Справа № 463/5618/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/896/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Львів

Справа № 463/5618/15-ц

Провадження № 22-ц/811/896/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю представника апелянта ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5 - правонаступника ОСОБА_6

на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 30 травня 2016 року у складі судді Шеремети Г.І.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третьої особи : приватного нотаріуса ЛМНО Ющук Ірини Львівни, житлового кооперативу «Пасічний» про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 30 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що подружжя ОСОБА_8 не отримало готову квартиру, а фактично своєю працею та спільним сімейним бюджетом збудувало собі квартиру у будинку. Спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , яка будувалась для сім`ї, включаючи правонаступника яка є донькою ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_9 його дружина ОСОБА_6 , будучи членом ЖК продовжувала проживати у квартирі та проводила за свої кошти поточний ремонт, оплачувала комунальні послуги.

Вказує, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 є вона ОСОБА_5 і вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори та прийняла спадщину, в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Просить рішення Личаківського районного суду м.Львова від 30 травня 2016 рокускасувати та визнати ОСОБА_5 правонаступником помелого відповідача ОСОБА_6 , залучити ОСОБА_5 до участі у справі в якості відповідача.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв`язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги та враховуючи вимоги ст..1216,1218 ЦК України районний суд прийшов до висновку, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті батька та має право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 про що зроблено актовий запис за №940, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6). Після смерті такого відкрилась спадщина на належне йому майно.

Спадкуванням відповідно до статті 1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається зі свідоцтва про народження батьком позивача ОСОБА_2 є померлий ОСОБА_7 (а.с.7), згідно свідоцтва про шлюб дружиною померлого є ОСОБА_6 (а.с.73), відповідач по справі. А відтак позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_6 відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 .

Як встановлено судом, що спадкоємці звертались в межах 6-місячного строку із заявою про прийняття спадщини, а саме грошових вкладів та квартири, 17.06.2013 року позивачу ОСОБА_2 та відповідачці ОСОБА_6 видано свідоцтва про право на спадщину, а саме на 1/2 частину грошових вкладів кожному (а.с.10).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.11.2015 року, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7 . Відмову мотивовано відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру (а.с.16).

Встановлено, що згідно витягу з протоколу №1/12 загальних зборів членів житлового кооперативу «Пасічний» від 25.12.2003 року прийнято рішення про прийняття до кооперативу ОСОБА_7 - батька позивача по справі (а.с.57). З витягу з протоколу №2 зборів Житлового кооперативу «Пасічний» від 15.04.2004 року ОСОБА_7 та його сім`ї виділено квартиру АДРЕСА_1 (а.с.46).

Довідкою №2 від 19.05.2016 року про стан взаєморозрахунків за пайовими внесками, виданою головою правління ЖК «Пасічний» на вимогу Личаківського районного суду м.Львова, підтверджено факт перебування ОСОБА_7 за період з 01.01.2003 року по 19.05.2016 року членом Житлового кооперативу «Пасічний» та сплату пайових внесків за виділену в кооперативі квартиру протягом 13.11.2003- 26.05.2010 року (а.с.58).

Відповідно до вимог ст..15 Закону України «Про власність» (введений в дію з 15.04.1991 року), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніспайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно (на даний час закон втратив чинність, однак діяв на момент внесення ОСОБА_7 пайових внесків за квартиру).

Отже ОСОБА_7 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 в АДРЕСА_2 кооперативі « ОСОБА_10 », а саме 26.05.2010 року, внаслідок повної виплати пайових внесків за квартиру. Однак у відповідності до положень Цивільного кодексу України від 2004 року, не виконав вимоги щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, відсутність якої не позбавляє його набутого права власності.

Крім того, суд враховує також ту обставину, що пайові внески за квартиру було сплачено ОСОБА_7 26.05.2010 року, а шлюб з відповідачем ОСОБА_6 укладено 08.06.2010 року, що свідчить про те, що набута ОСОБА_7 квартира не є спільною сумісною власністю подружжя в розумінні Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до положень п.3.1 листа Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Як встановлено судом, що відповідачка ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до копії свідоцтва про смерть та 31.05.2017 року заведена спадкова справа. З якої вбачається, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 є донька ОСОБА_5 і вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 24 травня 2017 року та така залучена апеляційним судом до участі у справі як правонаступника ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що за життя відповідачка ОСОБА_6 до суду про визнання квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не зверталася.

Доводи, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і дане рішення порушує права апелянта щодо спадкування прав після смерті матері ОСОБА_6 колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи , оскільки пайові внески за квартиру було сплачено ОСОБА_7 26.05.2010 року, а шлюб з відповідачем ОСОБА_6 укладено 08.06.2010 року, що свідчить про те, що набута ОСОБА_7 квартира не є спільною сумісною власністю подружжя в розумінні Сімейного кодексу України. Окрім того рішенням суду визнано в порядку спадкування за позивачем лише на 1/2 частини квартири.

Разом із тим, оскажуване рішення суду не перешкоджає апелянту ОСОБА_5 - правонаступнику ОСОБА_6 захистити свої права шляхом пред`явлення у встановленому законом порядку позову про визнання права власності на спадкове майно .

Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2019р

Головуючий

Судді