Провадження №2-р/522/27/19
УХВАЛА

12 червня 2019 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Приморський районний відділ в м.Одеса Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, про встановлення факту проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м.Одеси знаходилася справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Приморський районний відділ в м.Одеса Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, про встановлення факту проживання на території України

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 13.12.2018 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Приморський районний відділ в м.Одеса Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, про встановлення факту проживання на території України задоволено..

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , уродженки м.Тольятті, Куйбишевської області (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на території України станом на 24 серпня 1991 року.

До суду 31.05.2019 року надійшла заява ОСОБА_1 , в якій просила роз`яснити рішення суду ухвалене Приморським районним судом м.Одеси 13.12.2018 року по вищезазначеній справі. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після отримання копії рішення суду від 13.12.2018 року, яке набрало чинності 15.01.2019 року, вона звернулася до Приморського районного відділу в м.Одеса Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області за виконанням зазначено рішення, але їй було відмовлено, у зв`язку з неможливістю виконання рішення суду, так як для відповідної категорії справ та встановленого Законом порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», в рішенні суду має бути зазначено: особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УСРС), у зв`язку з чим їй було запропоновано звернутися до суду з заявою про роз`яснення рішення суду.

Ухвалою суду від 03.06.2019 року було призначене судове засідання з приводу розгляду заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду на 07.06.2019 року.

У судовому засіданні сторони не з`явились, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суд не повідомили, що не перешкоджає суду розглянути дану заяву.

Згідно ч.3 ст.271 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 12 червня 2019 року.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 13.12.2018 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Приморський районний відділ в м.Одеса Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, про встановлення факту проживання на території України задоволено..

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , уродженки м.Тольятті, Куйбишевської області (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на території України станом на 24 серпня 1991 року.

27.02.2019 року ОСОБА_1 зверталася до суду з заявою про виправлення описки в рішенні суду.

Ухвалою суду від 11.03.2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні суду по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приморський районний відділ в м. Одеса Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту проживання на території України відмовлено..

31.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про роз`яснення рішення суду, в якій просила роз`яснити рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13.12.2018 року, а саме просила викласти другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , уродженки м.Тольятті, Куйбишевської області (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на території України до 24 серпня 1991 року».

Судом було встановлено, що після закінчення інституту ОСОБА_1 . 06.08.1988 року переїхала з м.Одеса до м.Чернівці, де влаштувалась до Чернівецького цегельного заводу №3 на посаду мікробіолога. Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_2 , заявниця звільнена з посади мікробіолога за власним бажанням 21,07.1990 року у зв`язку з переїздом на інше місце проживання (а.с.52-53).

У вказаний період (з 06.12.1989 року по 01.02.1991 року) заявниця була прописана та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою ЇІрАТ «Чернівецький цегельний завод №3» №56 від 18.05.2017 року та копією довідки Форми А про реєстрацію, з якою вбачається, що вона прибула з м.Одеси до м.Чернівці 06.08.1988 року (а.с.12,13).

З пояснень заявниці вбачається, що 20.04. 1991 року вона одружилась з чоловіком в Сирії, потім вони повернулись в м.Одесу, чоловік тут навчався і працював і згодом незадовго до народження дитини в вересні 1991 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з чоловіком виїхали до Сирії, де 28.09.1991 року заявниця народила першу дитину та в січні 1992 року вони повернулись до м.Одеси, але вже тоді не було СРСР та були змушені поїхати до Російської Федерації, де повторно оформили зі своїм чоловіком шлюбні відносини та отримали паспорти громадян Російської Федерації. Після чого вони повернулись жити до м.Одеси та виїхали до Сирії в 1995 році і знову повернулись в м АДРЕСА_3 Одесу в 1996 році, де досить проживають. Весь цей час вона з сім`єю стояли на обліку у Консульстві Росії в м.Одесі та з 1996 року мала посвідку на тимчасове проживання, яку обміняла на новий зразок 01.07.2016 року.

Таким чином, з матеріалів справи, досліджених судом доказів, пояснень заявниці та її представника, наданих у судових засіданнях, вбачається, що судом встановлено факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 на території України до 24 серпня 1991 року.

Після набрання законної сили рішення від 13.12.2018 року заявниця звернулася до Приморського районного відділу в м.Одеса Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області за виконанням зазначено рішення, але їй було відмовлено, у зв`язку з неможливістю виконання рішення суду, так як для відповідної категорії справ та встановленого Законом порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», в рішенні суду має бути зазначено: особа, яка постійно проживала на території України до 24 серпня 1991 року.

Проте, посилаючись на той факт, що в рішенні суду від 13.12.2019 року встановлення факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, відмовляють у прийнятті та виконанні зазначеного рішення.

Таким чином, з матеріалів цивільної справи та заяви про роз`яснення рішення суду вбачається, що зазначене рішення суду не виконано.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 р. «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.3 цього Закону.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень».

Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 в редакції від 27 червня 2006р. №588/2006, передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.іст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України «Про правонастунництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п.7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року.

У п.44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Таким чином, факт проживання ОСОБА_1 на території України до 24 серпня 1991 року було підтверджено, досліджено у справі доказами та встановлено судом.

Згідно ч.1 ст.271 ЦПК України - за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Згідно ч.2 ст.271 ЦПК України - подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Згідно ч.3 ст.271 ЦПК України - суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, які будуть здійснювати його виконання. Незрозумілим є рішення суду, в якому припускається кілька варіантів тлумачення; роз`яснюються не висновки, яких дійшов суд, а ухвалене судове рішення; підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання. Зрозумілість судового рішення полягає у тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. Роз`яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обов`язкового характеру для примусового виконання.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Правила щодо обов`язковості виконання судових рішень законодавцем також закріплені й, зокрема, у ст.13, п.5 ч.4 ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п.7 ч.3 ст.2, ст.18 ЦПК України тощо.

Відтак, проаналізувавши наведені норми законодавства у їх сукупності, приймаючи до уваги той факт, що рішенням суду від 13.12.2018 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, що має на увазі проживання останньої на території України і до 24 серпня 1991 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду від 13.12.2018 року.

Керуючись ст.ст.313, 258260, 268, 271 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення задовольнити.

Роз`яснити, що рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13.12.2018 року, ухвалене по справі №522/19602/17, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , уродженки м.Тольятті, Куйбишевської області, (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на території України станом на 24 серпня 1991 року, має на увазі, що ОСОБА_1 проживала на території України і до 24 серпня 1991 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 12 червня 2019 року.

Суддя Л.В.Домусчі