ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/408/19Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/817/926/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - представників позивача - Говорової І. В. та

Джиби В.В. , представника відповідача - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ на ухвалу Зборівського районного суду від 26 липня 2019 року (головуючий суддя Снігурський В.В., дата виготовлення ухвали не вказана) у цивільній справі № 599/408/19 за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Національна академія внутрішніх справ звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 30 043 грн. 29 коп. та судового збору в сумі 1921 грн. 00 коп.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 з 09 серпня 2012 року по 26 червня 2015 року навчався в Національної академії внутрішніх справ за рахунок коштів державного бюджету. 09 серпня 2012 року між позивачем, комплектуючим підрозділом -УМВС України в Тернопільській області та відповідачем був укладений договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, згідно умов якого ОСОБА_3 зобов`язався після закінчення навчання відпрацювати не менше три роки за місцем розподілу, а в разі відмови від подальшого проходження служби протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі. 26 червня 2015 року відповідачу виданий диплом бакалавра та направлено для подальшого проходження служби до УМВС України в Тернопільській області. Однак, 22 травня 2018 року відповідача звільнено з служби поліції за власним бажанням, тому згідно умов договору він зобов`язаний повернути навчальному закладу витрати на своє утримання.

Ухвалою Зборівського районного суду від 26 липня 2019 року провадження у справі закрито зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі Національна академія внутрішніх справ просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції виніс ухвалу про закриття провадження у даній справі помилково, вважаючи, що даний спір виник з приводу проходження Відповідачем публічної служби. Цей спір стосується відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням Відповідача у вищому навчальному закладі, на підставі договору про підготовку фахівця і не стосується проходження Відповідачем публічної служби. Так як спір у справі випливає з договірних правовідносин сторін, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні і їх майновій самостійності, його необхідно вирішувати у порядку цивільного судочинства. Основною, і по суті єдиною, підставою для прийняття ухвали є посилання на не обгрунтовану з точки зору чинного процесуального законодавства України правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 13.03.2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що відповідно до норм КАС України особа, яка проходить службу в поліції, вважається публічною службою. Спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні представники Національної академії внутрішніх справ апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечив відносно апеляційної скарги та пояснив, що ухвала суду є законною, обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 09 серпня 2012 року між Львівським державним університетом внутрішніх справ, УМВС України в Тернопільській області та ОСОБА_3 укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Згідно п.2.3.6., п.3.3. цього договору відповідач зобов`язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі. Термін дії договору - до 01 липня 2018 року.

29 липня 2014 року наказом ректора Національної академії внутрішніх справ № 118 о/с рядового міліції ОСОБА_3 зараховано на навчання по переводу з Львівського державного університету внутрішніх справ курсантом другого курсу до Прикарпатського факультету Національної академії внутрішніх справ.

Згідно наказу ректора Національної академії внутрішніх справ від 26 червня 2015 року № 914 ОСОБА_3 закінчив навчання у Національній академії внутрішніх справ та видано диплом бакалавра за кваліфікацією оперуповноважений інспектор (органів внутрішніх справ).

07 листопада 2015 року наказом УМВС України в Тернопільській області №28 о/с відповідача призначено на посаду інспектора Зборівського відділення поліції ТВП ГУНП в Тернопільській області.

Наказом ГУНП в Тернопільській області від 22 травня 2018 року № 139 о/с ОСОБА_3 звільнено зі служби поліції за власним бажанням, до закінчення дії договору від 09 серпня 2012 року.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, її належить розглядати за правилами КАС України. При цьому суд посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 13.03.2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18).

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 р. у цивільній справі №723/18/17 утвердила правову визначеність щодо порядку розгляду вказаної категорії справ. Верховний суд вказав, що за змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних правовідносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції. Відповідно до частини першої статті 20 вказаного Закону № 565-ХІІ працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відтак спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, даний спір не є цивільно - правовим і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду відповідним адміністративним судом в силу ст.ст. 19,20 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

З врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених норм права, висновків Верховного Суду у вищезгаданій постанові, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до непогодження із висновками у постанові Верховного Суду, самі по собі не дають підстав вважати, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального закону.

Ухвала суду є законною, обгрунтованою, підстав для її скасування не має.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ залишити без задоволення.

Ухвалу Зборівського районного суду від 26 липня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2019 року.

Головуючий -

Судді -