Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2019 Справа №607/10002/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Пастернак О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 О ОСОБА_5

представника третьої особи Яроша О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Тернопіль Інтеравіа», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання незаконним наказу про звільнення, зобов`язання змінити причини звільнення та стягнення шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до комунального підприємства «Тернопіль Інтеравіа», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання незаконним наказу про звільнення, зобов`язання змінити причини звільнення та стягнення шкоди, у якому просить визнати незаконним наказ відповідача про її звільнення з роботи з посади головного бухгалтера КП «Тернопіль-Інтеравіа» з 16.06.2017 року у зв`язку з відсутністю на роботі без поважних причин (прогулу) за п.4 ст.40 КЗпП України. Зобов`язати відповідача змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера, зазначеної у наказі №1 з «у зв`язку з прогулом без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України на «у зв`язку із власним бажанням на підставі п.1 ст.38 КЗпП України». Також просить стягнути із відповідача моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. та матеріальну (витрати на лікування) в сумі 291,81 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона з 02.08.2013 року працювала на посаді головного бухгалтера в КП «Тернопіль Інтеравіа». 12.06.2017 року на підставі наказу зазначеного підприємства її було звільнено із займаної посади директором даного комунального підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України, тобто за власним бажанням, відповідно до наказу від 12.06.2017 року, про що свідчить запис у її трудовій книжці. 10.07.2017 року їй стало відомо, що відповідно до наказу виконувача обов`язків КП «Тернопіль Інтеравіа» її звільнено на підставі наказу №1 від 16 червня 2017 року із роботи, у зв`язку з відсутністю на роботі без поважних причин (прогул) п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає спірний наказ незаконним, оскільки її уже було звільнено із займаної посади колишнім роботодавцем, про що свідчить запис у її трудовій книжці, а отже обов`язку у неї виходити на своє робоче місце після 12 червня 2017 року у неї не існувало. Зазначила, що вона є ветераном праці, ніколи не допускала порушень трудової дисципліни, сумлінно ставилась до виконання своїх обов`язків. Вважає, що існування спірного наказу перешкоджатиме у подальшому її працевлаштуванню та псує її репутацію відповідального працівника. Вказала, що коли дізналась про спірний наказ у неї відбулось погіршення стану здоров`я, що слугувало підставою для звернення до лікаря та понесення витрат на купівлю медикаментів у сумі 291,81 грн. Також, існуванням спірного наказу їй заподіяно моральну шкоду, яка полягала у її моральних стражданнях у зв`язку із цим, які вона оцінює у розмірі 15 000 грн.

Відповідач Комунальне підприємство «Тернопіль Інтеравіа» подав заперечення на позов відповідно до яких зазначив, що позивач у поданій позовній заяві на підтвердження своїх вимог не зазначила доказів та не обґрунтувала свої вимоги. Також вказав, що 16.05.2017 року на ім`я міського голови надійшов лист управління транспорту, комунікацій та зв`язку Тернопільської міської ради з відповідними актами про відсутність на робочому місці працівників КП «Тернопіль Інтеравіа», у тому числі позивача. Як вбачається із зазначених актів, протягом 13.05.2017 року, 15.05.2017 року, 16.05.2017 року на робочому місці був відсутній керівник зазначеного комунального підприємства. Працівники даного підприємства, у тому числі ОСОБА_1 13.05.2017 року були присутні на роботі лише з 12 год. 15.05.2017 року ОСОБА_1 була присутня на робочому місці, проте 16.05.2017 року позивач на роботі була відсутня. Зазначив, що протягом усього робочого дня 12.06.2017 року, головний бухгалтер ОСОБА_1 на робочому місці була відсутня. В подальшому позивача також не було на роботі з 13.06 по 16.06.2017 року. Журнал наказів по підприємству (зокрема заява та наказ про звільнення позивача), графік відпусток, трудовий розпорядок роботи працівників, табеля обліку робочого часу, бухгалтерська документація у КП «Тернопіль Інтеравіа» виявлено не було. У позові просить відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Тернопільської міської ради подав письмові пояснення щодо позову відповідно до яких вважає, що позов не підлягає до задоволення, зазначивши, що позивач правовою підставою для стягнення моральної шкоди зазначає ст..237-1 КЗпП України та підтвердженням заподіяння такої шкоди та її наслідком є різке погіршення стану її здоров`я після ознайомлення із наказом про звільнення за прогул, що потягнуло купівлю медикаментів на суму 291,81 грн. Проте, позивач хворіє хронічними захворюваннями, які потребують регулярного контролю здоров`я. На думку представника третьої особи, не заслуговують на увагу позиція позивача з приводу неможливості її подальшого працевлаштування та псування репутації, оскільки наказ, який є предметом спору не вписаний в трудову книжку та не скеровувався до відділення пенсійного фонду. Зазначив, що ОСОБА_1 в період 2017 року грубо порушила норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», недотрималась інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, незаконне нарахування керівнику підприємства надбавок з урахуванням додаткових показників. Також вказав, що наявність копії заяви позивача про її звільнення та копії наказу від 12.06.2017 року, яким позивача звільнено за власним бажанням викликають сумнів з приводу їх достовірності. Також вважає, що позивач не виконав вимоги пункту ІІІ розпорядження міського голови від 12.06.2017 року №223-К.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Також, подав суду відповідь на відзив відповідно до якого зазначив, що твердження представника відповідача про відсутність на роботі позивача не заслуговують на увагу, оскільки остання була присутня на робочому місці 13 травня 2017 року. Також вказав, що ОСОБА_1 перебувала у відпустці що підтверджується наказом КП «Тернопіль Інтеравіа» з 16 травня 2017 року по 01 червня 2017 року. Твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 13, 14, 15, 16 червня 2017 року не можуть братись судом до уваги, оскільки з 12.06.2017 року її було звільнено із займаної посади за власним бажанням, на підставі наказу від 12.06.2017 року, про що зроблений відповідний запис у трудовій книжці.

Представники відповідача комунального підприємства «Тернопіль Інтеравіа» у судовому засіданні вважають, що позов не підлягає до задоволення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільської міської ради, вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

Згідно наказу № 5-к від 02.09.2013 року ОСОБА_1 прийнята на посаду головного бухгалтера в комунальному підприємстві Тернопільської міської ради «Тернопіль Інтеравіа».

Як вбачається із наказу директора КП «Тернопіль Інтеравіа» від 15 травня 2017 року «Про надання відпустки», головному бухгалтеру ОСОБА_1 надано щорічну відпустку строком 12 календарних днів та додаткову відпустку строком 05 календарних днів, із 16 травня 2017 року по 01 червня 2017 року. Підстава: заява ОСОБА_1

Як вбачається із записів у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 , яку було оглянуто у судовому засіданні, у ній наявний запис під номером «23» від 12.06.2017 року у якому зазначено, що позивача звільнено із роботи за власним бажанням за ст..38 КЗпП України. Вказаний запис засвідчений підписом директора КП ТМР «Тернопіль Інтеравіва» ОСОБА_6 та печаткою зазначеного підприємства. Підставою для внесення зазначеного запису є наказ від 12.06.2017 року.

Будучи допитаним у судовому засіданні у якості свідка колишній директор КТ «Тернопіль Інтеравіва» підтвердив суду зазначену обставину, а також те, що ним 12.06.2017 року був виданий наказ про звільнення головного бухгалтера зазначеного підприємства Жубіль Г.В. на підставі ст.38 КЗпП України, тобто за власним бажанням. Підставою для звільнення позивача слугувала подана нею заява від 29 травня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_1 просила звільнити її із займаної посади за власним бажанням з 12 червня 2017 року, яку останній погодив.

Як вбачається із наданих представником відповідача копій актів перевірки присутності працівників на робочому місці в робочий час КП «Тернопіль Інтеравіа», протягом 13.05.2017 р., 15.05.2017 р., 16.05.2017 р. на робочому місці керівник комунального підприємства «Тернопіль Інтеравіа» ОСОБА_6 був відсутній. Працівники даного комунального підприємства у тому числі ОСОБА_1 13.05.2017р. були на роботі із 12 год. 15.05.2017 р. на роботі були присутні ОСОБА_1 протягом всього дня, 16.05.2017 р. на роботі відсутні усі працівники комунального підприємства.

Розпорядженням міського голови від 12.06.2017р. №223-К звільнено ОСОБА_6 з посади директора Комунального підприємства «Тернопіль Інтеравіа» та розірвано контракт 12.06.2017 р. у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов`язків, п.3 ст.40 КЗпП України.

Розпорядженням міського голови від 12.06.2017 р. №225-К, у зв`язку із звільненням директора Комунального підприємства «Тернопіль Інтеравіа», виконання обов`язків директора зазначеного підприємства покладено на ОСОБА_7 з 13 червня 2017 року. Згідно наданих представником відповідача копій актів перевірки присутності працівника на робочому місці в робочий час КП «Тернопіль Інтеравіа», головний бухгалтер ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 13, 14, 15 та 16 червня 2017 року із 08:05 год. по 17:15 год. Даний факт відображений у табелі обліку робочого часу за червень 2017 року.

16 червня 2017 року в.о. директора КП «Тернопіль Інтеравіа» ОСОБА_7 , видано наказ №1 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера зазначеного підприємства 16.06.2017 року, у зв`язку з відсутністю на роботі без поважних причин (прогулу), п.4 ст. 40 КЗпП України. Підстава звільнення акти перевірки від 13-16 червня 2017 року.

Як вбачається із наявної при матеріалах справи Довідки №ТР/414/5Д про результати аналізу стану дотримання вимог законодавства про працю у КП «Тернопіль Інтеравіа» Тернопільської міської ради від 19.11.2018 року, аналізом стану додержання законодавства з питань оплати праці у комунальному підприємстві встановлено, що на підприємстві на час проведення аудиту колективного договору не укладено, оплата праці працівників підприємства здійснюється відповідно до затвердженого штатного розпису, рівень оплати праці (посадові оклади) усім працівникам підприємства встановлені на рівні, що перевищує встановлений державою розмір мінімальної заробітної плати. На час проведення аудиту на підприємстві відсутні документи по нарахуванню заробітної плати працівникам підприємства за період з листопада 2011 року по червень 2017 року, які є документами тривалого зберігання, термін зберігання яких 75 років. Посадові особи підприємства стверджують, що документи не передані по акту колишнім директором підприємства ОСОБА_6 та колишнім головним бухгалтером підприємства ОСОБА_1 , які одночасно звільнились з роботи 12.06.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

В силу вимог ч.1, 4, 5 ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівників. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 із змінами та доповненнями (надалі Інструкція), трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. В силу вимог п. 2.4 зазначеної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд проаналізувавши та оцінивши докази надані сторонами вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу про звільнення, зобов`язання змінити причини звільнення підлягає до часткового задоволення. При цьому, суд вважає, що слід визнати незаконним та скасувати наказ виконувача обов`язки директора комунального підприємства «Тернопіль Інтеравіа» №1 від 16 червня 2017 року «Про звільнення з роботи», яким звільнено ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера КП «Тернопіль інтеравіа» 16 червня 2017 року, у зв`язку із відсутністю на роботі без поважних причин (прогулу) за п.4 ст.40 КЗпП України. Задовольняючи частково позов, суд констатує, що приймаючи спірний наказ в.о. директора комунального підприємства «Тернопіль Інтеравіва» Журовським ОСОБА_8 не було враховано те, що позивача на підставі поданої нею заяви від 19 травня 2017 року, уже звільнено із займаної посади за власним бажанням, тобто за ст..38 КЗпП України колишнім директором зазначеного підприємства 12 червня 2017 року, про що було видано наказ на внесено запис у її трудову книжку. Таким чином, рішення власника або уповноваженого ним органу про звільнення позивача на момент винесення спірного наказу, уже було прийнято на підставі заяви позивача про її звільнення за власним бажанням. Враховуючи наведені обставини суд, не бере до уваги надані представником відповідача акти про відсутність позивача на роботі протягом 13-16 червня 2017 року, оскільки у ОСОБА_9 був відсутній обов`язок перед роботодавцем виконувати роботу та бути присутнім на робочому місці, після її звільнення. Також, суд не бере до уваги акти надані відповідачем про відсутність позивача на роботі 16 травня 2017 року, оскільки ОСОБА_9 згідно наказу директора КП «Тернопіль Інтеравіа» від 15 травня 2017 року «Про надання відпустки» було надано відпустку із 16 травня 2017 року по 01 червня 2017 року. Задовольняючи частково позов ОСОБА_9 , суд вважає за необхідне відмітити, що позивача було звільнено із посади головного бухгалтера КП «Тернопіль Інтеравіа» за власним бажанням за ст..38 КЗпП України, згідно наявного запису у її трудовій книжці, на підставі наказу директора КП Тернопільської міської ради «Тернопіль Інтеравіа» від 12 червня 2017 року. Також суд констатує, що відомості у трудовій книжці позивача про її звільнення із займаної посади на підставі ст..38 КЗпП України не визнано такими, що не відповідають дійсності. Крім цього, суд вважає, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_9 з посади головного бухгалтера, зазначеної у наказі №1 від 16 червня 2017 року з «у зв`язку з прогулом буз поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України на «у зв`язку із власним бажанням на підставі п.1 ст.38 КЗпП України» не підлягають до задоволення, оскільки суд прийшов до переконання, що слід визнати спірний наказ незаконним та його скасувати, а тому не вбачає підстав для внесення у нього змін щодо причини звільнення позивача.

Щодо вимог позивача про стягнення заподіяної шкоди, суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Положеннями ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Проаналізувавши обставини справи та докази надані суду щодо зазначених позовних вимог, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування їй шкоди не підлягають до задоволення. При цьому суд зазначає, що позивачем не доведено характер своїх моральних страждань внаслідок видання спірного наказу про її звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України. Суд зазначає, що відомості про спірний наказ не було внесено до трудової книжки ОСОБА_1 .. Також, суд не бере до уваги докази надані позивачем на підтвердження понесення нею матеріальних витрат на суму 291,81 грн. внаслідок купівлі медичних препаратів, оскільки як вбачається із записів у медичній картці наданої позивачем, остання звернулась до лікаря сімейної медицини 19.07.2017 року з приводу гіпертонічної хвороби та інших хронічних захворювань, якими хворіє тривалий час, їй було рекомендовано пройти медичне обстеження на консультацію інфекціоніста. Проте, у зазначених записах відсутній висновок щодо погіршення стану здоров`я позивача, внаслідок нервових переживань, які було зумовлено видачею спірного наказу. Таким чином, враховуючи наведене суд вважає, що у цій частині позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4,13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст..38, 48 КЗпП України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до комунального підприємства «Тернопіль Інтеравіа», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання незаконним наказу про звільнення, зобов`язання змінити причини звільнення, стягнення шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ виконувача обов`язки директора комунального підприємства «Тернопіль Інтеравіа» №1 від 16 червня 2017 року «Про звільнення з роботи», яким звільнено ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера КП «Тернопіль Інтеравіа» 16 червня 2017 року, у зв`язку із відсутністю на роботі без поважних причин (прогулу) за п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Вважати ОСОБА_1 звільненою із посади головного бухгалтера КП «Тернопіль інтеравіа» за власним бажанням за ст.38 Кодексу законів про працю України згідно запису у її трудовій книжці, на підставі наказу директора КП Тернопільської міської ради «Тернопіль Інтеравіа» від 12 червня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

У решті позовних вимог, відмовити.

Стягнути із комунального підприємства «Тернопіль Інтеравіа» у користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складено 24 травня 2019 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан