ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5583/19 Справа № 211/4641/17 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/4641/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 березня 2019 року, яке постановлено суддею Ніколенко Д.М. об 11 годині 12 хвилині у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 березня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона є пенсіонеркою за віком, не працює, з чоловіком розлучена, є матір`ю відповідача та проживає разом з синами ОСОБА_4 - відповідачем та ОСОБА_2 , проте вона одна несе витрати за комунальні послуги, приймає участь в утриманні квартири, при цьому маючи єдиний дохід у вигляді пенсії, розмір якої складає 1115 гривень 20 копійок, якої їй не вистачає навіть на харчування. Крім того вона має хронічні захворювання та потребує лікування. В зв`язку з її непрацездатністю, скрутним матеріальним становищем та необхідністю постійного лікування, відсутністю джерел доходу, крім пенсії, просила суд стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову, довічно.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 березня 2019 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, стягнувши аліменти з відповідача на користь та утримання позивача в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з дати подання позову і довічно, оскільки судом першої інстанції невірно оцінені обставини справи. Зазначають, що позивач є пенсіонеркою, досягла встановленого законом пенсійного віку на пільгових умовах, розмір пенсії позивача на лютий 2019 року становить 1497,00 грн., що є нижче прожиткового мінімуму встановленого на 2019 рік. Позивач має хронічні захворювання - стенокардію, атеросклеротичний кардіосклероз, анемію важкого ступеня тяжкості. Квартиру позивач утримує самостійно.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно відомостей Металургійного районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 12.08.2017 року, батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 04.05.2016 року Пенсійним фондом України позивач ОСОБА_1 є пенсіонеркою, та отримує пенсію за віком (а.с.4).

Відповідно довідки від 15.03.2019 року № 152/02.11-10 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Довгинцівському відділі обслуговування громадян ( сервісний центр) та отримує пенсію за віком (а.с. 137)

Відповідно довідки Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 005545, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком в розмірі 1497,00 грн. (а.с.138).

Відповідно медичним документам, які містяться в справі позивач часто хворіє, має хронічні захворювання.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною 1 статті 204 СК України.

Відповідно до статті 201 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Таким чином, моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, згідно частини 2 статті 205 СК України при визначення розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Частина 1 статті 26 Закону № 1058-IV встановлює, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановив суд першої інстанції, позивач станом на дату розгляду справи досягла лише 53-річного віку, не є інвалідом I, II та III груп, чи особою, яка має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, тобто не є непрацездатною в розумінні вищезазначеного, що є обов`язковою умовою та підставою покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків відповідно до статті 201 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно оцінені обставини справи, та не враховано, що позивач є пенсіонеркою, досягла встановленого законом пенсійного віку на пільгових умовах, розмір пенсії позивача на лютий 2019 року становить 1497,00 грн., що є нижче прожиткового мінімуму встановленого на 2019 рік, позивач має хронічні захворювання - стенокардію, атеросклеротичний кардіосклероз, анемію важкого ступеня тяжкості, утримує самостійно квартиру, не мають правового значення, оскільки, з огляду на вищевикладене, колегія суддів встановила, що обов`язок утримання повнолітніми дітьми непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним, а виникає за умови, якщо позивач є непрацездатною в розумінні вищезазначеного, що є обов`язковою умовою та підставою покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків відповідно до статті 201 СК України.

Таким чином, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 про те, що наявні правові підстави для виникнення аліментних зобов`язань у відповідача перед позивачем.

Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді