Справа № 2-1129/2013
Провадження № 2-і/720/2/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Скриндіца С.М.

представника боржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Боржник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що рішенням Новоселицького районного суду від 17 лютого 2014 року з нього на користь стягувача ОСОБА_3 було стягнуто сума боргу за договором позики в розмірі 263670 гривень, суму трьох річних відсотків від простроченої заборгованості станом на 11 грудня 2013 року в розмірі 15386 гривень 25 копійок та судовий збір в сумі 2790 гривень. На виконання даного рішення був виданий виконавчий лист № 2-77 від 17 лютого 2014 року про примусове виконання вказаного судового рішення, за наслідками якого відкрито ВП № 43105114 від 29 квітня 2014 року. 15 лютого 2019 року він добровільно поза межами виконавчого провадження повернув ОСОБА_3 борг в сумі 279056 гривень 25 копійок, а тому на підставі ст. 432 ч.2 ЦПК України просив визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, оскільки зобов`язання перед стягувачем припинені внаслідок їх виконання.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 підтримав подану заяву та просив її задовольнити в повному обсязі.

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, проте направив на адресу суду заяву, в якій заперечував проти визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з підстав виконання зобов`язання боржником перед ним, посилаючись на те, що 26 вересня 2011 року він надав ОСОБА_2 позику у сумі 33000 доларів США строком до 31 грудня 2011 року. 15 лютого 2019 року адвокат Лучкіна В.Я. від імені останнього передав йому частину грошей в рахунок погашення існуючого по даний час боргового зобов`язання. На вимогу адвоката він написав розписку, що отримав суму боргу за рішенням суду в розмірі 279056 гривень, проте дана сума грошей є меншою ніж 33000 доларів США, а тому зобов`язання за договором позики не виконано в повному обсязі. Він фактично не отримав від ОСОБА_2 повну суму боргу, а тому суд не може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню саме з підстав припинення зобов`язання, оскільки це порушує його права та унеможливлює подальше стягнення повної суми боргу за договором позики.

Суд, вислухавши пояснення представника боржника, дослідивши матеріли додані до заяви та цивільної справи між сторонами, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 вересня 2011 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 позику у сумі 33000 доларів США строком до 31 грудня 2011 року, про що останній власноручно написав відповідну розписку. Однак, ОСОБА_2 свої зобов`язання за даним договором щодо повернення отриманої ним суми позики не виконав у добровільному порядку, внаслідок чого 17 лютого 2014 року Новоселицьким районним судом був задоволений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та стягнуто суму боргу за договором позики від 26 вересня 2011 року, а саме 263670 гривень (що становило гривневий еквівалент 33000 доларів США), суму трьох річних відсотків від простроченої заборгованості станом на 11 грудня 2013 року в розмірі 15386 гривень 25 копійок та судовий збір в сумі 2790 гривень.

В послідуючому судом був виданий виконавчий лист № 2-77 від 17 лютого 2014 року про примусове виконання вказаного судового рішення.

За наслідками виданого виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 43105114 від 29 квітня 2014 року, яке перебуває на виконанні в Новоселицькому РДВС.

15 лютого 2019 року ОСОБА_3 отримав від представника боржника ОСОБА_1 суму боргу за рішенням суду в розмірі 279056 гривень.

Боржник ОСОБА_2 просить визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню на підставі ст. 432 ч. 2 ЦПК України, посилаючись на те, що ним повністю виконано боргове зобов`язання за договором позики від 26 вересня 2011 року перед ОСОБА_3 , а тому зобов`язання є припиненим.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Верховний Суд у своїй постанові від 16 січня 2018 року, справа № 755/15479/14-ц, провадження № 61-1592св17, зазначив, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуальні-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Таким чином, при вирішенні даної заяви, суд має дослідити питання чи дійсно припинені зобов`язання між сторонами внаслідок виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону № 606-XIV.

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Із роз`яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення).

Рішенням Новоселицького районного суду від 17 лютого 2014 року визначено суму боргу між сторонами в гривнях, що було еквівалентом у гривні за офіційним курсом НБУ, що дорівнює 33000 доларам США.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми еквіваленту в іноземній валюті, що становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України, що відповідала укладеному договору позики.

По теперішній час, сума грошового зобов`язання за договором позики в розмірі 33000 доларів США стягувачу ОСОБА_3 не було повернуто повністю, тому виконавчий лист не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню саме з підстав припинення зобов`язання боржника ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 внаслідок його повного виконання, оскільки фактично дане зобов`язання за договором позики від 26 вересня 2011 року на даний час повністю не виконано.

Саме до такого висновку прийшов ВСУ у своїй постанові від 04 липня 2018 року по справі № 761/12665/15-ц, яке є обов`язковим для виконання всіма судами України.

ВСУ у вказаному рішенні зазначив, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в еквівалент іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме еквівалент іноземної валюти на час виконання зобов`язання, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням зобов`язання.

Слід зазначити, що право на отримання кінцевого результату є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Задоволення судом заяви призведе до порушення прав ОСОБА_3 , так як правовідносини між сторонами щодо повернення ОСОБА_2 отриманої позики будуть вважатися припиненими.

Оскільки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики в іноземній валюті, розмір якої в гривневому еквіваленті стягувачу повністю не був повернутий по відповідному курсу на час часткового виконання зобов`язання (15 лютого 2019 року), то зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 за договором позики від 26 вересня 2011 року не припинено, тому виконавчий лист не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню саме з даної підстави, у зв`язку із чим у задоволенні заяви боржника слід відмовити за її безпідставністю.

На підставі викладеного, суд керуючись ст. 432 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа № 2-77, виданого 22 квітня 2014 року Новоселицьким районним судом Чернівецької області у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: