Справа №173/722/19
Провадження №2/173/658/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2019 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_2

15.04.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

03.05.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 10 червня 2019 року.

10.06.2019 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 10.06.2019 року.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона з 09.01.1971 року перебувала у шлюбі зі ОСОБА_3 .

23.03.2001 року ними було придбано в спільну сумісну власність будинок по АДРЕСА_1 , власником якого був зазначений її чоловік.

З 01.10.2001 року вона зареєстрована в даному будинку та проживає по теперішній час.

07.05.2003 року на прохання її доньки ОСОБА_4 та за її згодою та згодою її чоловіка в зазначеному вище будинку був зареєстрований їх онук - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03.10.2017 року її чоловік помер.

15.12.2017 року нею подана заява до держаного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини на майно, яке належить померлому чоловікові. Також її донькою ОСОБА_4 , подано заяву до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Орлової О.А,, про відмову від спадщини за законом на її користь.

Відповідач ОСОБА_2 , не проживає у її будинку з моменту його реєстрації, а саме з 07.05.2003 року, особисті речі відповідача в будинку відсутні. Окрім того відповідач не допомагає сплачувати їй комунальні послуги, які нараховуються.

Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює перешкоди у користуванні ним, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Вона самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належному їй будинку так як для цього потрібна його присутність, що й стало підвою звернення до суду.

Позивач в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі .

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судове засідання не з`явився. відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житлом.

Як встановлено в судовому засіданні позивач з 09.01.1971 року перебувала у шлюбі зі ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

23.03.2001 року ОСОБА_1 ,. та ОСОБА_3 , було придбано в спільну сумісну власність будинок по АДРЕСА_1 , власником якого був зазначений ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу.

З 01.10.2001 року позивач зареєстрована в даному будинку та проживає по теперішній час, що підтверджується даними паспорта.

07.05.2003 року на прохання доньки ОСОБА_4 та за згодою позивачки та згодою її чоловіка в зазначеному вище будинку був зареєстрований їх онук позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та адресною довідкою.

03.10.2017 року ОСОБА_3 , чоловік позивачки, чоловік помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

15.12.2017 року позивачкою подана заява до держаного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини на майно, яке належить померлому чоловікові. Також донькою позивачки ОСОБА_4 ,, подано заяву до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Орлової О.А,, про відмову від спадщини за законом на її користь, що підтверджується копіями заяв.

За даних обставин судом встановлено, що власником вищезазначеного будинку на даний час є позивачка, якій належить право власності на Ѕ частину зазначеного домоволодіння, як частки у спільному сумісному майні подружжя відповідно до ст.. 60 Сімейного кодексу України та такій яка фактично успадкувала другу частини даного домоволодіння, шляхом проживання у ньому та подання заяви про прийняття спадщи в силу ст. 1261, 1268 ЦК України.

Судом встановлено, що в зазначеному вище будинку з 07.05.2003 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та адресною довідкою. Відповідач був зареєстрований у зазначеному будинку як онук позивача, тобто як член сім`ї власника житла.

Позивач зазначає, що відповідач не проживає в належному їй будинку з моменту реєстрації. Даний факт підтверджується актами депутата Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 05.02.2018 року та від 01.03.2019 року, в яких вказується, що ОСОБА_2 , зареєстрований у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає за даною адресою та на території ради з 07.05.2003 року і по теперішній час, що підтверджується сусідами.

Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.

Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачу будинку наміру користуватись ним, відповідач суду не надав.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів того, що йому належить також право власності на значний вище будинок та, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним.

За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1

Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , понесені судові витрати в сумі 768.40 грн., за сплачений судовий збір.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 10.06.2019 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 10.06.2019 року

Оприлюднене 13.06.2019 року

Дата набрання законної сили: 11.07.2019 року