Справа № 128/2085/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шевчук Л.П.,

при секретарі судового засідання Нагірняк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Байдак В.П. 05.08.2019 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У позовній заяві викладено наступну позицію. 06.05.2001 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заочним рішенням суду від 09.11.2018 року з позивачки на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону. В даний час з початку липня 2019 року, діти проживають разом із нею в АДРЕСА_1 та знаходяться на її утриманні. У зв`язку із цим, позивачка вважає, що має право на звільнення від сплати аліментів на їх утримання. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а тому вона вимушена звернутися до суду із позовом із даним позовом. Відповідач інших утриманців не має, фізично здоровий, має доходи, отже вважає, що він має сплачувати на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини свого доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с. 2-4).

Позивач та її представник клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не надавали.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідачем не подано.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с. 29), у якому викладено наступну позицію. Підставою звернення позивача із таким позовом стало те, що з початку липня 2019 року діти проживали разом із позивачем. Дана інформація не відповідає дійсності, оскільки позивачка постійно працює у Росії, куди, між іншим, виїхала 12 серпня. На період коли вона приїхала, діти дійсно проживали у неї, і він проти цього не заперечував, оскільки вона їх мати і це абсолютно нормальне явище, коли діти проводять час із батьками. Як виявилося, що такі дії з боку матері були направлені не на те, щоб виконати свій батьківський обов`язок, а для того щоб подати вказаний позов. Зазначає, що утримання дітей здійснює він, мати дітей, добровільно участі у цьому не приймає, діти постійно проживають із ним. Довідка з сільської ради про склад сім`ї видана за місяць часу ніяк не підтверджує постійне проживання дітей з позивачкою, а інших доказів позивачкою не надано. З 01.09.2019 року їх дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стала студенткою Лінгвістичної гімназії а проживає у м. Києві. Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 їй виповнилося 18 років. Молодша дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у школі і її утриманням та вихованням займається він, мати дитини вибула за кордон і участі у її вихованні не приймає. На підставі викладеного просить в задоволенні позову відмовити.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Байдак В.П. подано до суду відповідь на відзив (а.с. 51-52). У відповіді на відзив викладено наступну позицію. У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує факт проживання дітей з початку липня 2019 року з позивачкою, а також зазначає, що даний факт був лише підставою для звернення до суду із позовом, а не для того, аби виконати свій батьківський обовязок. Вважає, що такі твердження відповідача є безпідставними, оскільки вона вимушена виїхати за кордон на заробітки, оскільки відповідач не захотів сам їхати на заробітки. В листопаді 2018 року відповідач, без повідомлення її та дітей, розлучився із нею, стягнув з неї аліменти, а також за рішенням суду її було визнано такою, що втратила право на житло в будинку, в якому вона прожила із сімєю 16 років. Про існування вказаних рішень суду їй стало відомо лише в липні 2019 року. Незважаючи на це, нею не оскаржувалися рішення суду, також було погашено заборгованість по сплаті аліментів, яка становила 25000 грн. Твердження відповідача, що вона не приймає участі в утриманні дітей не відповідає дійсності. Оскільки вона постійно надає матеріальну допомогу дітям добровільно, окрім того, сплачує аліменти. В липні 2019 вона 10 днів із дітьми відпочивали в Карпатах на гірсько-лижному курорті «Буковель», придбала для дочки ОСОБА_5 мобільний телефон, кросівки та інші речі, дочці ОСОБА_6 було придбано гардероб та інші речі. Окрім того, нею відкрито дітям рахунки в АТ «Приватбанк» та перерахувала кошти. Діти з початку липня 2019 року проживали разом із нею в будинку її матері в с. Вінницькі Хутори, де проживали аж до 12.09.2019 року. і притому, що відповідач в цей час отримував від неї аліменти на утримання дітей. А тому вважає, що заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є безпідставними. На підставі викладено просить задоволити заявлені нею позовні вимоги.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні 09.10.2019 року підтримала позовні вимоги та просила їх задовільнити, оскільки й так постійно утримує своїх дітей, влітку возила їх на відпочинок в Карпати. Також пояснила, що заборгованості по сплаті аліментів не має.

Її представник адвокат Байдак В.П. в судовому засіданні 09.10.2019 року, пояснила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Зазначила, що діти дійсно проживають разом із відповідачем, оскільки їх мати позивачка працює за кордоном. Однак позивачка надає матеріальну допомогу на утримання дітей, і щоразу коли вона приїздить діти проживають разом із позивачкою, вона їх утримує і при цьому, сплачує аліменти. Позивачка, окрім аліментів, також надає і добровільно матеріальну допомогу дітям, купує для них всі необхідні їм речі. Вирішити спір мирним шляхом у сторін не вдається, оскільки відповідач категорично проти цього.

