Дата документу 28.05.2019
Справа № 334/2865/19
Провадження № 2/334/2334/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Гнатюк О.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та моральної шкоди.

28 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме земельними ділянками, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . з яких: земельна ділянка НОМЕР_1 ; земельна ділянка НОМЕР_2 .

В обґрунтування своїх вимог, заявниця вказує, що 18.04.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу, за яким відповідач взяв на себе зобов`язання у строк до 18.07.2016 року продати за 319 375,00 грн., а позивач взяла на себе зобов`язання купити 1/4 частину житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , які належать відповідачу на праві приватної власності.

У зазначений строк договори купівлі-продажу нерухомого майна укладені не були, а грошові кошти, отримані відповідачем, позивачу не повернуті.

В результаті, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 114 974,00 за невиконання умов попереднього договору купівлі-продажу від 18.04.2016 року.

Грошові кошти, отримані відповідачем не повертались позивачу на протязі трьох років, весь цей час відповідач ухилявся від свого обов`язку. Фактично ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 отримане від неї грошове забезпечення у розмірі 57 487,00 грн. лише 12.04.2019 року, чим були порушені права позивача та позбавлено його можливості користування власними коштами.

Таким чином, у позивачки є підстави вважати, що у разі стягнення з відповідача неустойки та моральної шкоди, він буде ухилятись від виконання рішення суду, що буде порушувати її права і ускладнить виконання рішення суду, а отже існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті зазначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, а також надати суду докази на підтвердження того, що майно, на яке слід накласти арешт з метою забезпечення позовних вимог, належить боржнику.

Так заявник в своїй заяві про забезпечення позову просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому не надає суду документів, на підтвердження завданої їй моральній шкоди, не надає документального підтвердження оцінки майна на яке просить накласти арешт, та взагалі будь-яких доказів на підтвердження того, що існують обставини, які в подальшому можуть привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Крім того, суд також бере до уваги те, що ціна заявлених позовних вимог суперечить поняттю співмірності, оскільки згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно зі ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Всупереч цьому, ОСОБА_1 не наведено достатніх доказів того, що є необхідність в забезпеченні її позову, окрім її суб`єктивних висновків з посиланням на недобросовісність відповідача, які б достовірно підтверджували, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, а також не враховано співмірність із заявленими позовними вимогами.

За змістом ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпечені позову.

Таким чином, суд вважає вимогу про забезпечення позову необґрунтованою та недоведеною, тому приходить до висновку про необхідність відмовити у забезпеченні позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 353-354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Гнатюк