ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/2150/18

Головуючий у першій інстанції Парфененко О. Я.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/996/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарями: Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Менська міська рада Менського району Чернігівської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Менська районна державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2019 року (ухвалене о 11:19, повний текст рішення складено 31 травня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Менської міської ради Менського району Чернігівської області про визнання рішення виконкому та державного акта про право власності на земельну ділянку недійсними, -

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Менської міської ради Менського району Чернігівської області, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила:

1) визнати недійсним рішення виконавчого комітету Макошинської селищної Ради народних депутатів № 83 від 28.10.1993 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства;

2) визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю від 27.10.1997 I-ЧН НОМЕР_1 034043, виданий ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Макошинської селищної Ради народних депутатів № 83 від 28.10.1993 на земельну ділянку площею 0,17 га, яка розташована на території смт. Макошино Макошинської селищної Ради народних депутатів, для ведення особистого підсобного господарства, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 33 від 27.10.1997;

3) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 4422, видане 23.11.2001 Менською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області в частині успадкування після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельної ділянки площею 0,17 га, яка розташована на території смт Макошино Макошинської селищної Ради народних депутатів, для ведення особистого підсобного господарства;

4) скасувати запис в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0317, площею 0,17 га з цільовим призначенням 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 ;

5) стягнути на свою користь всі понесені судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що на спірній земельній ділянці розташований житловий будинок, власниками якого на даний час є вона, відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_5 Домоволодіння в натурі не розподілено, всі співвласники користуються ним спільно за взаємною згодою.

Про те, що спірна земельна ділянка була приватизована у 1993 році матір`ю відповідача ОСОБА_4 , позивачка дізналась у серпні 2018 року після звернення разом із третьою особою до відповідача з пропозицією щодо приватизації земельної ділянки, на якій розташовано домоволодіння. При цьому відповідач повідомив, що разом із часткою домоволодіння, він також успадкував за заповітом після смерті матері і всю земельну ділянку.

При прийнятті виконавчим комітетом Макошинської сільради рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 не було враховано, що ОСОБА_4 не є одноосібною власницею домоволодіння, є ще інші співвласники. Крім того, земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок та надвірні будови, була передана у власність за цільовим призначенням ведення особистого підсобного господарства, а не для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Приватизувавши одноособово земельну ділянку, на якій знаходиться спільне домоволодіння, ОСОБА_4 , зважаючи на положення ст. 22, 23, 42 ЗК УРСР, у редакції чинній на час видачі спірного державного акта, порушила права позивачки та третьої особи, які як співвласники будинку, мали також право на спільне користування земельною ділянкою.

Оскільки первинно земля була приватизована ОСОБА_4 незаконно, то і в подальшому ця земельна ділянка не може бути успадкована, так як не є власністю спадкодавця, а тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, яке отримано відповідачем ОСОБА_2 , має бути визнано недійсним та скасовано.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Заявниця вказує, що у матеріалах справи міститься два різні за змістом рішення виконавчого комітету Макошинської селищної ради народних депутатів за № 83 від 28.10.1993 про надання спірної земельної ділянки ОСОБА_4 , в яких, за одним земельну ділянку передано для ведення особистого підсобного господарства, а за іншим для обслуговування індивідуального житлового будинку, однак районним судом не було встановлено, яке з цих рішень є дійсним.

Зазначає, що районний суд відмову у позові мотивував ненаданням позивачкою доказів щодо перебування у її користуванні земельної ділянки за місцезнаходженням будинку, однак при цьому встановив, що починаючи з 04.09.1967 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані на спірній земельній ділянці, а тому відповідно до ст. 30 ЗК УРСР (у редакції 1990 року) вони отримали право користування земельною ділянкою для обслуговування індивідуального житлового будинку з того часу, коли отримали спадщину і стали співвласниками будинку, і це є достатнім доказом їх права на користування земельною ділянкою.

Наголошує, що ОСОБА_4 порушила права співвласників та приписи ст. 42 ЗК УРСР, приватизувавши одноособово земельну ділянку, на якій знаходиться спільне домоволодіння.

Вказує, що сторонами не заперечувалось та підтверджується численними документами, що містяться в матеріалах справи, факт розташування житлового будинку, співвласниками якого вони є, на спірній земельній ділянці.

Заявниця не погоджується зі стягненням з неї на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн, з підстав відсутності документу, підтверджуючого сплату вказаних коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю за її необґрунтованістю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як вірне, законне та обґрунтоване, з наступних підстав.

Зазначає, що позивачкою було пропущено загальний трирічний строк позовної давності по всьому обсягу позовних вимог, оскільки починаючи із 1998 року вона сварилася із нині покійною ОСОБА_4 щодо приватизації останньою присадибної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Вказує, що суд не мав жодних правових підстав для скасування правовстановлюючих документів, які втратили чинність 18 років потому після смерті спадкодавця ОСОБА_4

ОСОБА_1 не оспорювала в судовому порядку ні заповіту спадкодавця ОСОБА_4 , ні правовстановлюючих документів щодо прийняття ним спадщини за заповітом, згідно яких відповідач набув на законних підставах право власності, в порядку успадкування на частину домоволодіння та земельну ділянку для ведення селянського господарства.

За твердженням відповідача не відбулось порушень прав позивачки при реалізації спадкодавцем ОСОБА_4 права на приватизацію присадибної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, так як вона проживала та була зареєстрована одна в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Наголошує, що скасування кадастрових номерів не передбачено чинним земельним законодавством України, а тому є абсурдною вимога про скасування запису номеру в Державному земельному кадастрі спірної земельної ділянки.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника адвоката Орсіка О.Е., які просили апеляційну скаргу задовольнити, відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Ярового О.І., представника відповідача Менської міської ради Менського району Чернігівської області Шаповала В.М., які наполягали на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження порушення її прав чи інтересів оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування. Зокрема, не надано доказів перебування у позивачки в користуванні земельної ділянки за місцезнаходженням будинку по АДРЕСА_1 зважаючи на відсутність рішення органу місцевого самоврядування про передачу у користування або для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель спірної земельної ділянки, а також доказів того, що житловий будинок, співвласником якого є позивачка, розміщений саме на спірній земельній ділянці.

Однак з такими висновками районного суду не може погодитись апеляційний суд, через невідповідність висновків районного суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що по господарській книзі колишньої Макошинської сільської Ради депутатів домоволодіння АДРЕСА_1 у складі будинку і двох сараїв, значилося за ОСОБА_6 , що підтверджується наявною у матеріалах інвентаризаційної справи № 878 на будинок АДРЕСА_1 довідкою виконкому Макошинської селищної Ради депутатів трудящих.

За рішенням № 17 виконкому Макошинської селищної Ради депутатів трудящих від 4 вересня 1967 року було визнано право особистої власності в цілому на домоволодіння по АДРЕСА_1 , що складається з будинку та двох сараїв за ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8

04.09.1967 на підставі вищевказаного рішення виконавчим комітетом Макошинської селищної ради народних депутатів видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 23, 147).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 .

03.07.1984 державним нотаріусом Менської державної нотаріальної контори Цвір Г.І. як дружині померлого ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частину спадкового майна, що складається з 1/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та знаходиться в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 144).

20.08.1987 державним нотаріусом Менської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцям майна ОСОБА_9 , дочкам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках кожній на спадкове майно, що складається з 1/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в п. Макошино Менського району Чернігівської області (т. 1 а.с. 17, 21).

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 власниками будинку АДРЕСА_1 були: ОСОБА_4 3/10 частини, ОСОБА_7 1/4 частина, ОСОБА_3 1/4 частина, ОСОБА_10 .Ф 1/5 частина.

З матеріалів справи про передачу земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_4 вбачається, що 28.10.1993 за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 , виконавчим комітетом Макошинської селищної ради народних депутатів Менського району Чернігівської області прийнято рішення № 83 про передачу безоплатно в приватну власність для ведення особистого підсобного господарства в межах населеного пункту смт Макошино ОСОБА_4 земельної ділянки розміром 0,18 га по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 171).

На підставі вказаного вище рішення виконавчого комітету Макошинської селищної ради народних депутатів № 83 від 28.10.1993 ОСОБА_4 видано Державний акт серії І-ЧН № 034043 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,17 га в межах згідно з планом, розташовану на території смт Макошино Макошинської селищної Ради народних депутатів, для ведення особистого підсобного господарства (т. 1 а.с. 22, 145).

У той же час, на запит районного суду архівним відділом Менської районної державної адміністрації надано копію рішення виконавчого комітету Макошинської селищної Ради народних депутатів від 28 жовтня 1993 року № 83, згідно якого передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку ОСОБА_4 площею 0,15 га для обслуговування індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 152, 201-203).

14.08.2000 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 т. 1 а.с. 143).

23.11.2001, як вбачається із матеріалів спадкової справи № 63/2001, заведеної Менською районною державною нотаріальною конторою до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з:

- 3/10 частин жилого будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 ;

- приватизованої земельної ділянки, площею 0,17 га, розташованої в АДРЕСА_1 , наданої для ведення особистого підсобного господарства, що належить померлій на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії І-ЧН № 034043 (т.1 а.с. 141-150, 169).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 04.10.2018, земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0317 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1700 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована на підставі рішення № 83 виконавчого комітету Макошинської селищної ради народних депутатів Менського району Чернігівської області від 28.10.1993 за ОСОБА_4 (т.1 а.с. 161-180).

З інформаційної довідки щодо об`єкту нерухомого майна, виданої ТОВ «ТК Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації» № 278 від 27.07.2018, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.08.2018 № 133045330 та № 133044286, станом на час розгляду справи право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 зареєстровано за (т. 1 а.с. 16, 20, 24, т. 2 а.с. 27):

ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_11 ) - 1/5 частка на підставі Свідоцтва про право власності від 04.09.1967, виданого виконкомом Макошинської селищної ради та 1/20 частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину по закону від 20.08.1988 за № 1395, посвідченого Менською держнотконторою;

ОСОБА_12 Ф ОСОБА_13 - 1/5 частка на підставі Свідоцтва про право власності від 04.09.1967, виданого виконкомом Макошинської селищної ради та 1/20 частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину по закону від 20.08.1988 за № 1395, посвідченого Менською держнотконторою;

ОСОБА_14 Ф ОСОБА_13 - 1/5 частка на підставі Свідоцтва про право власності від 04.09.1967, виданого виконкомом Макошинської селищної ради та 3/10 частки на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.2001 за № 4422, посвідченого Менською держнотконторою.

Згідно рішення сімнадцятої сесії сьомого скликання Менської міської ради Менського району Чернігівської області від 22 грудня 2016 року «Про добровільне об`єднання територіальних громад» Менська міська рада вирішила об`єднатися з територіальними громадами, у тому числі Макошинської селищної ради; правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, визначила Менську міську об`єднану територіальну громаду.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Менської міської ради Чернігівської області та Менської районної ради із заявами про скасування рішення виконавчого комітету Макошинської селищної ради народних депутатів № 83 від 28.10.1993 та Державного акту про право приватної власності на землю І-ЧН № 034043, у відповідь на які їй було рекомендовано звернутися за вирішенням вказаного питання до суду (т. 1 а.с. 35-37).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЗК УРСР, в редакції чинній на момент передачі безоплатно в приватну власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки (28.10.1993).

За ст. 30 ЗК УРСР при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст. 23 ЗКУРСР).

Статтею 42 ЗК УРСР встановлено, що громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою.

Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов`язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі.

Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом.

Права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу (ст. 43 ЗК УРСР).

