персоналу ПАТ «Київенерго», у тому числі технічного персоналу районів тепло збуту, що обслуговуватимуть теплові мережі, ведуть облік показань будинкових засобів обліку, здійснюють розподіл обсягів спожитої теплової енергії, та у яких залишилися архіви вихідних даних за попередні роки постачання теплової енергії. З 01.05.2018 року ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» припинило діяльність у сфері теплопостачання, про що було повідомлено на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та у газеті «Хрещатик» від 04.05.2018 року № 48(5099) про припинення дії пропозиції (публічної оферти) мешканцям житлових будинків м. Києва відносно укладення Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню. Відповідачем ще у червні 2018 року було здійснено перерахунок за послугу з централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ) на суму 8545,72 грн., у результаті чого сальдо розрахунків ОСОБА_2 з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» становить «-521,23 грн.». Таким чином, відповідач скасував у червні 2018 року здійснені раніше на особовому рахунку ОСОБА_2 помилкові нарахування за послугу з ЦПГВ ще до подачі позову її чоловіком 23.08.2018 року, який не мав договірних відносин з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». Споживачам послуг з централізованого опалення та ЦПГВ після 01.05.2018 формувалися та направлялися зведені квитанції від КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр», де в окремих колонках було зазначено стан оплат перед ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» за послуги, надані до 30.04.2018 року та - перед КП «Київтеплоенерго» за послуги, надані починаючи з 01.05.2018 року. Отже, власниця особового рахунку та Позивач мали можливість дізнатись про проведене коригування. Крім того, представник відповідача вказувала на те, що до позовної заяви не додано доказів, якими підтверджується, що саме діями ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» було завдано моральну шкоду, а також не долучено розрахунок суми даної шкоди.

У судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 повністю підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позові та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» в у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З матеріалів справи убачається, що 06.11.2017 року між представником РТМ «Троєщина», як виконавцем послуг та ОСОБА_2 як споживачем складено акт про прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання, який розташований в коридорі квартири АДРЕСА_2 .

Крім того, 20.03.2018 року між представником РТМ «Троєщина», як виконавцем послуг та ОСОБА_2 як споживачем складено акт про прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання, який розташований на кухні в квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до копій заяв від 16.03.2018 року та 20.04.2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 звертався до начальника центру обслуговування клієнтів ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» Деснянського району з приводу зняття показників лічильника.

Крім того, вбачається, що позивач 08.05.2018 року звертався із заявою до начальника центру комунального сервісу Деснянського району м. Києва з приводу здійснення перерахунку за послугу з централізованого постачання гарячої води.

З наданого до суду відзиву вбачається, що відповідачем у червні 2018 року було здійснено перерахунок за послугу з централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ) на суму 8545,72 грн., у результаті чого сальдо розрахунків ОСОБА_2 з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» становить «-521,23 грн.».

Також при розгляді справи, встановлено, що 24.04.2018 року Київською міською радою прийнято рішення № 517/4581 про завершення укладеної з ПАТ «Київенерго» Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року. Майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, повернене з володіння та користування ПАТ «Київенерго» після припинення вищезазначеної Угоди, 30.04.2018 року закріплено на правах господарського відання за комунальним підприємством «Київтеплоенерго» виконавчого органу Київської міської державної адміністрації. З 01.05.2018 року ПАТ «Київенерго» припинило діяльність у сфері теплопостачання, про що було повідомлено на офіційному сайті ПАТ «Київенерго» та у газеті «Хрещатик» від 04.05.2018 року № 48(5099) про припинення дії пропозиції (публічної оферти) мешканцям житлових будинків м. Києва відносно укладення Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес» що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України та статтею 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Саме на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та надано право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

У даному випадку особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 було відкрито відповідачем не на ім`я позивача, а на ім`я його дружини, про що зазначено в копії квитанції, яка долучена позивачем до позовної заяви як доказ на підтвердження заявлених позовних вимог, з якої видно, що суми до сплати формуються на ім`я власника особового рахунку - ОСОБА_2 .

У даному випадку договірних відносин із позивачем у відповідача ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не виникало та не існувало.

Тож, з вищенаведеного вбачається, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що саме він є споживачем житлово-комунальних послуг, а отже він не є особою, права якої порушуються діями відповідача щодо нарахування платежів.

Крім того, відповідачем вже здійснено перерахунок за послугу з централізованого постачання гарячої води, тож власниця особового рахунку має можливість дізнатись про проведене коригування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Слід відмітити, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданням шкоди полягає передусім, у прямому (безпосередньому) зв`язку між протиправною поведінкою та настанням шкоди. Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами, однак позивачем у свою чергу при зверненні до суду не надано належних доказів, що підтверджують зв`язок між діями відповідача та завданою шкодою.

Позивач намагається стягнути шкоду, що ймовірно завдана, але не йому особисто, на що не має повноважень від особи, інтереси якої представляє, навіть якщо цією особою є його дружина, що на позбавляє його обов`язку доведення власних повноважень на вчинення дій в інтересах дружини.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року «Справа «Серявін та інші проти України»» (Заява №4909/04) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 258-260, 263-265, 355 ЦПК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО», про відшкодування майнової та моральної шкоди щодо ситуації створеної Публічним акціонерним товариством «Київенерго» шляхом службового шахрайства з метою заволодіння коштами у особливо великих розмірах - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 12.06.2019 року.

Суддя: Н.Г. Таран