ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5555/19 Справа № 171/812/18 Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 171/812/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Апостолівське районне управління праці та соціального захисту населення Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Міністерство соціальної політики України,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Апостолівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 лютого 2019 року, яка постановлена суддею Чумак Т.А. у місті Апостолове Дніпропетровської області (відомості про дату складення повного тексту ухвали матеріали справи не містять), -

ВСТАНОВИВ :

03.05.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої протиправними діями державного органу.

Ухвалою від 04.05.2018 року вказана позовна заява в зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України залишена без руху та позивачу запропоновано усунути недоліки позову, що зазначені в ухвалі.

Ухвала від 04.05.2018 року позивачем ОСОБА_1 не виконана, натомість позивачем 17.05.2018 року подано відзив на вказану ухвалу.

15.06.2018 року позивачу ОСОБА_1 судом відмовлено у відкритті провадження за вказаною заявою в зв`язку з тим, що вказана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Копія ухвали суду від 15.06.2018 року направлена позивачу 04.07.2018 року.

10.07.2018 року позивачем подано апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу суду.

16.08.2018 року постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області повернуто справу до суду першої інстанції, для виправлення описки.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.12.2018 року ухвала Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 15.06.2018 року скасована та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказана справа надійшла до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області 04.01.2019 року.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09.01.2019 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали від 09.01.2019 року про залишення позову без руху позивачем отримано 28.01.2019 року.

30.01.2019 року на адресу Апостолівського районного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на ухвалу суду від 09.01.2019 року про залишення позову без руху, а також заява про відвід судді Чумак Т.А.

Ухвалою Апостолівського районного суду від 01.02.2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Чумак Т.А. відмовлено.

Ухвалою Апостолівського районного суду від 04.02.2019 року позовна заява ОСОБА_1 була визнана неподаною та повернута позивачу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду справи по суті, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Крім того, просить винести окрему ухвалу, щодо грубого порушення суддею Апостолівського районного суду Дніпропетровської області Чумак Т.А. ст. 1 п.1 ст.6, ст. 13,14 Конвенції. Зазначає, що на ухвалу Апостолівського районного суду від 09 січня 2019 року вона 30.01.2019 року подала відзив, вказавши про неприпустимість зловживання посадовими обов`язками головуючої у справі судді Чумак Т.А та заявлено вказаній судді, на думку позивача, вмотивований відвід. Вважає, що суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, в зв`язку з чим ухвала є абсолютно незаконною та необґрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач - Міністерство соціальної політики України зазначає, що з вимогами викладеними у апеляційній скарзі не погоджується, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно ґрунтується на засадах верховенства права, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, відповідно до ухвали про залишення позовної заяви без руху від 09 січня 2019 року, не усунула всі недоліки зазначені в вищевказаній ухвалі.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, встановивши, що позовна заява ОСОБА_1 до Апостолівського районного управління праці та соціального захисту населення Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Міністерства соціальної політики України, третя особа Держава Україна (державний орган Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої протиправними діями державного органу не відповідає вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України, 09 січня 2019 року постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надав позивачу строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позову без руху (а.с. 95).

30.01.2019 року ОСОБА_1 , на виконання вимог ухвали Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09.01.2019 року, подала відзив, вказавши про неприпустимість зловживання посадовими обов`язками головуючої у справі судді Чумак Т.А та заявила судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області Чумак Т.А. вмотивований, на її думку, відвід (а.с.100-107).

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Чумак Т.А. відмовлено. ( а.с. 110-111).

Проте, ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу, оскільки позивач у встановлений судом строк не виконала вимоги ухвали від 09 січня 2019 року, вимоги ухвали належним чином не виконані.

Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.

За змістом вище наведених норм процесуального закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

З огляду на викладене не можна вважати, що позивач ОСОБА_1 , отримавши копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, ухилилась від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) нею до суду першої інстанції направлено відзив про усунення недоліків.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач не виконав вимоги ухвали від 09 січня 2019 року, а саме позивачем не надано до суду оригінал позовної заяви від 03.05.2018 року та додатки до заяви, також позивачем не зазначено та необґрунтовано вимоги до відповідача Міністерства соціальної політики України, не обґрунтовано залучення у якості третьої особи Держави Україна, не зазначено розмір судових витрат, які позивач просить стягнути, та не надано докази на підтвердження понесення цих витрат, в порушення вимог ч.1 ст.84 ЦПК України позивачем не надано докази на підтвердження тієї обставини, що вона не може самостійно надати докази, про витребування яких заявлено в позовній заяві.

Зі змісту позовної заяви та відзиву про усунення недоліків вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи вона не має змоги надати докази, якими ці обставини підтверджуються, також вмотивовано підстави звільнення від сплати судового збору.

Згідно роз`яснень пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху. Позивач виправив недоліки позовної заяви на власний розсуд.

Колегія суддів вважає, що позивач в повній мірі виконав вимоги суду першої інстанції, а тому підстав повертати позовну заяву останній у суду не було.

Разом з тим, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, могли бути усунуті під час підготовчого провадження та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачеві.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано неподаною та повернуто позовну заяву позивачу.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Крім того, колегією суддів перевірено доводи позивача ОСОБА_1 щодо постановлення окремої ухвали суду про грубе порушення суддею Апостолівського районного суду Дніпропетровської області Чумак Т.А. ст.. 1 п.1 ст.6, ст.. 13,14 Конвенції. та не встановлено об`єктивних обставин, передбачених статтею 262 ЦПК України, для постановлення окремої ухвали суду.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалу до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2019 рокускасувати та направити матеріали за позовом ОСОБА_1 до Апостолівського районного управління праці та соціального захисту населення Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Міністерства соціальної політики України, третя особа Держава Україна (державний орган Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої протиправними діями державного органу до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді:

.