Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.10.2019 Справа №607/10030/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Білецької Ю.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2019 року позивач Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті, 21 квітня 2016 року у пересувному пункті габаритно-вагового контролю на автомобільній ділянці М-19 км, 347 + 200, смт. Дружба Теребовлянського району Тернопільської області було проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки DAF XF 95.530, модель XF 95.530, реєстраційний номер НОМЕР_1 - сідловий тягач, причіп марки KOTSCHENREUTHER, модель AWB-218, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вищевказаний транспортний засіб з причепом належить відповідачу ОСОБА_3 , який надавав послуги з перевезення вантажу (пшениця маса нетто 39,1 т), згідно товарно-транспортної накладної №1320-1120 від 21 квітня 2016 року від ТОВ «ПРЕСТИЖ» до ПП «ТЕТ ТРЕЙД» (протяжність маршруту 43 км). На час проведення перевірки (зважування) транспортним засобом керував ОСОБА_4 . За результатами зважування автомобіля та габаритно-вагового контролю в порушення п.22.5 Правил дорожнього руху України, за відсутності дозволу виданого Державтоінспекцією та документу про внесення плати за проїзд великоваговим транспортним засобом, зафіксовано навантаження на одиночну вісь: першу - 6.6 т, другу - 11.9 т, третю - 13.8 т (при нормативно допустимій 11 т), навантаження на здвоєну вісь: - 23.9 т (при нормативно допустимій 16 т), повна маса ТЗ становила - 56,2 т (при нормативно допустимій 40 т). Вказані порушення внесені до акту та довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю. На підставі вказаних документів проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд 453,65 Євро. Несплата відповідачем коштів за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, призводить до ненадходження коштів до спеціального фонду Державного бюджету України та, відповідно, до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, що суттєво порушує економічні інтереси держави, у зв`язку із чим виникає необхідність захисту інтересів держави. Оскільки відповідач у встановлений законом строк та станом на дату подання позову зазначеної суми не сплатив, просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з останнього в користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 453,65 Євро, що еквівалентно 13 117 грн. 56 коп., відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунків.

Ухвалою суду від 27 червня 2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.

22 липня 2019 року відповідач ОСОБА_5 надав до суду відзив на позов в якому зазначає, що він ніколи не займався вантажними перевезеннями, не надавав послуг по вантажних перевезеннях та не являвся суб`єктом підприємницької діяльності чи юридичною особою, а є тільки власником транспортного засобу, а тому не підпадає під дію ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та постанови КМУ від 27 червня 2007 року №879. Доказів, які б свідчили, що він є перевізником та використовував даний автомобіль як суб`єкт господарювання, позивачем суду не надано. Акт №081037 від 21 квітня 2016 року був помилково складений Укртрансбезпекою на приватного підприємця ОСОБА_3 (яким він не являвся). Також, важливим є той факт, що він Укртансбезпекою за виявлені порушення до адміністративної, кримінальної відповідальності не притягався. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку із спливом трьохрічного строку позовної давності посилаючий на те, що перевірка Укртрансбезпекою відносно нього, проводилась згідно Акту №081037 від 21 квітня 2016 року, Акту № 16/363/0003 від 21 квітня 2016року, розрахунку №3 плати за проїзд від 21 квітня 2016 року саме 21 квітня 2016 року, а адміністративне провадження відносно нього не порушувалось взагалі і він не притягався до адміністративної відповідальності за виявлені порушення, строк позовної давності почав спливати 22 квітня 2016 року і закінчився для Укртрансбезпеки саме 22 квітня 2019 року.

02 серпня 2019 року представник позивача ОСОБА_6 В. подала до суду відповідь на відзив, де зазначає, що під час проведення габаритно-вагового контролю водій транспортного засобу ОСОБА_4 , надав для перевірки посадовим особам Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області реєстраційні документи на транспортний засіб, в яких власником значиться ОСОБА_3 , та не повідомив і не надав підтверджуючих документів про те, що транспортний засіб перебуває в користуванні іншої особи. В ході проведення перевірки водій був ознайомлений з усіма матеріалами перевірки, отримав їх копії, зауважень про невідповідність інформації дійсній не надав, що виключає наявність будь-яких сумнівів у посадових осіб Укртрансбезпеки, щодо встановлення перевізника вантажу, яким являється ОСОБА_3 . Посилання відповідача на те що він не є суб`єктом господарської діяльності та не несе відповідальність передбачену ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» не відповідає дійсності, оскільки адміністративно-господарський штраф в розумінні ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» до нього не застосовувався, проте це не звільняє його від сплати визначеної плати за проїзд у відповідності до Розрахунку №3 від 21 квітня 2016 року, що нараховується за перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень згідно Порядку 879. Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів чи (та) пасажирів транспортними засобами. У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 червня 2018 року у справі №820/1203/17, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговими транспортними засобами є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Тому в даному випадку наявність державної реєстрації як суб`єкта господарювання, не є підставою для звільнення від відповідальності. Щодо пропуску строків позовної давності представник позивача зазначає, що у відповідності до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перевірка, за результатами якої визначено плату за проїзд у сумі 453,65 євро, Управлінням Укртрансбезпеки у Тернопільській області проводилась 21 квітня 2016 року. Відповідно до п.31-1 Порядку 879, перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки, однак протягом вказаного строку ОСОБА_3 дані кошти добровільно не сплачено. З урахуванням передбачених законодавством 30 днів на добровільну сплату вказаної суми з моменту визначення плати за проїзд, право на звернення до суду для стягнення плати за проїзд виникло в Укртрансбезпеки саме з 21 травня 2016 року, тому станом на день подання позовної заяви (22 квітня 2019 року), строк позовної давності не пропущений.

Представник позивача Стрижак О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позові та у відповіді на відзив та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача Вербіцький М.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав зазначених у відзиві на позов, просив суд відмовити у його задоволені в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Виходячи зі змісту ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 15 квітня 2016 року №176 затверджено графік проведення рейдових перевірок територіальними органами Укртрансбезпеки з 18 квітня 2016 року по 22 квітня 2016 року.

На виконання вказаного наказу виконуючим обов`язки начальника Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області ОСОБА_7 В ОСОБА_8 було видане направлення за №016803 посадовим особам Управління - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 для проведення рейдової перевірки з 18 квітня 2016 року по 22 квітня 2016 року на автомобільній ділянці М-19 км, 347 + 200 (смт. Дружба) пересувний пункт габаритно-вагового контролю.

21 квітня 2016 року о 17 год. 30 хв. у пересувному пункті габаритно-вагового контролю на автомобільній ділянці М-19 км, 347 + 200, смт. Дружба Теребовлянського району Тернопільської області вище вказаними посадовими особами Управління було проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки DAF XF 95.530, модель XF 95.530, реєстраційний номер НОМЕР_1 - сідловий тягач, причіп марки KOTSCHENREUTHER, модель AWB-218, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , за кермом якого на той момент перебував ОСОБА_4 . В порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у водія відсутній дозвіл який надає право на рух автомобілів з перевищення вагових обмежень. Зазначене підтверджується актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №081037 від 21 квітня 2016 року.

На підтвердження факту належності транспортного засобу Бучинському П ОСОБА_8 А. Регіональний сервісний центр МВС в Тернопільській області надав інформацію (20 вересня 2019 року за №31/19-3943) з якої вбачається, що станом на 21 квітня 2016 року у власності ОСОБА_3 перебувають вантажний автомобіль марка DAF XF 95.530 модель, XF 95.530, об`єм двигуна 12580, номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, зареєстрований 26 листопада 2015, причіп марка KOTSCHENREUTHER, модель AWB-218, номерний знак НОМЕР_2 , 1996 року випуску, зареєстрований 27 листопада 2015 року.

Згідно довідки Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 21 квітня 2016 року та акту Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №16/363/003 від 21 квітня 2016 року навантаження на осі автомобіля марки DAF XF 95.530, модель XF 95.530, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа марки KOTSCHENREUTHER, модель AWB-218, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить: фактичне 6,6/14,5/9,4/11,9/13,8 (нормативно допустиме 11/8/8/11/11); відстань між осями: 3,76/1,4/4,4/5,0; повна маса: фактична 56,2 тони (нормативно допустима 40 тон). Тобто встановлено перевищення фактичних вагових параметрів автомобіля від нормативно допустимих на 16,2 тони.

Зважування транспортного засобу відбувалося вимірювальною технікою, а саме: вага автомобільна підкладна моделі AS, у складі вимірювальний прилад №09-245, вантажоприльмальні платформи №09-467 та №09-464, яка за результатами повірки визнана придатною до застосування (свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки №34-00/4114 від 06 серпня 2015 року, чинне до 06 серпня 2016 року).

Згідно чеку зважування №12438 від 21 квітня 2016 року повна маса транспортного засобу становить 56,2 тони.

21 квітня 2016 року головним спеціалістом ВДКНБТ Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області Петровим В.І. було проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, згідно з яким за перевищення нормативних параметрів нараховано до сплати 453,65 євро. Розрахунок проведений відповідно до затвердженої формули (з урахуванням норм пункту 30, постанови КМУ №879 від 27.06.2007), а саме: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В х К, де (П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів; К - коефіцієнт збільшення плати за проїзд (у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі).

Відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 21 квітня 2016 року курс гривні до євро складав 2891,5592 грн. Отже загальний розмір плати за проїзд, становить 13 117,56 грн., що еквівалентно 453,65 євро.

Управлінням Укртрансбезпеки у Тернопільській області 25 квітня 2016 року направлено повідомлення ОСОБА_3 за №39/127-16 в якому його повідомляють про факт складання відносно нього акту за результатами перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №081037 від 21 квітня 2016 року.

Листом Управлінням Укртрансбезпеки у Тернопільській області за №183/39-16 від 17 травня 2016 року Головному управлінню Державної фіскальної служби у Тернопільській області надіслано матеріали перевірки відносно ОСОБА_3 про додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом для прийняття рішення по виявленому факту провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

У відповідь на вищевказаний лист Головне управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області надало, роз`яснення про те, що надання послуг по перевезенню вантажів транспортним засобом із перевищенням допустимих вагових параметрів не є підставою для складання протоколів про адміністративні правопорушення, провадження у яких відносяться до компетенції органів Державної фіскальної служби у зв`язку з чим матеріали перевірки були поверненні.

Відповідно до положень ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до п.4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно п.3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Таким чином, Уктрансбезпека як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Так, беручи до уваги норми Закону України «Про автомобільний транспорт» та інші підзаконні нормативно-правові акти про автомобільний транспорт, Укртрансбезпека та її територіальні органи мають підстави на стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, що випливає з покладених на неї завдань щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, а несплата суб`єктами господарювання таких коштів у добровільному порядку тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави.

Відповідно до п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила №30), транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

В свою чергу, положенням п.22.5 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м. (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м.), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т, здвоєнні осі - 18 т, строєні - 24 т), або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Відповідно до ч.3 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом (окрім зазначених у ч.2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем порушено вимоги вказаних вище нормативних актів, що підтверджується складеним Управлінням Укртрансбезпеки у Тернопільській області актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №081037 від 21 квітня 2016 року, актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 16/363/003 від 21 квітня 2016, довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 21 квітня 2016 року, чеком про зважування № 12438 від 21 квітня 2016 року.

Відповідач не подав суду доказів отримання у встановленому порядку дозволу на участь у дорожньому русі належного йому транспортного засобу, загальна вага та навантаження на осі якого перевищували нормативні параметри.

Із положень пункту 4 Правил №30 випливає, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, видані перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Згідно п.27 Порядку №879 від 27.06.2007 р. передбачено, що плата за проїзд справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Згідно з пунктом 28 Порядку №879, здійснення державного контролю на автомобільному транспорті плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

При визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази .

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки (п.п. 30, 31, 31-1 Порядку №879).

На виконання вищевказаний вимог закону позивачем проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №3 від 21 квітня 2016 року.

Відповідно до показників валютного ринку, що містяться на офіційному Інтернет-представництві Національного банку України на день проведення розрахунку (станом на 21 квітня 2016 року), курс євро по відношенню до гривні становив 100 до 2891,5592. Тобто, нарахована Управлінням ОСОБА_3 , плата за проїзд великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами загального користування у сумі 453,65 Євро, що складає 13 117.56 грн. (453,65 ? 2891,5592 ?100 = 13 117,5583108).

Відповідачем в ході судового розгляду не надано належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача, а тому розрахунок є належним та допустимим доказом у справі з питань стягнення плати за проїзд великоваговим транспортним засобом.

Щодо посилань відповідача на те, що він є лише власником транспортного засобу, а не перевізником, та не використовує даний автомобіль як суб`єкт господарювання, суд зазначає наступне.

Згідно з пункту 1.10 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до інформації наданої Регіональний сервісний центр МВС в Тернопільській області, станом на 21 квітня 2016 року у власності ОСОБА_3 перебувають вантажний автомобіль 2006 року випуску, марка DAF XF 95.530 модель, XF 95.530, об`єм двигуна 12580, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований 26 листопада 2015, причіп 1996 року випуску, марка KOTSCHENREUTHER, модель AWB-218, номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований 27 листопада 2015 року.

В той же час, згідно зі статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Таким чином, власником транспортного засобу і автомобільним перевізником не завжди є одна і та сама особа.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Ні у ході розгляду матеріалів за наслідками перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яка поводилася 21 квітня 2016 року у присутності водія, ні у судовому засіданні не підтверджено належними доказами, що 21 квітня 2016 року перевізником вантажу був водій ОСОБА_4 , а не ОСОБА_3 , оскільки не надано належних та допустимих доказів про передачу у законний спосіб вказаного транспортного засобу такій особі, тобто документів, що підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Окрім того, відповідач сам зазначає, що він є власником транспортного засобу, і при цьому не вказує, хто був перевізником вантажу із перевищенням вагових обмежень на момент перевірки 21 квітня 2016 року.

У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 червня 2018 року у справі №820/1203/17, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговими транспортними засобами є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Тому в даному випадку наявність державної реєстрації як суб`єкта господарювання, не є підставою для звільнення від відповідальності.

Відтак, позивач, здійснюючи нарахування відповідачу плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Щодо доводів сторони відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки, до даних правовідносин спеціальна позовна давність діючим законодавством не встановлена, то застосуванню підлягає загальна позовна давність тривалістю у три роки, яка встановлена положеннями ст. 257 ЦК України.

Відповідно до вимог п.31-1 Порядку 879 перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки, однак протягом вказаного строку ОСОБА_3 дані кошти добровільно не сплачено. З урахуванням передбачених законодавством 30 днів на добровільну сплату вказаної суми з моменту визначення плати за проїзд, право на звернення до суду для стягнення плати за проїзд виникло в Укртрансбезпеки з 21 травня 2016 року.

Крім того із матеріалів справи вбачається, що позов подано до суду 22 квітня 2019 року шляхом направлення листа поштовою кореспонденцією, що підтверджується відміткою Укрпошта на конверті, що надійшов до суду 24.04.2019 року разом з позовом.

Представник позивача, зазначає, що момент з якого починається перебіг строку позовної давності виник тоді, коли проводилася перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а саме з 21 квітня 2016 року.

Беручи до уваги, що трирічний строк позовної давності від дати 21.04.2016 року спливає 21.04.2019 року, який припадає на вихідний день ( неділя), суд вважає, що подавши позов 22.04.2019 року шляхом направлення листа через Укрпошта, позивачем строк позовної давності не пропущено.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що кошти, нараховані органом Укртрансбезпеки на підставі закону, у межах повноважень та у встановлений спосіб за результатами габаритно-вагового контролю, ОСОБА_3 , як перевізник їх не сплатив та в ході судового розгляду доводи позивача не спростував, суд приходить до переконання, що відповідач не виконав перед державою свого обов`язку по сплаті коштів на утримання автомобільних доріг, що призвело до ненадходження коштів до спеціального фонду Державного бюджету України та, відповідно, до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, що суттєво порушує економічні інтереси держави, тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_3 в користь Державної служби України з безпеки на транспорті 453,65 євро, що еквівалентно 13117 грн. 56 коп. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1921,00 грн. судового збору.

Керуючить ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Державної служби України з безпеки на транспорті 453,65 євро, що еквівалентно 13117 грн. 56 коп. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Державної служби України з безпеки на транспорті 1921 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 18 жовтня 2019 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак