Провадження № 2/752/628/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.05.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Власенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування і визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, -

в с т а н о ви в:

у червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування і визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.03.2005 р., виданого державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва, в якій разом із спадкодавцем з січня 2011 року та на момент відкриття спадщини проживала і по теперішній час проживає позивач (рідна сестра померлої). 04 листопада 2011 року ОСОБА_4 склала на ім"я онуки ОСОБА_3 заповіт, яким заповіла останній усе належне їй на момент смерті майно. Проте відповідач після ІНФОРМАЦІЯ_1 року (з дня відкриття спадщини) і протягом наступних шести місяців не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою від 23 серпня 2012 року Першої київської державної нотаріальної контори відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2011 р. у зв"язку з пропуском нею строку для прийняття спадщини. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 Постановлено визначити їй додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після набрання заочним рішенням законної сили, 13 листопада 2015 року Першою київською державною нотаріальною конторою відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року, скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року. В задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

У спірній квартирі спадкодавець ОСОБА_4 проживала і була зареєстрована з 24.06.1960 року і до моменту її смерті. Разом із спадкодавцем у вказаній квартирі з січня 2011 року і до дня смерті спадкодавця, включаючи день відкриття спадщини, проживала позивач, яка проживає у спірній квартирі і по теперішній час. Таким чином, в порядку, передбаченому ч. З ст. 1268 ЦК України, шляхом вчинення фактичних дій (вступу в управління та володіння спадковим майном - спірною квартирою) позивач прийняла спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_4 , як спадкоємець 11-ої черги за законом. Прийнявши у встановленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття - з ІНФОРМАЦІЯ_1 року набула речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею, і, відповідно, право на захист цих прав.

Позивач зазначає, що звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, яка увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року Перша київська державна нотаріальна контора надіслала лист № 9567/02-14, в якому було повідомлено про те, що вона не є спадкодавцем на майно після померлої ОСОБА_4 , оскільки все своє майно померла заповіла на іншу особу - відповідача.

За таких підстав, позивач просить:

визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 ,

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 7-522 від 13 листопада 2015 року, що було видане Першою київською державною нотаріальною конторою Дамашек 1(3.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року відкрито провадження у даній справі, (а.с. 47)

У березні 2018 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, (а.с. 188) Просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не знала про відкриття спадщини та існування заповіту.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти задоволення позову, зазначивши, що 04 листопада 2011 року ОСОБА_4 склала на ім"я онуки ОСОБА_3 заповіт, яким заповіла останній усе належне їй на момент смерті майно.

Вислухавши пояснення сторін у справі. їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 18 січня 2012 року відділом реєстрації смерті у м. Києві, (а.с. 27)

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.03.2005 p., виданого державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва, (а.с. 28)

З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2011 року ОСОБА_4 склала на ім"я онуки ОСОБА_3 заповіт, яким заповіла останній усе належне їй на момент смерті майно, (а.с. 29)

Постановою від 23 серпня 2012 року Першої київської державної нотаріальної контори відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2011 р, у зв"язку з пропуском ОСОБА_3 строку для прийняття спадщини, (а.с. 32)

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 Постановлено визначити їй додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 107)

13 листопада 2015 року Першою київською державною нотаріальною конторою Дамашек Ю. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , (а.с. 38)

Рішенням Апеляційною суду м. Києва від 21 лютого 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року, скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року. В задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено, (а.с. 26 Т.2)

ОСОБА_1 зверталася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, яка увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 , проте 22 листопада 2012 року Перша київська державна нотаріальна контора надіслала їй лист № 9567/02-14, в якому було повідомила про те, що вона не є спадкодавцем на майно після померлої ОСОБА_4 , оскільки все своє майно померла заповіла на іншу особу - відповідача ОСОБА_3

У червні 2017 року ОСОБА_1 (рідна сестра ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом.

Як на правову підставу своїх позовних вимог, посилається на ч. 1 ст. 1223 ЦК України, відповідно до якої право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України), зокрема спадкоємці за законом другої черги.

Згідно зч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою померлого спадкодавця ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, свідоцтва про одруження спільних батьків позивача та ОСОБА_4 , свідоцтва про одруження ОСОБА_5 , довідки про зміну прізвища позивача, (а.с. 15-21)

Крім того, позивач посилається на ч. З ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі АДРЕСА_1 спадкодавець ОСОБА_4 проживала і була зареєстрована з 24 червня 1960 року і до її смерті, що підтверджується довідкою КП "ЖЕО-103 Голосіївського району" від 01.08.2012 р. № 1471. (а.с. 11)

Разом із спадкодавцем у вказаній квартирі з січня 2011 року і до дня смерті спадкодавця, включаючи день відкриття спадщини, проживала позивач, яка проживає у спірній квартирі і по теперішній час. Вказані обставини підтверджуються довідкою КП "Центр комунального сервісу" № 2988 від 26.12.2016 р. та Актом про проживання, складеним 03.03.2015 р. КП "ЖЕО-103". (а.с. 24 - 26)

Опитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також підтвердили факт проживання позивача ОСОБА_1 у спірній квартирі.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача, по те, що в порядку, передбаченому ч. З ст. 1268 ЦК України, шляхом вчинення фактичних дій (вступу в управління та володіння спадковим майном - спірною квартирою) позивач прийняла спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_4 , як спадкоємець 2 черги за законом.

Також суд погоджується з тим, що скасування судового рішення, яким відповідачу було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, та неприйняття відповідачем спадщини у порядку, статтями 1269, 1270 та 1272 ЦК України, є підставою для визнання недійсним виданого їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, ч. 1 ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину може бути видано виключно спадкоємцю, який прийняв спадщину.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пункт 27 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від ЗО травня 2008 р. № 7 до інших випадків, за наявності яких свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним, відноситься, зокрема порушення у зв"язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідачу, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, порушує спадкові майнові права позивача, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ч. З ст. 1268 ЦК України.

Встановлено, що прийнявши спадщину в порядку, передбаченому ч. З ст. 1268 ЦК України, позивач після закінчення строків, встановлених ч. 1 ст. 1298 ЦК України, звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, яка увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_4

22 листопада 2012 року від Першої київської державної нотаріальної контори позивач отримала лист за № 9567/02-14, в яком) було повідомлено про те, що вона не є спадкоємцем на майно після померлої ОСОБА_4 , оскільки все своє майно померла заповіла на іншу особу - відповідачу ОСОБА_3 (а.с. 34)

Таким чином, вказаним вище листом Першої київської державної нотаріальної контори за № 9567/02-14 від 22.11.2012 р. підтверджується неможливість оформлення позивачем спадщини в нотаріальному порядку.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на її постійне місце проживання в іншій країні та проходження нею навчально-виробничої практики, оскільки вказані обставини не свідчать про наявність об"єктивних причин, за яких відповідач не мала можливості звернутися із заявою про прийняття спадщини у встановлені законом строку. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верхового Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 389/1 193/17-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 344/6096/16-ц, від 05 вересня 2018 р. у справі № 178/560/16, від 10 жовтня 2018 року у справі № 398/3802/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 489/1915/16-ц, від 17 грудня 2018 року у справі № 341/2717/13-ц.

Відповідач не була позбавлена можливості надіслати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори поштою. (Правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 681/2091/15-ц, від 11 червня 2018 р. у справі № 127/8266/17).

Не заслуговують на увагу доводи відповідача про відсутність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала разом із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. З ст. 1268 ЦК України підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем. (Правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 линия 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17).

У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію свого місця проживання (якщо спадкоємець знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання та не звернувся до органу реєстрації після прибуття до нового місця проживання) доказом постійного проживання із спадкодавцем є довідка ЖЕО (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 185/8005 16-ц).

Враховуючи, що відповідач не визнає за позивачем права власності на спірну квартиру, а також те, що в нотаріальному порядку позивач не має можливості оформити спадщину і в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, належним способом захисту порушеного права позивача є визнання за нею права власності на спірну квартиру в порядку спадкування з одночасним визнанням недійсним свідоцтва про право на спадщин за заповітом, яке було видано відповідачу, яка не прийняла спадщин) у встановленому законом порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема у разі відсутності правовстановлюючих документів на спірну квартиру або у разі, якщо право спадкодавця на спадкове майно не визнається іншою особою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суд) віл 21.02.2018 р. у справі № 317/2329/15-ц. від 13 червня 2018 р. у справі № 303 6130 15-ц- від 21 листопада 2018 року у справі № 208/6147/14-ц, від 26 грудня 2018 року у справі № 396/1127/17.

За таких підстав, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

Керуючись статтями 15. 16. 392, 1220, 1268. 129. 1270, 1272, 1296 та 1301 ЦК України, статтями 3. 4. 5. 12. 13. 76-81. 141. 206. 259. 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

вирі ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування і визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її рідної сестри ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 13 листопада 2015 року Першою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, проживає в Федеративній Республіці Німеччина, АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 2 816,58 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10 червня 2019 року.

Суддя