Справа № 462/2992/19 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1889/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Львівська міська рада, про демонтаж самочинно здійсненої прибудови до квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Львівська міська рада, про демонтаж самочинно здійсненої прибудови до квартири.

Ухвалу суду оскаржила Залізнична РА ЛМР. Вважає ухвалу суду незаконною, оскільки суд помилково дійшов висновку, що підставами заявленого спору є невиконання відповідачем вимог розпорядження, а тому спір на думку суду є публічно правовим.

Звертає увагу, що Залізничним районним судом м. Львова спір про демонтаж предмету спору вже вирішений. Рішенням Залізничного районного суду від 19.06.2014 року у справі №1309/4197/12 за позовом Залізничної районної адміністрації до ОСОБА_2 , (що була квартири АДРЕСА_1 , про демонтаж самочинно розпочатого будівництва прибудови розміром 2,70x6,00 на фундаменті до кв. АДРЕСА_1 , позовні вимоги районної адміністрації про зобов`язання гр. ОСОБА_2 демонтувати самочинно розпочате будівництво прибудови розміром 2,70x6,00м на фундаменті до квартири АДРЕСА_1 , задоволено повністю.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син відповідачки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є співвласником квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований за цією адресою та постійно проживав разом із матір`ю, що підтверджується довідкою форми 2 від 12.12.2013 року.

ОСОБА_1 вважається таким що фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживає у квартири АДРЕСА_1 .

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року, а судові витрати покласти на відповідача.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради позов подано з підстав невиконання вимог позивача щодо демонтажу прибудови до квартири відповідачем, який є спадкоємцем ОСОБА_2 , яку розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації від 23 січня 2012 року № 85 зобов`язано було демонтувати самочинно здійснену прибудову і в подальшому рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 31 жовтня 2012 року за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - зобов`язано демонтувати вказане самочинне будівництво, та до якого після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 перейшов обов`язок з демонтажу самочинної прибудови, яка за життя спадкодавця демонтована не була.

Відмовляючи у відкриття провадження суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи зміст правовідносин, спір, що виник між сторонами не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до юрисдикції адміністративних судів.

З вказаним висновком колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Адміністративною справою у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, тобто спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

За змістом п.5 ч.4 ст.46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Як орган місцевого самоврядування Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради відповідно до ст.25 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання,віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

Відповідно до підпункту 3 п.«б» ч.1 ст.31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічну норму закріплено у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування».

Згідно зі ст.7 вказаного Закону № 2780-ХІІ державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Уданій справі Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася з позовом про зобов`язання відповідача демонтувати самочинно влаштовану прибудову розміром 2,70 Х 6,00 м на фундаменті до квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з невиконанням ним, як спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_2 , до якого перейшли обов`язки щодо вказаного самочинного будівництва, у добровільному порядку розпорядження позивача від 23.01.2012 № 85 «Про демонтаж самочинного будівництва, здійсненого гр. ОСОБА_2 », тобто з підстав, передбачених ч.7 ст.376 ЦК України.

Суд першої інстанції правильна зазначив, що спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-48цс18, від 11 квітня 2018 року у справі № 11-96апп18 та від 15 травня 2018 року у справі № 11-346апп18, від 30 травня 2018 року у справі № 14-92цс18.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спір у даній справі є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування. Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень, який звернувся до суду з позовом про демонтаж самочинно збудованого об`єкта, відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не в порядку цивільного судочинства, та обґрунтовано відмовив у відкриті провадження, підстави для скасування ухвали відсутні.

Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.