Провадження № 6/761/815/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Орел П.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Городні Г.Ю., стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В :

27 травня 2019 року старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Городня Г.Ю. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 .

Подання мотивоване тим, що на виконанні у Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 53966550, відкрите з примусового виконання виконавчого листа № 761/16207/16-ц від 11.11.2016 року про стягення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 89944,25 грн. 01.12.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та заборони його відчуження. 06.07.2017 року державним виконавцем направлено виклик до державного виконавця, але боржник до відділу не з`явився. 11.06.2018 року державним виконавцем, направлено виклик до державного виконавця, але боржник до відділу не з`явився. 09.10.2018 року при виході за адресою боржника, двері квартири ніхто не відчинив, перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим, про що складено відповідний акт. Проте станом, на день звернення до суду з даним поданням заборгованість згідно виконавчого листа № 761/16207/16-ц від 11.11.2016 року Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 89944,25 грн. боржником не сплачено, будь-яких пояснень з приводу неможливості виконання рішення не надано. Таким чином, боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду та не вчиняє жодних дій, спрямованих на таке виконання у виконавчому провадження

Посилаючись на викладене, державний виконавець просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_2 , до виконання зобов`язань за рішенням суду.

Ухвалою суду від 29 травня 2019 року справу призначено до розгляду на 31 травня 2019 року.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про час та мсіце розгляду пожанян повідомлявся належним чином.

Інші сторони та заінтересовані особи про дату, час і місце судового розгляду не повідомлялись на підставі ч. 4 ст. 441 ЦПК України.

Розглянувши подання та додані до нього документи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, постановою старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Городньої Г.А. від 24.11.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 761/16207/16-ц, виданого 11.11.2016 року про стягення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 89 944,25 грн.

01.12.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, копія якого направлена на адресу стягувача та боржника.

03.02.2017 року державним виконацем винесено постанову про розшук майна боржника.

06.07.2017 року, 11.06.2018 року державним виконавцем направлено виклики до державного виконавця на адресу боржника.

Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 18.04.2018 року, отриманої на запит державного виконавця, за наявною базою даних інформації ОСОБА_2 перетинав державний кордон України 04.12.2016 року, 08.06.2017 року, 05.09.2017 року, 31.12.2017 року, 18.01.2018 року.

Так, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів отримання боржником викликів до державного виконавця, постанов про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту.

За таких обставин, державний виконавець передчасно звернувся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З урахуванням викладено та того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними/приватними виконавцями всіх інших можливих заходів, а також тієї обставини, що виконавцем не обґрунтовано наявність фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань, суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

З урахування викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця у зв`язку із його передчасністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. ст. 259, 260, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Городні Г.Ю., стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст ухвали складено: 31.05.2019 року.