Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"17" жовтня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому зазначила, що у червні 2018 року вона звернулась до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , який надає ландшафтні послуги, з питання виготовлення гранітного пам`ятнику та подальшого його встановлення на Старо-Кримському кладовищі в Кальміуському районі м.Маріуполя. 22 червня 2018 року після досягнення домовленостей з цього приводу, нею було сплачено відповідачеві суму авансу у розмірі 12000 грн., а він, у свою чергу, зобов`язався виготовити гранітний пам`ятник, квітник і надгробок, гранітні плитку, огорожу та лавку, строком до 15 серпня 2018 року. Всього свою роботу відповідач оцінив у 36000 грн. У подальшому ОСОБА_2 , зв`язавшись з ОСОБА_1 , сказав, що для виготовлення її замовлення йому необхідні додаткові гроші, а тому до сплаченої раніше суми авансу вона сплатила ще 8000 грн., отже загальна сума авансу склала 20000 грн. У визначений термін замовлення позивачки у повному обсязі виконано не було, могила залита цементом, однак, зазначені у квитанції роботи не проведені, ані пам`ятник, ані інші споруди також не були встановлені. З цього приводу позивачка звернулась до відповідача, але він повідомив, що роботи виконуються, необхідно зачекати. На її вимогу повернути різницю у сумі, яку вона заплатила йому, та вартість фактично виконаних робіт, останній відповів категоричною відмовою. Впродовж тривалого часу позивачка намагалась повторно звернутися до ОСОБА_2 , але він був відсутнім за місцем свого мешкання, а також за адресою, де раніше орендував приміщення для здійснення своєї діяльності, на телефонні дзвінки не відповідав. У червні 2019 року, зрозумівши, що її все ж таки ошукали, ОСОБА_1 звернулась до Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області із заявою про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України та внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Однак, за її заявою відомості про злочин до ЄРДР внесені не були, а запропоновано звернутися до суду для вирішення цивільно-правового спору. На підставі зазначеного просила стягнути з відповідача на її користь у рахунок відшкодування завданих збитків суму авансу в розмірі 20000,00 гривень, пеню за прострочення виконання робіт у розмірі 354240,00 гривень, а всього 374240,00 гривень, а також відшкодувати моральну шкоду у сумі 5000,00 гривень.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду у разі неявки відповідача.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив, відповідач не надав.

Ухвалою суду від 17.10.2019 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, встановлено, що 22 червня 2018 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 після досягнення домовленостей з приводу надання останнім ландшафтних послуг, з питання виготовлення гранітного пам`ятнику та подальшого його встановлення на Старо-Кримському кладовищі в Кальміуському районі м. Маріуполя, позивачкою сплачено відповідачу суму авансу у розмірі 12000 грн., а він у свою чергу, як виконавець, взяв на себе обов`язки виготовити гранітний пам`ятник, квітник і надгробок, гранітні плитку, огорожу та лавку, строком до 15 серпня 2018 року. Всього свою роботу відповідач оцінив у 36000 грн.

У подальшому ОСОБА_1 до сплаченої раніше суми авансу сплатила відповідачу ще 8000 грн., а тому загальна сума авансу склала 20000 грн.

Згідно ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір побутового підряду є публічним договором.

До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно ст.866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Із представлених позивачкою доказів вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з договору побутового підряду, який був укладений у вигляді квитанції на розрахунок. Строк виконання робіт відповідно до цієї квитанції до 15 серпня 2018 року.

Позивачкою виконанні покладені на неї договором обов`язки та передано відповідачу суму авансу в розмірі 20000 грн.

Відповідачем, зі свого боку, не представлено доказів належного та своєчасного виконання взятих на себе обов`язків по виготовленню гранітного пам`ятнику та подальшому його встановленню на кладовищі. Також після звернень ОСОБА_1 про повернення коштів відповідач кошти до сьогоднішнього дня не повернув, чим порушив права позивача та спричинив їй збитки.

Крім того, у червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області із заявою про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України та внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Однак, за її заявою відомості про злочин до ЄРДР внесені не були, а запропоновано звернутися до суду для вирішення цивільно-правового спору.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

За нормами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Аналогічні норми також закріплені в ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», які передбачають, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Отже внаслідок тривалого невиконання відповідачем взятих на себе за договором обов`язків позивач правомірно просить відшкодування збитків, у вигляді сплаченої нею суми авансу 20000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.

Частиною 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3% загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

З огляду на вказані положення ч.5 ст.10 Закону відповідач внаслідок прострочення виконання робіт за договором має нести відповідальність шляхом виплати пені у розмірі 3% за кожний день прострочення.

Встановлений договором строк виконання робіт сплинув 15 серпня 2018 року, отже з 15 серпня 2018 року по день звернення до суду (09 липня 2019 року) має нараховуватися передбачена Законом пеня. Період прострочення з 15 серпня 2018 року по 09 липня 2019 року становить 328 днів. Визначивши кількість прострочених днів, розмір пені за прострочення виконання роботи складає: 3% х 328 днів х 36000 грн. / 100 = 354240 гривень, суд вважає його обґрунтованим і таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Частиною 2 ст.1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В той самий час, відповідач не скористувався своїм процесуальним правом довести або спростувати вимоги позивача, оскільки не з`явився у судове засідання та з будь-яким заявами до суду не звернувся.

З урахуванням наведених положень та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення суми авансу та пені за прострочення виконання робіт є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Так, позивач зазначає, що своїми діями відповідач завдав їй моральну шкоду, яка виразилась у тому, що вона, будучи пенсіонером за віком, сплатила йому грошову суму, розмір якої є для неї значним та яку вона тривалий час накопичувала, відмовляючи собі у багатьох потребах, бажаючи встановити пам`ятник близькій та рідній для позивача людині, з метою вшанування її пам`яті, однак вона не отримала замовлення, роботи проведені не були. Зрозумівши, що у визначений термін ОСОБА_2 не виготовив пам`ятник, позивач неодноразово навідувалася на кладовище у сел. Старий Крим м. Маріуполя, яке знаходиться на великій відстані від місця її проживання, щоб самостійно впевнитися у такій затримці та дізнатися, які роботи були проведені, у зв`язку із чим ОСОБА_1 витрачала додаткові кошти на проїзд, терпіла незручності. Позивач відчувала сильний душевний біль та обурення, почувалася ошукуваною. Через всі ці події вона досі хвилюється, відчуває моральну втому. Розмір моральної шкоди, завданої позивачу відповідачем, ОСОБА_1 оцінила у 5000 грн.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові № 6-1575цс16 від 09.11.2016 року від 9 листопада 2016 року висловила правову позицію з приводу вирішення питання про відшкодування моральної шкоди.

Так, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до ч.2 ст.22 Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виникнення збитків, їх розмір, істотність вимушених змін у житті через їх наявність, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 грн.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а вона при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (3742,40 грн. - за вимоги про стягнення суми авансу та пені за прострочення виконання робіт, 76,84 грн. - за вимоги про відшкодування моральної шкоди) у сумі 3819,24 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 257, 530, 610-613, 866, 867, 1166 ЦК України, ст.ст. 10,11 Закону України «Про захист прав споживачів», -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка мешкає та зареєстрована в АДРЕСА_2 , у рахунок відшкодування завданих збитків суму авансу в розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) гривень, пеню за прострочення виконання робіт у розмірі 354240,00 (триста п`ятдесят чотири тисячі двісті сорок) гривень, а всього 374240 (триста сімдесят чотири тисячі двісті сорок) гривень.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 3819,24 гривень (три тисячі вісімсот дев`ятнадцять гривень 24 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м.Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду або в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.В. Пустовойт