Справа № 657/1053/19
У х в а л а
Суддя Каланчацького районного суду Херсонської області Скригун В.В., в смт. Каланчак розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , проживаючої в АДРЕСА_1 , в інтересах якої на підставі доручення діє ОСОБА_2 , до Комунального некомерційного підприємства «Каховська центральна районна лікарня Каховської районної ради», юридична адреса: м. Каховка, вул. Першотравнева, 34, про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 8260,30 грн.,
Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача Комунального некомерційного підприємства «Каховська центральна районна лікарня Каховської районної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час невиконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 8 260 грн. 30 грн.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі було встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам встановленим ст. 177 ЦПК України, в частині сплати судового збору, оскільки позивачем не сплачено судовий збір.
В позові представник позивача зазначає, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Однак, це твердження є помилковим з огляду на наступне.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях звільняться позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Як вбачається з матеріалів позову, представник позивача звернувся до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку, а не заробітної плати, тому від сплати судового збору звільненню не підлягає.
Так, Верховий Суд України з приводу оплати судового збору за вимоги про стягнення середнього розрахунку при звільненні, у своїй постанові № 910/4518/16 від 30 січня 2019 року, висновки якого, відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, надав слідуючі роз`яснення:
За змістом приписів статтей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Отже, з огляду на викладене, позивач не звільнений від сплати судового збору.
Як вбачається з матеріалів заяви, в позові ставиться вимога про стягнення середнього заробітку в розмірі 8 260,30 грн., що є вимогою майнового характеру.
Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору складає 1 % від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розміром якого станом на 01 січня 2019 року складає 1921 грн.
Таким чином, з огляну на зміст позовних вимог, та враховуючи вищевикладене, позивачу, або його представнику, необхідно сплатити судовий збір в сумі 768,40 грн., та надати суду докази його сплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Враховуючи вищевикладене, вважаю, що позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі доручення діє ОСОБА_2 , до Комунального некомерційного підприємства «Каховська центральна районна лікарня Каховської районної ради» про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 8260,30 грн. слід залишити без руху надавши представнику позивача для усунення недоліків 7-ми денний строк з моменту отримання даної ухвали.
Керуючись ст. ст. 175, 185 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі доручення діє ОСОБА_2 , до Комунального некомерційного підприємства «Каховська центральна районна лікарня Каховської районної ради» про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 8260,30 грн. - залишити без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Скригун В.В.