ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року

м.Харків

Справа 640/14960/19

Провадження № 22ц/818/4734/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 02 серпня 2019 року у складі судді Чередник В.Є. по справі № 640/14960/19 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором.

29 липня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначає, що 10 червня 2008 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір, за умовами якого відповідач отримав 30000 доларів США та повинен укласти з ним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за його першою вимогою або повернути гроші.

Станом на день подачі позову ОСОБА_2 гроші не повернула, від будь-яких зустрічей і переговорів щодо виконання умов Договору від 10 червня 2008 року ухиляється.

Відповідач ховається від відповідальності і ухиляється від своїх зобов`язань, а тому з метою запобігання неможливості в майбутньому виконання рішення суду, позивач просить вжити заходів забезпечення позову.

Просить накласти арешт на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 на суму в розмірі 791046 грн. 06 коп.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 02 серпня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що позивачем не надано доказів, що нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, належить відповідачу на праві власності, а також, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки сама по собі подача позову ще не є підставою для накладення арешту на нерухоме майно, а тому підстав для задоволення заяви не вбачається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву.

Зазначає, що ним надано належні докази, які є підставою для вжиття заходів забезпечення позову та накладання арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 .

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що підстав для вжиття заходів забезпечення позову не вбачається.

Відповідно до частини 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_2 позичені у нього 30000 доларів США не повернула та у зв`язку з її ухиленням від виконання зобов`язань за договором позики наявні підстави для забезпечення позову та накладення арешту на належну їй квартиру.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості нерухоме майно. Згідно даного витягу вбачається, що станом на 16 травня 2019 року на квартиру АДРЕСА_1 накладено заборону на нерухоме майно та арешт. Підстава заборони на нерухоме майно - Договір Іпотеки від 29 липня 2008 року, який укладено з ЗАТ «ОТП Банк». Також на спірне майно накладено арешт постановами державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 26 лютого 2010 року та 12 липня 2010 року. Отже, наразі вже вжито заходи, що унеможливлюють відчуження даного майна.

Надана представником позивача інформаційна довідка Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості нерухоме майно від 25 вересня 2019 року дану інформацію не спростовує.

Крім того, ОСОБА_1 пред`явлено позов про стягнення боргу у сумі 791046 грн.

Вимоги позивача стосуються лише стягнення коштів ,а тому вважати, що вони нерозривно пов`язані з нерухомим майном не можна.

Доказів щодо неможливості виконання майбутнього рішення суду або щодо утруднення його виконання позивачем не надано.

За таких обставин підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову не має.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Ухвала постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 02 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2019 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко