Постанова

Іменем України

03 червня 2019 року

м. Київ

справа № 394/560/17

провадження № 61-43727св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2018 року у складі судді Запорожець О. М. та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня

2018 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Єгорової С. М., Письменного О. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» (далі - ТОВ «Агрофірма «Кочубій»), про визнання додаткового договору до договору оренди землі недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим

ОСОБА_2 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 серпня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу, позивачу належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,3332 га, яка розташована в адміністративних межах Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району.

18 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Кочубій» укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії центру ДЗК 06 березня 2006 року за № 141.

Даний договір не був підписаний ОСОБА_2

Після прийняття спадщини у 2017 році позивач знайшла вказаний договір оренди землі та додатковий договір № 1 від 10 вересня 2007 року до договору оренди землі від 18 грудня 2005 року, який зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП ЦДЗК 14 вересня

2007 року за № 408 з продовженням договору на 15 років.

При огляді та вивченні договору, додаткового договору позивач порівнявши підписи свого вітчима, які ним зроблені у заповіті та в інших документах виявила, що ним вказаний договір та додатковий договір оренди землі не підписувались і не передавались права підпису іншій особі за довіреністю.

Підтвердженням тому є те, що в заповіті від 21 травня 2015 року не збігаються підписи з підписом ОСОБА_2 у додатковому договорі.

Зазначений правочин не відповідає актам цивільного законодавства, оскільки він не був підписаний ОСОБА_2 спадкодавцем, а тому його волевиявлення на його складання і виконання не було, що є наслідком визнання даного правочину недійсними відповідно до статей 203, 215 ЦК України.

ОСОБА_1 просила визнати недійсним додатковий договір № 1 до договору оренди землі від 10 вересня 2007 року, зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при державному Агентстві земельних ресурсів України» 14 вересня

2007 року за № 408.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області

від 24 січня 2018 року узадоволенні заяви представника ТОВ «Агрофірма «Кочубій» про застосування строків позовної давності відмовлено.

Позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним додатковий договір № 1 від 10 вересня 2007 року до договору оренди землі № 141 від 18 грудня 2005 року укладений між

ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Кочубій» в особі директора ОСОБА_3 терміном на 15 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Кочубій» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн.

Стягнути з ТОВ «Агрофірма «Кочубій» на користь ОСОБА_1 понесенні витрати по оплаті судово-почеркознавчої експертизи в сумі 5 199,60 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про визнання недійсним додаткового договору, послався на те, що додатковий договір до договору оренди землі був укладений відповідачем самостійно без згоди орендодавця, який не підписував даний договір, а тому порушено право на вільне володіння, розпорядження, користування земельною ділянкою. Щодо строку позовної давності суд у рішенні послався на те, що позивач не знала про існування додаткового договору, оскільки відповідачем даний договір було укладено одноособово, а дізналася про нього лише після прийняття спадщини у

2017 році і було встановлено, що договір укладено з порушенням цивільного законодавства, а тому звернулася до суду у строки позовної давності.

Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма «Кочубій» залишено без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області

від 24 січня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма «Кочубій», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

31 серпня 2018 року ТОВ «Агрофірма «Кочубій» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточненої редакції касаційної скарги, просить скасувати рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди безпідставно відмовили товариству в застосування строку позовної давності, оскільки, на його думку позивачу було відомо про наявність оспорюваного договору з часу прийняття спадщини та оформлення. Крім того, позивач отримувала орендну плату, що, на думку заявника, свідчить про її обізнаність щодо існування спірного додаткового договору. Окрім того, заявник зазначає, що рішення судів фактично ґрунтується лише на одному доказі, а саме на висновку судово-почеркознавчої експертизи, при цьому результати проведеної експертизи не є однозначними та повними, а отже можуть ставитись під сумнів.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року поновлено ТОВ «Агрофірма «Кочубій» строк на касаційне оскарження рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2018 року та постанови апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Новоархангельського районного суду Кіровоградської області.

Зупинено виконання рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2018 року та постанови апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами:

18 грудня 2005 року між ТОВ «Кочубій» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, згідно якого товариству в користування передавалась земельна ділянка площею 5,3332 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та вирощування сільськогосподарської продукції, строком дії на 10 років (пункт 8 договору), з дати набрання чинності правочину. Реєстрація правочину була проведена Новоархангельський відділом Кіровоградської регіональної філії центру ДЗК, про що в Державному реєстрі вчинено запис за № 141 від 06 березня 2006 року.

10 вересня 2007 року було підписано додатковий договір, згідно якого було внесено ряд змін, що стосуються зокрема розміру орендної плати (збільшено відносно умов основного договору), строку дії правочину (збільшено відносно основного договору) та змін, що стосуються чинності договору та кількості його екземплярів. Договір укладено на 15 років.

Державна реєстрація додаткового договору була проведена 14 вересня

2007 року, про що в Державному реєстрі вчинено запис за № 408.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після його смерті відкрилася спадщина. В склад спадщини ввійшла земельна ділянка площею 5,3332 га, яка розташована в адміністративних межах Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району. Спадкоємцем казаної земельної ділянки є ОСОБА_1 .

Таким чином, після смерті орендодавця - ОСОБА_2 перейшло право власності на землю разом з обтяженням у вигляді оренди земельної ділянки до позивача.

Свідоцтво про право на спадщину за законом позивач отримала 09 серпня 2017 року тобто з даного часу між ним та відповідачем виникли права та обов`язки з приводу використання прийнятого у спадок майна.

Магар О. І. звертаючись з позовом не погоджується з умовою щодо продовження строку дії договору на 15 років, інших заперечень щодо додаткового договору до договору оренди землі у позовній заяві не міститься.

Позивач посилалася, що орендодавець - ОСОБА_2 не підписував додатковий договір № 1 до договору оренди землі.

За клопотанням позивача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2017 року у справі була призначена судово-почеркознавча експертиза.

Згідно з висновком експерта № 617/618/17-27 від 27 жовтня 2017 року підпис від імені ОСОБА_2 у додатковому договорі № 1 від 10 вересня 2007 року до договору оренди землі № 141 від 18 грудня 2005 року, зареєстрованому у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП «Центр ДЗК при Державному Агентстві земельних ресурсів України» запис у Державному реєстрі земель від 14 вересня 2007 року за № 408, виконаний рукописним способом, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_2 у додатковому договорі № 1

від 10 вересня 2007 року до договору оренди землі № 141 від 18 грудня 2005 року, зареєстрованому у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП «Центр ДЗК при Державному Агентстві земельних ресурсів України» запис у Державному реєстрі земель від 14 вересня 2007 року за № 408 виконаний не самим ОСОБА_2 , а іншою особою.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

За правилами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому позивач повинен довести той факт, що він не міг довідатись про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, що інформацію щодо порушеного права позивач мав можливість отримати раніше.

Факт отримання орендної плати не є визначальним в обчисленні строків позовної давності, якщо особа, права якої порушено вважала що правовідносини виникли з інших підстав.

Саме таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі 6-48цс15.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18) не знайшла підстав для відходу від такої правової позиції.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку, що правовідносини за додаткового договору № 1 від 10 вересня 2007 року між сторонами у встановленому законом порядку не виникали, а перебіг строку позовної давності має починатися з часу, коли позивачу стало відомо про існування такого договору.

Оскільки підставами позову ОСОБА_1 було непідписання спірного додаткового договору оренди землі спадкодавцем ОСОБА_2 , що свідчить про відсутність волевиявлення на укладення договору на вказаних у ньому умовах, для правильного вирішення вказаної справи, зокрема у частині висновків щодо початку перебігу позовної давності, важливим є така фактична обставина, як момент, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, а саме про факт укладення саме зі спадкодавцем, саме письмового додаткового договору оренди та саме на тих умовах, що зазначено у цьому договорі.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачу було відомо про існування оспорюваного додаткового договору, оскільки він отримував орендну плату, не спростовують факт відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_2 на укладання оспорюваного договору на умовах, що в ньому викладені.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені у тому числі частиною третьою статті 203 цього Кодексу.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада

2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно виходили з того, що ОСОБА_2 додатковий договір не підписував, тобто його воля була відсутня на вчиненні зазначених дій. Тому такий додатковий договір в силу статті 203 ЦК України є недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, що результати проведеної почеркознавчої експертизи не є однозначними та повними, а отже можуть ставитись під сумнів не спростовують висновок суду про недійсність оспорюваного договору з підстав відсутності волевиявлення ОСОБА_2 , вже були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та зводяться до переоцінки доказів, що є поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Розглядаючи зазначений позов, місцевий суд та апеляційний суд повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права. Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують таких висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що ними порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ТОВ «Агрофірма «Кочубій» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2018 року та постанови апеляційного суду Кіровоградської області

від 19 липня 2018 року.

Щодо судових витрат:

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» залишити без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області

від 24 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2018 року та постанови апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко