Справа № 161/7961/18 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/462/19 Категорія: 24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.,

з участю: представника позивача Кузіна Є. В. ,

представника відповідача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2018 року,-

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.09.2010 року відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки відповідач не виконав умови договору належним чином, у нього станом на 03.05.2018 виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 95849,01 грн., що складається із заборгованості за кредитом на суму 4903,92 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 82259,66 грн., 3645 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу за порушення умов договору, де 500 грн. - фіксована частина та 4540,43грн. - процентна складова.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2018 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.09.2010 року в розмірі - 95 849 грн. 01 коп. Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сплачений судовий збір в розмірі - 1762 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.02.2019 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2018 року залишено без розгляду.

Не погоджуючись із рішенням суду від 18 жовтня 2018 року, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказав, що доводи наведенні в апеляційній скарзі є безпідставними, оскільки відповідач визнав наявність заборгованості перед банком. Строк позовної давності не слив тому, що строк дії останньої, випущеної ОСОБА_3 , картки серпень 2017 року, а з позовом банк звернувся у травні 2018 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З матеріалів справи вбачається, 30.09.2010 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір (договір приєднання) у формі підписаної сторонами анкети-заяви, за яким позичальнику був встановлений кредитний ліміт в сумі 1800 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а. с. 7).

Як убачається зі змісту анкети-заяви 30.09.2010, відповідач підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» погодився з тим, що анкета-заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить договір між ним та банком про надання банківських послуг. Також відповідач ознайомився та згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, зобов`язується виконувати Умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Згідно з довідкою наданою представником банку, відповідачу була видані кредитні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 з терміном дії останньої до 08/2017 року. Факт отримання картки підтверджується фотографіями ОСОБА_3 з картками у руках в приміщенні банку.

У заяві про перегляд заочного рішення від 10.12.2018 року відповідач визнав факт переоформлення банком йому 31.01.2014 кредитної картки "Універсальна" на кредитну картку "Універсальна Голд" (а.с. 60).

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

У пункті 1.1.3.2.3 Умов визначено можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Зокрема передбачено, що розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених пунктом 1.1.3.1.9. Умов. Установлено, що в разі неотримання банком від позичальника протягом семи днів повідомлення про незгоду із змінами тарифу, вважається, що позичальник прийняв нові умови.

Як передбачено в пункті 1.1.2.3. цих Умов отримання виписок про стан картрахунків та про здійснені операції покладено на позичальника.

Крім того, пунктом 1.1.3.2.9. Умов встановлено, що банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активізація додаткових послуг, актуалізація контактних даних, зміну Умов, інформування про розмір заборгованості за кредитом, про акції банку і т. д.) використовувати будь-які канали зв`язку із вказаних: відправка СМС-повідомлень на мобільний телефон клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефонна і ОТР-пароля, поштовий лист, телеграма, повідомлення електронною поштою, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк інформації на чеках в РОS-терміналах та інші засоби комунікації.

Факт повідомлення відповідача про зміну тарифів, у тому числі процентної ставки, підтверджується поданими представником банку фотокопіями СМС-повідомлень (а.с. 137-138).

Згідно з пунктом 2.1.1.5.4. Умов при незгоді із змінами правил чи тарифів банку позичальник має право звернутися до банку з вимогою про розірвання договору і погасити борг.

З такими заявами відповідач до банку не звертався.

З розрахунку заборгованості по кредиту та виписки по рахунку вбачається, що відповідачем періодично здійснювалось погашення заборгованості по кредиту, останній платіж було здійснено 04.11.2015 року в сумі 300 грн. (а.с.5-6, 92-96).

Заперечення відповідача щодо внесення ним коштів на погашення заборгованості 16.09.2015 на суму 105 грн. та 04.11.20.15 - 300 грн., спростовується дослідженими у судовому засіданні виписками по рахунку відповідача, де зазначено, що дані платежі були внесені, як "поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування", а тому посилання відповідача на те, що банк самостійно списав кошти є необґрунтованими та до уваги судом не береться (а.с. 123).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Пунктом п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Банк перед боржником свої зобов`язання виконав, в свою чергу боржник неналежно виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню коштів, у зв`язку з чим, згідно розрахунку банку, станом на 03.05.2018 у ОСОБА_3 утворилась заборгованість у розмірі 95849,01 грн., яка складається з наступного: 4903,92 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 82259,66 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3645 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована складова); 4540,43грн. штраф (процентна складова).

Заперечень щодо правильності проведених банком арифметичних розрахунків заборгованості за кредитним договором відповідач суду не надав.

Таким чином обґрунтованими та підставними є висновки суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача 903,92 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 82259,66 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 500,00 грн. - штрафу (фіксована складова), 4540,43 грн. грн. - штрафу (процентна складова).

Проте, стягуючи суму кредитної заборгованості, судом першої інстанції не було враховано, що діючим законодавством не передбачено стягнення пені та штрафу за одне й те саме порушення - прострочення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, тому, на думку апеляційного суду, нарахування банком пені та комісії в розмірі 3645 грн. є необґрунтованим, виходячи з наступного.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що окрім нарахування пені та комісії за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 3645 грн. позивач нарахував також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 4540,43 грн. - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Умовами спірного договору, а саме, пунктом 1.1.5.21. Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Разом з тим, згідно з вищенаведеним пунктом 1.1.5.20. Умов та правил надання банківських послуг, сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань за договором.

Згідно з приписами статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 і відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув уваги на те, що штраф і пеня передбачені за одне і те саме порушення і дійшов помилкового виснорвку про стягнення з відповідача нарахованого штрафу і пені.

Крім того, заявлена банком вимога про стягнення пені не може бути задоволена у зв`язку з її недоведеністю.

Як зазначалося вище, у наданому суду розрахунку заборгованості за кредитним договором (а. с. 4-6), пеня нарахована разом із комісією за весь час дії договору до пред`явлення позову.

Згідно із вказаним розрахунком пеня нараховувалася щомісячно в однаковому розмірі - 100 грн., що суперечить умовам кредитного договору, наведеним у довідці про умови кредитування з використанням картки «Універсальна Голд», в яких передбачена формула нарахування пені (а. с. 8). Однак банк у розрахунках заборгованості таку формулу не застосовував. Тому розрахунки позивача в частині нарахування пені не можуть бути покладені в основу рішення суду. Інших розрахунків банк суду не надав.

У зв`язку з вищевикладеним, рішення в даній справі, в частині визначення розміру стягнення кредитної заборгованості слід змінити, позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь банку 92 204 грн. 01 коп., з яких: 4903 грн. 92 коп. заборгованості за кредитом, 82259 грн. 66 коп. заборгованості за процентами, 5040 грн. 43 коп. заборгованості по штрафах (500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 4540,43 грн. - штраф (процентна складова)).

Аргументи відповідача щодо пропуску банком строку позовної давності, апеляційний суд відхиляє у зв`язку з таким.

Згідно з п. 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Відповідно до 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг картка дійсна до останнього дня місяця, вказаного на ній, включно.

Отже, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність тривалістю в один рік встановлена, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку даності збігається з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічної позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Оскільки кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки, а строк дії картки №НОМЕР_6 - до серпня 2017 року, останній платіж було здійснено 04.11.2015 року, банк звернуся до суду з даним позовом у травні 2018 року, тобто, у строк встановлений ст. 257 ЦП України. Отже, трирічна позовна давність щодо вимоги про повернення кредиту та відсотків, нарахованих в межах трирічного строку до дня пред`явлення позову, не пропущена.

Анкета-заява, яка підписана особисто відповідачем є договором приєднання та договором надання банківських послуг в розумінні ст. 634 ЦК України, а тому посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що надані банком Умови та Правила надання банківський послуг ним не підписані і не можуть братись до уваги при визначені умов кредитування є безпідставними та таким, що не відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не довів, що при укладенні кредитного договору мав на увазі інші Умови, Правила та Тарифи, ніж ті, що були надані банком, або ж що кредитний договір був укладений на інших умовах, ніж зазначено у позовній заяві, та не спростував доводів банку про те, що йому видана картка "Універсальна Голд". Факт видачі саме такої картки підтверджується випискою по рахунку, зробленим банком розрахунком, у яких відображено розмір коштів, що видавались, розмір щомісячних платежів, які вносились позичальником, розмір відсоткової ставки, яка застосовувалась банком і з якою погоджувався позичальник, який тривалий час здійснював погашення заборгованості за кредитом, а також відповідач визнав факт переоформлення банком йому 31.01.2014 кредитної картки "Універсальна" на кредитну картку "Універсальна Голд" у заяві про перегляд заочного рішення від 10.12.2018 року.

Інші доводи відповідача в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права безпідставні, носять суб`єктивний характер, зводяться лише до непогодженням з їх оцінкою, тоді як апеляційний суд вважає, що місцевий суд розглядаючи справу оцінив докази по справі у відповідності до вимог законодавства, чинного на момент постановлення рішення.

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні позовних вимог про стягнення неустойки, рішення суду у частині задоволення позовних вимог необхідно змінити, частково задовольнивши позовні вимоги та відмовивши у стягненні нарахованої банком пені.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2018 року в даній справі в частині стягнення заборгованості змінити, викласти резолютивну частину рішення в цій частині у такій редакції.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.09.2010 року в розмірі 92 204 (дев`яносто дві тисячі двісті чотири) грн. 01 коп., з яких: 4903 грн. 92 коп. заборгованості за кредитом, 82259 грн. 66 коп. заборгованості за процентами, 5040 грн. 43 коп. заборгованості по штрафах.

В решті рішення суд залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: