Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/56/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючої судді- Козіної С.М.,

за участі:

секретаря- Маламан Я.О.,

позивача - ОСОБА_1 (не з`явився),

відповідача - ОСОБА_2 (не з`явилась),

представника відповідача - ОСОБА_3 (не з`явився),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2019 року позивач звернувся до Ржищівського міського суду Київської області із зазначеним позовом, який уподальшому уточнив, посилаючись на те, що 23 березня 2004 року між ним та відповідачкою по справі було укладено шлюб. У шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_4 , 2004 року народження, ОСОБА_5 , 2007 року народження, ОСОБА_6 , 2012 року народження. 27 листопада 2018 року шлюб було розірвано, шлюбні стосунки припинено. Діти проживають разом з відповідачкою. Позивач хоче брати участь у вихованні своїх дітей, утримувати їх у межах своїх можливостей та піклуватися про них. Позивач бажає сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 014 грн на кожну дитину, шляхом перерахування коштів на карткові рахунки, які він відкрив 19 лютого 2019 року у АТ КБ "Приватбанк" кожній дитині. Позивач просив стягувати з нього аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , 2004 року народження, ОСОБА_5 , 2007 року народження, ОСОБА_6 , 2012 року народження, у розмірі 1014 грн на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин.

Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що в задоволенні позову потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів").

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Згідно з рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 27 листопада 2018 року, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволений, шлюб між сторонами розірваний (а.с. 54-55).

Діти проживають з відповідачкою, про що позивач зазначив у позовній заяві та в підготовчому засіднні підтвердила сама відповідачка, а тому із заявою про стягнення аліментів вправі звертатися саме відповідачка.

Відтак можна зробити висновок, що позивач, заявивши вимогу про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки пред`явлення такої вимоги не узгоджується із нормами сімейного (спеціального) законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 потрібно відмовити.

Керуючись ст. 182, 183 СК України, ст. 2, 4, 12, 81, 82, 128, 133-142, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя