Єдиний унікальний номер №2-4973/11
Провадження №22-ц/812/704/19
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

30 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача Нестриженої С.Б.

- представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2011 року, ухвалене в складі головуючого судді Агєєвої Л.І. в приміщені цього суду, дата складання повного тексту рішення не зазначена, за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановила:

03 вересня 2010 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який уточнювало та обґрунтовувало наступним.

11 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Укргазбанк» (далі - ВАТ «Укргазбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 13 000 доларів США із терміном повернення до 10 червня 2011 року та сплатою 14,8 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між банком та ОСОБА_1 11 червня 2008 року було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає за повернення заборгованості в тому ж обсязі, що і позичальник.

Крім того, з ОСОБА_1 укладено договір застави від 11 червня 2008 року, яким передано банку в заставу належний їй автомобіль марки VOLKSWAGEN модель LT 35, 2002 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Позивач вказував, що позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку банк просив у солідарному порядку достроково стягнути з відповідачів, станом на 22 червня 2010 року, в сумі 10 304, 56 дол. США та 4 162 грн. 91 коп., з якої: залишок за кредитом 4 333, 36 дол. США, заборгованість по простроченому кредиту 5 526, 01 дол. США, заборгованість по простроченим процентам 445, 19 дол. США, пеня за прострочення сплати кредиту 3 535 грн. 25 коп., пеня за прострочення сплати процентів 627 грн. 66 коп.

Посилаючись на тривалість розгляду справи, уточнивши позовні вимоги та збільшивши заборгованість за кредитним договором станом на 06 вересня 2011 року в сумі 12 201, 42 дол. США та 44 425 грн. 41 коп., з якої: прострочена заборгованість за кредитом 9 859, 37 дол. США, 21, 34 дол. США поточна заборгованість за процентами, 2 320, 71 дол. США прострочена заборгованість за процентами, 38 925 грн. 36 пені за несвоєчасне погашення кредиту, 5 500 грн. 05 коп. пені за несвоєчасне погашення процентів, банк просив про задоволення позову.

-2-

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2011 року позовну заяву ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 216 08/П-16 від 11 червня 2008 року в розмірі 141 685 грн. 37 коп., а саме прострочена заборгованість за кредитом 9 859, 37 дол. США, що еквівалентно 78 591 грн. 01 коп.; поточна заборгованість за процентами 21, 34 дол. США, що еквівалентно 170 грн. 11 коп.; прострочена заборгованість за процентами 2 320, 71 дол. США, що еквівалентно 18 498 грн. 84 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 38 925 грн. 36 коп., пеня за несвоєчасне погашення процентів 5 500 грн. 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» сплачене державне мито у сумі по 453 грн. 64 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі по 60 грн. з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, мав прострочену заборгованість, а тому позовні вимоги про її стягнення солідарно з позичальника та поручителя визнав обґрунтованими.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 (поданій у березні 2019 року), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, внаслідок розгляду справи за її відсутності та не повідомлення належним чином про дату та час розгляду справи, а також припинення дії договору поруки на підставі частин першої, четвертої статті 559 ЦК України, порушення прав споживача щодо неповідомлення банком про збільшення відсоткової ставки на 1%, просила змінити вказане судове рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з неї відмовити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду не надійшов.

У письмових поясненнях представник позивача, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилалася на те, що судом вона не була повідомлена належним чином про дату та час розгляду справи та справу розглянуто за її відсутності.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є, якщо зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1

На а.с. 78 міститься заява ОСОБА_1 від 08 квітня 2011 року про розгляд справи за її відсутності, не визнання позову та підтримання нею заперечень Кузьменка Д.М. проти позову. Проте зазначена заява не свідчить про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, судове засідання по якій було призначено на 16 грудня 2011 року та ухвалено рішення. Отже, в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції.

-3-

За такого, наявні підстави передбачені п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити процентів, належної йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 11 червня 2008 року між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно із яким останній отримав кредит у розмірі 13 000 доларів США зі сплатою 14,8 % річних та терміном повернення до 10 червня 2011 року.

Пунктом 3.3.3 цього договору передбачено, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно з 1-го по 10 е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/36 від суми отримання кредиту, що становить 361 дол. США 11 центів, останній місяць 10 червня 2011 року 361, 15 дол. США.

Згідно пункту 3.1.10 кредитного договору банк зобов`язувався на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховувати, виходячи із процентної ставки зазначеної у п. 1.1., збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості (а.с. 9-15).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 11 червня 2008 року було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає за повернення заборгованості в тому ж обсязі, що і позичальник. 11 червня 2008 року між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави, згідно із яким останньою передано в заставу банку належний їй автомобіль марки VOLKSWAGEN модель LT 35, 2002 року випуску, кузов № НОМЕР_1 (а.с.19-22).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не міг сплачувати кредит, 14 грудня 2009 року його поручитель ОСОБА_1 зверталась до банку із заявою в якій просила банк дозволити їй, як поручителю сплачувати щомісячний платіж в розмірі 5 000 грн. з січня 2010 року (а.с.109).

-4-

Позичальник неналежно виконував умови кредитного договору щодо погашення заборгованості, допускаючи прострочення платежів, внаслідок чого станом на 06 вересня 2011 року утворилася заборгованість у сумі 12 201, 42 дол. США та 44 425 грн. 41 коп., з якої: прострочена заборгованість за кредитом 9 859, 37 дол. США, 21, 34 дол. США поточна заборгованість за процентами, 2 320, 71 дол. США прострочена заборгованість за процентами, 38 925 грн. 36 пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 5 500 грн. 05 коп. пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Проаналізувавши викладене, на підстави вищевикладених норм матеріального права та умов кредитного договору, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення позову Банку та стягнення у солідарному порядку з відповідачів заборгованості за кредитом, повернення якого визначено умовами договору у доларах США.

Банк належними та допустимими доказами довів факт укладання з позичальником кредитного договору, з поручителем договору поруки за належне виконання зобов`язань за яким поручителем виступила ОСОБА_1 , отримання ОСОБА_3 коштів та порушення ним умов кредитного договору щодо погашення кредитної заборгованості на суму, зазначену у розрахунку.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на припинення поруки, у зв`язку зі зміною зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності, колегія суддів не може прийняти до уваги.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанцій) порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення розміру) неустойки, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

На думку апелянта збільшенням відповідальності поручителя є збільшення відсоткової ставки за кредитом. Проте, з матеріалів справи вбачається, зокрема розрахунків заборгованості, що розмір процентної ставки за договором залишився без змін. Тому порушень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не встановлено.

Більш того, у п. 3.3.4 кредитного договору сторони передбачили у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплату процентів за користування кредитом проводити виходячи з процентної ставки, встановленої п. 3.1.10 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом.

П. 3.1.10 договору передбачено нарахування на залишок простроченої заборгованості за кредитом процентів, виходячи із процентної ставки 14,8%, збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Аналізуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що відбулась зміна зобов`язань без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, що є наслідком припинення поруки за ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Не можна погодитись і з доводами апелянта про припинення поруки внаслідок спливу шестимісячного строку для звернення з вимогами до поручителів, оскільки положення ч. 4 ст. 559 ЦК України можуть бути застосовані в разі відсутності у договорі поруки установлення строку припинення поруки.

-5-

З матеріалів справи вбачається, що п. 5.2 договору поруки від 11 червня 2008 року встановлено, що порука за цим договором припиняється, якщо кредитор протягом 3 років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже сторони договору поруки установили трирічний строк припинення поруки з дня настання строку виконання зобов`язань позичальника, що визначалися щомісячними платежами, починаючи з липня 2008 року. З позовом банк звернувся 03 вересня 2010 року, тобто в межах строку дії поруки.

Крім того, колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору не відповідають вимогами ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не містять визначення сум платежів за кредитом в еквіваленті до національної валюти.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Так, 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

У справі, яка є предметом розгляду, кредитний договір укладено сторонами 11 червня 2008 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Отже, враховуючи ці обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що кредитний договір відповідав вказаним вимогам нормативних актів, які були чинні на час його укладення та відповідав волі сторін. При цьому, з урахування часу внесення вищезазначених змін до Закону, посилання ОСОБА_1 на правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 127/22797/15-ц є необгрунтованими, оскільки фактичні обставини у даній справі не є аналогічними.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачене останнім державне мито у розмірі по 453 грн. 64 коп. та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного.

За встановлених обставин, судовий збір за подання апеляційної скарги сплачений ОСОБА_1 не підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2011 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити.

-6-

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_4 , зареєстрованої АДРЕСА_2 ) на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» станом на 06 вересня 2011 року в сумі 12 201, 42 дол. США та 44 425 грн. 41 коп., з якої: прострочена заборгованість за кредитом 9 859, 37 дол. США, 21, 34 дол. США поточна заборгованість за процентами, 2 320, 71 дол. США прострочена заборгованість за процентами, 38 925 грн. 36 пені за несвоєчасне погашення кредиту, 5 500 грн. 05 коп. пені за несвоєчасне погашення процентів.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_3 ) та ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_4 ) на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» державне мито у розмірі по 453 грн. 64 коп. та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст складено 31 травня 2019 року.