Справа № 146/1121/19
Провадження № 22-ц/801/2086/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 рокуСправа № 146/1121/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Денишенко Т.О., Медвецького С.К.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О., Кримажевського А.В. та його представника - адвоката Бодачевського Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області про відмову у відкритті провадження від 06 серпня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Ладижинський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_2 , начальник Ладижинського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на рішення державного виконавця,

в с т а н о в и в :

05 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що на нього постановою від 24 вересня 2018 року накладено державним виконавцем штраф. Вважає постанову незаконною тому, що положення ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають можливість накладення на боржника штрафу діє з 28 серпня 2018 року, а тому на час винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу період виникнення заборгованості повинен був бути обрахований саме з 28 серпня 2018 року. З огляду на це підстави для накладення штрафу відсутні.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2019 року у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Ладижинський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_2 , начальник Ладижинського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на рішення державного виконавця відмовлено.

Роз`яснено, що спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ухвала суду обґрунтована тим, що спір між сторонами виник з приводу постанови державного виконавця щодо накладення штрафу на боржника у виконавчому провадженні, суд вважає, що вказаний спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дана скарга підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства тому, що постанова про накладення штрафу винесена під час виконання рішення у цивільній справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що на виконанні в Ладижинського міського ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого Томашпільським районним судом Вінницької області по справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

24 вересня 2018 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 за утворену заборгованість по аліментам станом на 01.09.2018 року в розмірі 42033 грн.

Разом з цим, суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення(поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосудця в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус судців» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно п. 5 ч. 1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 2 ст. 74 цього Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та/або штрафів згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справі № 279/3458/17-ц, в якому зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що розгляд скарги на постанову від 24 вересня 2018 року має відбуватися у порядку адміністративного судочинства, а доводи, викладені в апеляційні скарзі відносно того, що дана справи підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не ставлять під сумнів висновки суду першої інстанції та спростовується вищевикладеними обставинами.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, колегія приймає до уваги правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справі № 279/3458/17-ц.

Крім цього у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року справа № 639/6868/17 висловлена також права позиція, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який вірно застосував норми процесуального права, що регулюють спірні правовідносини та постановив судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Т.О. Денишенко

С.К. Медвецький