В судове засідання, яке призначено на 15.10.2019 року, позивач та її представник не з`явилися, однак представник позивача подала до суду заяву в якій просила справу розглянути у її відсутність та уточнила позовні вимоги, просила задоволити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ., оскільки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вже є повнолітньою.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 09.10.2019 року щодо задоволення позову заперечував, оскільки діти постійно проживають із ним та знаходяться на його утриманні. Відповідачка лише час від часу, коли приїздить з-за кордону забирає дітей. Він цьому не заперечує, оскільки діти мають спілкуватися з обома батьками. Однак, всі витрати по утриманню дітей щоденно здійснюються ним, лише він займається їх вихованням. Не заперечував, що позивачка, окрім сплати аліментів, також надає дітям кишенькові гроші і ці суми досить немалі, але діти їх витрачають не раціонально, самостійно вирішуючи на що витратити, а щоденне утримання, оплата витрат на шкільні потреби, на лікування залишається на ньому. Зазначив також, що ним було витрачено значні грошові кошти на те, щоб зібрати дітей до школи, на випускний вечір для старшої дочки, на її вступ до Вищого навчального закладу та проживання в гуртожитку в м. Києві, на лікування дітей. Частину коштів, які надходять від позивачки в якості аліментів він пересилає на картку старшій дочці, яка вже є студенткою та проживає у м. Києві.

В судове засідання, яке призначено на 15.10.2019 року, відповідач не з`явився, подав письмову заяву, в якій просив в задоволенні позову відмовити, а справу розглянути у його відсутність.

Враховуючи, що неявка сторін у судове засідання, які були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду, не перешкоджає вирішенню спору, підстави відкладення судового розгляду, передбачені ч. 2 ст. 223 ЦПК України відсутні, суд, ухвалив, розглянути справу у відсутність учасників.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою суду від 16.08.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін (а.с. 23).

09.10.2019 року за клопотанням відповідача оголошено перерву до 15.10.2019 року для врегулювання спору мирним шляхом.

В судовому засіданні встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог, вказала, що діти сторін перебувають на її утриманні, а тому просить звільнити її від сплати аліментів, що стягуються з неї на користь відповідача на утримання їх неповнолітніх дітей за рішенням Вінницького міського суду від 09.11.2018 року та стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання їх дітей в розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дітей.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей.

З копій свідоцтв про народження дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9), вбачається, що їх батьками є сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до копії заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2019 року (а.с. 5-6) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 13.09.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду набуло законної сили 11.12.2018 року.

Відповідно до копії заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2019 року (а.с. 7) розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Рішення суду набуло законної сили 20.12.2018 року.

Згідно копії довідки виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради №1358 від 30.07.2019 року позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 ; до складу її сім`ї входять: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).

Відповідно до довідки квартального комітету «Царина» м. Вінниця №592 від 10.10.2019 року (а.с. 60), яку складено за словами сусідів та самого ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_2 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає із відповідачем ОСОБА_2 .

З копій банківських квитанцій (а.с. 30-36) вбачається, що відповідачем здійснювалися перекази на картки дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оплата за їх навчання в Київському національному лінгвістичному університеті та Вінницькій дитячій художній школі, оплата за гуртожиток дочки ОСОБА_3 .

Також відповідачем, згідно експрес-накладної (а.с. 45) було відправлено до м. Києва дочці ОСОБА_3 мікрохвильову піч.

Дані докази суд приймає до уваги, оскільки вони є належними, достовірними та допустимими, підтверджують ті обставини, на які посилаються сторони та не оспорювались сторонами в судовому засіданні.

Також суд приймає до уваги в якості доказів подані відповідачем копії рахунку-фактури №б/р (а.с. 37), накладної №13-90891 від 16.08.2019 року на суму 2740,89 грн. та банківської квитанції про перерахунок коштів в сумі 2740,89 грн. (а.с. 38-39), накладної №19-145603 від 16.08.2019 року (а.с. 40) квитанції магазинів про купівлю одягу (а.с. 45), відповідно до яких було придбано канцелярські товари, одяг та товари для кухні.

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо звільнення позивача від сплати аліментів, визначених за рішенням суду та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Таким чином, за рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено ч. 3 ст.181 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2018 року позивачем не оскаржувалось.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2018 року було стягнуто з позивача аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день розгляду справи вже є повнолітньою, стягнення аліментів на її утримання припинилося.

Молодша дочка сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає разом із батьком відповідачем по справі, що підтверджується довідкою з місця проживання відповідача та підтвержено сторонами в судовому засіданні.

Мати дитини позивачка більшість часу відсутня на території України, і лише інколи приїздить в Україну та провидить час із дітьми. Утриманням і вихованням неповнолітньої дитини займається її батько відповідач ОСОБА_2 .. Даний факт та те, що сторони беруть участь в додаткових витратах по утриманню своїх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . підтверджено сторонами в судовому засіданні.

Доводи позивача щодо надання матеріальної допомоги дітям окрім суми аліментів, що стягуються за рішенням суду, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висноку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки позивачкою не доведено належними та допустимими доказами визначені законом підстави для отримання аліментів, тобто не доведено факту постійного проживання неповнолітньої ОСОБА_8 разом із нею відповідно та підтверджено позивачем факт добровільного утримання дітей відповідачем.

Керуючись ст.ст. 1, 10, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ «перехідні положення» ЦПК України, ст. 181 СК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.П. Шевчук