Справа № 307/510/19
Провадження № 2/307/804/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді : Чопик В.В.

при секретарі : Олексій Я.В.

за участю позивача: ОСОБА_1 її представника ОСОБА_6

представника відповідачів: ОСОБА_3 .

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 де третя особа Тарасівська сільська рада про усунення перешкод у користуванні дорогою.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 де третя особа Тарасівська сільська рада про усунення перешкод у користуванні дорогою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона проживає в АДРЕСА_1 , що належить їй та її чоловікові ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.09.2011 року, в рівних частках.

Неподалік від них мешкають сусіди - відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Нещодавно відповідачі встановили капітальний паркан (забор) вздовж вулиці Центральної біля свого дворогосподарста, але встановивши цей паркан (забор) зайняли частину дороги комунальної власності вулиці Центральної чим унеможливили доступ до її власного будинку, заблокувавши проїзд.

23.08.2018 року вона звернулася на гарячу лінію, і за її заявою була здійснена перевірка стосовно законності будівництва будинку та паркану відповідачами. За результатами перевірки державної архітектурно-будівельної інспекції було встановлено, що у відповідачів немає жодних документів на виконання ним будівельних робіт в дворогосподарстві АДРЕСА_2. В відповідді в. о. начальника управління вказано, що на території між домоволодіннями АДРЕСА_3 , який забезпечував вільний доступ. Наразі відповідачами встановленою огорожею зайнято частину земельної ділянки із земель загального користування вулицю Центральна, чим унеможливлює вільний проїзд до їх будинку за НОМЕР_4 . Крім того у відповіді зазначено, що у зв`язку з тим, що паркан є тимчасовою спорудою, то контроль у сфері благоустрою здійснює орган місцевого самоврядування, тобто Тарасівська сільська рада.

В зв`язку з тим, що вирішити державною архітектурно-будівельн.ою інспекцією питання стосовно самовільно встановленого паркану відповідачами неможливо, її чоловік ОСОБА_7 27.08.2018 р. звернувся до органу місцевого самоврядування - Тарасівську сільську раду.

Тарасівська сільська рада склала акт від 28.08.2018 р. та прийняла відповідне рішення №320 від 19.09.201р, яким затвердила акт комісії та зобов`язала відповідачі ОСОБА_4 демонтувати самовільно встановлений (забор) паркан на частині комунальної вулиці Центральна, яка проходить до житлових будинків НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

Крім того 30.08.2018 р. вона звернулася до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель - Решетар В.В. і 05.09.2018 р. ним була здійснена позапланова перевірка та за її результатами відповідачів було притягнено до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття дороги загального користування вулиці (Жовтнева) Центральна та зобов`язано звільнити цю самовільно зайняту частину земельної ділянки.

Неодноразові її звернення в різні інстанції ніякого позитивного результату до сьогоднішнього дня не дали. Відповідачі відмовляються усунути перешкоду - самовільно встановленого ними паркану, в добровільному порядку, та навпаки заперечують факт самовільного зайняття дороги загального користування і постійно стверджують, що ця частина земельної ділянки являється їх власністю. Усунення перешкод у користуванні частини земельної ділянки - дороги загального користування по АДРЕСА_2 відповідача, їй необхідно для вільного доступу до їх власного будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1, і який належить їм на праві власності.

Тому просить суд усунути перешкоду у користуванні у користуванні вулицею Центральною - дорогою внутрігосподарського призначення, довжиною 15 метрів, шириною 1 м. 30 см., площею 0,0019 га., шляхом демонтування ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , мешканцями АДРЕСА_2 , збудованої ними огорожі, якою перекрита дорога та заборонити відповідачам не чинити ОСОБА_1 перешкоду у проїзді вказаною дорогою.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили про задоволення позову.

Представник відповідачів у судовому засіданні відносно задоволення позову заперечив. Вважає, що дана позовна заява є безпідставною та необґрунтованою і такою, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, посилаючись на те, що огорожу ОСОБА_4 збудував згіднго існуючих меж, так як до цього часу огорожі не було і сім`я ОСОБА_7 користувалася, в разі необхідності для проїзду до свого будинку, частина двора сімї ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після смерті бабусі. Крім того, на даний час під`їзна дорога до будинку позивача є шириною 2,40 м. і по якій спокійно може проїхати автомобіль. Тому просить у позові відмовити.

Представник третьої особи Тарасівської сільської ради в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 видане 14.04.2011 р. позивач та її чоловік ОСОБА_7 є власниками по Ѕ частці кожний домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 , в яке складається з загальної площі 68,8 кв.м., житлової плоші 34,0 кв.м., житлового будинку на дві житлові кімнати з надвірними спорудами.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЗК України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Перелік категорій земель визначений ст. 19 ЗК України і одними з них є землі житлової та громадської забудови.

Згідно із ст. 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 ЗК України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків.

Згідно ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі сусідніх земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Судом встановлено, що за заявою позивачки, було порушено адміністративну справу відносно ОСОБА_5 за ст.. 53-1 КУпАП, яка зайняла частину земельної ділянки земель загального користування Тарсівської сілької ради площею 0,0019 га. по вулиці Центральної в с. Тарасівка , що стверджуєються актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом-земельної ділянки від 05.09.2018 р., актом обстеження земельної ділянки від 05.09.2018 р., протоколом про адміністративне правопорушення від 05.09.2018 р., приписом від 05.09.2018 р., розрахунком розміру шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0019 га без спеціального дозволу.

Згідно листа в.о. начальника відділу містобудування і архітектури Анджиєвської М. від 03.09.2018 р. вих. №1007-1.20/2/1061 С вбачається, що плануваня територій на місцевому рівні та питання правового режиму використання земельних ділянок на території населених пунктів, а також винесення меж в натуру, встановлення межових знаків та огородження земельних ділянок, визначення охоронних зон, використання земельних ділянок за цільовим призначенням, є виключно компетенцією органів місцевого самоврядування і не належить до повноважень Держархбудінспекції та її територіальних органів..

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Представник відповідачів не надав суду жодних доказів того, що спірна частина земельної ділянки загального користування (дороги) по вулиці Центральній була передана відповідачам в користування або у власність у встановленому законом порядку.

Разом з цим, відповідно ДАБ -218, на місцевих житлових вулицях і дорогах усіх населених пунктів ширина смуги руху складає 2,75 м. Отже, ширина вулиці в населених пунктах повинна становити 5.5м.

Таким чином, дорога до будинку позивача шириною 2,40 м. не відповідає вимогам ДАБ -2018 року, і перешкоджає позивачу у вільному під`їзді до її будинку.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що відповідачі самовільно, шляхом встановлення забору, захопила частину громадської дороги по вул. Центральної, що перебуває у власності територіальної громади с. Тарасівка, Тячівського району, чим чинить перешкоди позивачеві у під`їзді до її будинковолодіння.

Відтак, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоду у користуванні у користуванні вулицею Центральною - дорогою внутрігосподарського призначення, довжиною 15 метрів, шириною 1 м. 30 см., площею 0,0019 га., шляхом демонтування ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , мешканцями АДРЕСА_2 , збудованої ними огорожі, якою перекрита дорога та заборонити відповідачам не чинити ОСОБА_1 перешкоду у проїзді вказаною дорогою.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі по 385 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , місце знаходження: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Тарасівська сільська рада, місце знаходження: с. Тарасівка, вул. Центральна, 150, Тячівського району, Закарпатської області.

Повний текст рішення виготовлено 31.05.2019 р.

Суддя Тячівського

районного суду: В.В. Чопик