Відповідно до ст. 44 ЗК УРСР порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом.

Згідно абзаців 1, 2, 5 ст. 50 ЗК УРСР громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, передаються за їх бажанням у власність або надаються в користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

Передача земельної ділянки у приватну власність або надання її в користування здійснюється із земель запасу, а також земель, вилучених у встановленому порядку.

Передача або надання земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, провадиться тільки після їх вилучення (викупу).

Статтею 105 ЗК УРСР передбачено, що спори між громадянами, яким належить жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка на праві спільної власності, щодо порядку використання і розпорядження земельною ділянкою вирішуються судом.

З матеріалів справи вбачається, що з 04.09.1967 домоволодіння з надвірними будівлями АДРЕСА_1 належало на праві приватної власності у рівних частках ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_6 його частка у домоволодінні була успадкована його дружиною ОСОБА_4 та дочками ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

У 1993 році ОСОБА_4 одноособово приватизувала земельну ділянку, на якій знаходилось вказане домоволодіння з надвірними будівлями, та отримала на своє ім`я Державний акт про право приватної власності на землю серії І-ЧН № 034043 на підставі рішення виконавчого комітету Макошинської селищної ради № 83 від 28.10.1993 про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства.

Виконавчим комітетом Макошинської селищної ради при прийнятті рішення № 83 від 28.10.1993 про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства, не було враховано, що дана земельна ділянка перебувала у спільному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як співвласників домоволодіння з надвірними будівлями, розташованого на цій земельній ділянці, відповідно до приписів ст. 30 ЗК УРСР, та використання і розпорядження земельною ділянкою згідно ст. 42 ЗК УРСР мало здійснюватись останніми спільно.

Матеріали справи Госпрозрахункової групи районного відділу земельних ресурсів про передачу земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_4 , розташованої по АДРЕСА_1 , жодних документів та даних про наявність співвласників домоволодіння з надвірними будівлями, розташованого на цій земельній ділянці, та відповідно користувачів земельної ділянки, не містять.

Земельна ділянка була надана ОСОБА_4 для ведення особистого підсобного господарства, однак у інших співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вона (земельна ділянка) у встановленому законодавством порядку не вилучалась, як то було передбачено ст. 50 ЗК УРСР.

При цьому, цільове призначення земельної ділянки не змінювалось, та в порядку відведення в одноособове володіння чи користування ОСОБА_4 земельна ділянка не передавалась.

Згідно положень ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, встановлені обставини справи та докази, надані сторонами на їх підтвердження, колегія суддів доходить висновку, що оскільки земельна ділянка із користування співвласників будинку з надвірними будівлями, що на ній розташовані, не вилучалась, її цільове призначення не змінювалось, то передача земельної ділянки в одноосібне користування ОСОБА_4 за рішенням виконавчого комітету Макошинської селищної ради народних депутатів № 83 від 28.10.1993 та видача на ім`я останньої Державного акту про право власності на землю серії І-ЧН № 034043 відбулося з порушенням законних прав та інтересів позивачки як співвласника, у зв`язку з чим вимоги про визнання недійсними вказаних рішення виконавчого комітету Макошинської селищної ради народних депутатів та Державного акту про право власності на землю підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що позивачкою пропущено загальний трирічний строк позовної давності по всьому обсягу позовних вимог, оскільки питання щодо приватизації ОСОБА_4 спірної земельної ділянки піднімалось із 1998 року під час сварок із покійною, не заслуговують на увагу, зважаючи на те, що показання свідків в даному випадку не можуть вважатись достовірними та достатніми доказами на підтвердження факту обізнаності ОСОБА_1 про наявність оскаржуваних документів. Натомість, матеріали справи містять докази переписки позивачки із Менською міською радою, датовані 2018 роком, із якої вбачається, що саме цього року останньою порушувалось питання щодо скасування рішення виконавчого комітету Макошинської селищної ради народних депутатів та Державного акту про право власності. Інших беззаперечних доказів матеріали справи не містять.

Є хибними посилання відповідача на те, що оспорювані рішення виконавчого комітету Макошинської селищної ради народних депутатів та Державний акт про право власності втратили чинність 18 років потому після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , оскільки нормами чинного законодавства не передбачена втрата чинності правовстановлюючих документів у зв`язку із смертю особи.

Районний суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачкою не надано доказів, що на земельній ділянці, площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства, по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0317 знаходиться житловий будинок, співвласником якого вона є, оскільки зазначене не заперечувалося жодною із сторін та підтверджується кадастровим планом земельної ділянки за кадастровим номером №:01:002: НОМЕР_2 , що є додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (т. 1 а.с. 161-163), графічними матеріалами, що знаходяться в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (т. 1 а.с. 174, 176), абрисом та планом земельної ділянки, що знаходяться у матеріалах справи про передачу земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_4 .

Зважаючи на те, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.11.2001, за реєстровим № 4422, в частині успадкування після смерті ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,17 га, розташованої в АДРЕСА_1 , було видано на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії І-ЧН № 034043, який визнано недійсним, вказане свідоцтво також є недійсним, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Не мають правового значення для вирішення справи доводи позивача про те, що ОСОБА_1 не оспорювався в судовому порядку заповіт спадкодавця ОСОБА_4

Апеляційний суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що не відбулось порушень прав позивачки при реалізації спадкодавцем ОСОБА_4 права на приватизацію присадибної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, так як вона проживала та була зареєстрована одна в домоволодінні по АДРЕСА_1 , зважаючи на те, що в силу ст. 42 ЗК УРСР використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду та не ставиться у залежність від проживання чи реєстрації у будинку.

Вимоги ОСОБА_1 про скасування запису в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0317, площею 0,17 га з цільовим призначенням 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню, оскільки безпосередньо стосуються прав та обов`язків відповідного органу Держгеокадастру, однак такий орган не був залучений до участі у справі в якості сторони, Головне територіальне управляння Держгеокадастру брало участь у справі в якості третьої особи.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 3, 8, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як убачається з матеріалів справи, правнича допомога ОСОБА_1 надавалась адвокатом Кушнеренком Є.Ю. відповідно до умов укладеного між ними договору про надання правової допомоги від 14.03.2019, за надання якої, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 23 від 14.03.2019 позивачкою було сплачено гонорар у сумі 7 000 грн (т. 1 а.с. 212-213, 214а-215). Згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 15.03.2019 сума гонорару обчислена виходячи з фактичних затрат робочого часу адвоката на надання правової допомоги в справі, підготовки та складання документів необхідних для розгляду справи в суді, консультації позивачки, вивчення та аналізу судової практики і враховує участь в розгляді справи судом першої інстанції. Зазначена сума є фіксованою. Об`єм робіт складається з: консультування позивачки у справі про визнання рішення виконкому Макошинської селищної ради від 28.10.1993 та Державного акту про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 недійсними 2 год.; складання розрахунку витрат на правову допомогу 1 год.; складання та подання адвокатського запиту 1 год. (т. 1 а.с. 214).

Оскільки позовні вимоги та апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково (три вимоги немайнового характеру з чотирьох заявлених у позовній заяві), у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачкою у суді першої інстанції витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу, відповідно, з урахуванням розміру задоволених вимог, на користь ОСОБА_1 належить стягнути разом з Менської міської ради Менського району Чернігівської області та ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 7 024 грн за дві немайнові вимоги про визнання недійсними рішення селищної ради та Державного акту про право приватної власності на землю, що стосуються обох відповідачів ((704,80 грн х 2 = 1 409,60 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції) + (1 409,60 х 150% = 2 114,40 грн за апеляційний розгляд справи) + (7 000 грн гонорару : 4 немайнові вимоги) х 2 = 3 500 грн витрат на правову допомогу)). Таким чином, з кожного із відповідачів підлягає стягненню по 3 512 грн.

З ОСОБА_2 також на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за немайнову вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом в частині успадкування земельної ділянки, що безпосередньо стосуються його прав та обов`язків, у розмірі 3 512 грн (704,80 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції + 1 057,20 грн (704,80 грн х 150%) судового збору за апеляційний розгляд справи + 1 750 грн витрат на правову допомогу).

Всього на користь ОСОБА_1 з Менської міської ради Менського району Чернігівської області належить стягнути 3 512 грн судових витрат, а з ОСОБА_2 7 024 грн судових витрат.

Правнича допомога ОСОБА_2 у суді першої інстанції та апеляційному суді надавалась адвокатом Яровим О.І. відповідно до умов укладених між ними договорів доручення за № 0016365 від 18.03.2019 та за № 0016377 від 17.09.2019, за надання якої, згідно квитанцій № 16365 від 18.03.2019 та № 16377 від 17.09.2019, відповідачем було сплачено гонорар на загальну суму 12 000 грн (т. 1 а.с. 225-229, т. 2 а.с. 159-160).

Згідно розрахунку-калькуляції за надану правову допомогу у суді першої інстанції сума гонорару ОСОБА_16 складається з витрат на: надання юридичної консультації клієнту 2 год., 1 000 грн; ознайомлення з матеріалами справи 2 год. 1 000 грн; підготовка правових нормативних актів 2 год., 1 000 грн; складання відзиву до суду 2 год., 1 000 грн; відрядження та участь у розгляді справи в Менському районному суді Чернігівської області (20.03.2019, 10.04.2019, 08.05.2019) 4 год., 2 000 грн (т. 2 а.с. 34).

Згідно розрахунку-калькуляції за надану правову допомогу в апеляційному суді сума гонорару ОСОБА_16 складається з витрат на: надання юридичної консультації клієнту ОСОБА_2 2 год., 1 000 грн; ознайомлення з матеріалами справи в Менському районному суді 2 год., 1 000 грн; підготовка правових нормативних актів 2 год., 1 000 грн; складання відзиву до суду 2 год., 1 000 грн; відрядження та участь у розгляді справи в Чернігівському апеляційному суді 17.09.2019 2 год., 2 000 грн (т. 2 а.с. 161).

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування запису у Державному земельному кадастрі про земельну ділянку з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 3 000 грн витрат на правову допомогу, понесених відповідачем у суді першої інстанції та в апеляційному суді ((6 000 грн витрат на правову допомогу в суді першої інстанції : 4 вимоги) + (6 000 грн витрат на правову допомогу в апеляційному суді : 4 вимоги)).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2019 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Менської міської ради Менського району Чернігівської області про визнання рішення виконкому та державного акту про право власності на земельну ділянку недійсними задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Макошинської селищної Ради народних депутатів № 83 від 28 жовтня 1993 року про передачу безоплатно у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства в межах населеного пункту смт Макошино ОСОБА_4 земельної ділянки розміром 0,18 га по АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 034043, виданий 27 жовтня 1997 року на ім`я ОСОБА_4 , яким передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,17 га, що розташована на території смт Макошино Макошинської селищної Ради народних депутатів для ведення особистого підсобного господарства.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23 листопада 2001 року серії АЕЕ № 965885, що видано державним нотаріусом Менської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 4422, на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 в частині успадкування приватизованої земельної ділянки, площею 0,17 га, розташованої в АДРЕСА_1 , наданої для ведення особистого підсобного господарства.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування запису № в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0317, площею 0,17 га з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з Менської міської ради Менського району Чернігівської області (місцезнаходження: вул. Титаренка Сергія, 7, м. Мена, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 3 512 (три тисячі п`ятсот дванадцять) грн судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 7 024 (сім тисяч двадцять чотири) грн судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 3 000 (три тисячи) грн. витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2019 року.

Головуючий Судді: