Справа № 159/1615/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л.
Провадження № 22-ц/802/609/19 Категорія: 26 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника відповідачів адвоката Ніколаєва Л. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочено АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.07.2006 між сторонами укладено кредитний договір № VOKVGK00001001, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 27000 доларів США на термін до 28.07.2021, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитними договором. Договір був забезпечений порукою ОСОБА_2 відповідно до договору № VOKVGK00001001/1 від 28.07.2006 року. ОСОБА_1 допустила виникнення заборгованості за договором. АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 , як позичальника, та з ОСОБА_2 , як поручителя, солідарно, заборгованість за договором в сумі 20888,15 доларів США, яким відповідають 329197,24 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач АККБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що позивачем надано розрахунок заборгованості відповідно до умов кредитного договору, відповідачем розрахунок не спростований, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позову.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що з вини позивача не було надано документів для проведення судової економічної експертизи, позивач ввів в оману суд, подавши позов в своїх інтересах, не згадавши про відступлення 19.07.2007 права вимоги за кредитним та іпотечним договорами Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» (ЮМЛ) та подавши, на думку відповідача фальшований доказ, а саме копії фрагментів різних документів, виготовлених на нотаріальних бланках , які назвав договором зворотнього відступлення (викупу) прав вимоги, нібито укладеного 13.11.2011. Крім того, відповідач вказує, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права протягом трьох років саме з цієї дати. Перше прострочення повернення кредиту мало місце 01.04.2010, а з позовом до суду банк звернувся в березні 2015 року.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких вказує, що банк звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності, а заява відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності фактично свідчить про визнання позовних вимог, оскільки позовна давність може бути застосована судом виключно у випадку наявності підстав для задоволення позовних вимог. Щодо доводів ОСОБА_1 про фіктивність зворотного відступлення прав вимоги, то відповідна аргументація по даному факту наведена у постановах Апеляційного суду Волинської області від 10 травня 2018 року в справі № 159/4146/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним пунктів кредитного договору та додаткової угоди до нього та від 26 січня 2017 року у справі № 159/4685/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, які набрали законної сили.

Представник позивача, відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. Представник відповідачів адвокат Ніколаєв Л. Ф. апеляційну скаргу не визнав та просив залишити її без задоволення.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника відповідачів, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не довів належними доказами самого факту існування заборгованості та її розміру, а також не довів, що він мав на день звернення до суду і має зараз право вимоги до відповідачів, а саме, що таке право перейшло до нього від Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнейс № 1 пі-ел-сі» в порядку зворотного відступлення права вимоги.

Такий висновок суду є передчасним та не відповідає обставинам справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 28.07.2006 піж ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № VOKVGK00001001 (а.с. 87-88 том 1).

За умовами даного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 27000 доларів США на придбання житла, а також 4408,66 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір укладено на строк з 28.07.2006 року по 28.07.2021 рік.

Пунктом 1.1. кредитного договору № VOKVGK00001001 встановлено, що позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 383,65 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Пунктом п. 3.2 кредитного договору визначено, що згідно зі ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. При порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

В якості забезпечення виконання зобов`язань по даному кредитному договору між тими ж сторонами 28.07.2006 було укладено іпотечний договір, за яким банку було надано в іпотеку житловий будинок загальною площею 81,1 кв. м, житловою площею 42,7 кв. м, розташований АДРЕСА_1 , з надвірними будівлями і спорудами.

28.07.2006 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № VOKVGK00001001/1 (а. с. 89 том 1). Згідно з пунктом 2 договору поруки поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання боржником у повному обсязі зобов`язань щодо повернення суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. В пункті 4 договору поруки зазначено, що у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В п.13 договору поруки зазначено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

21.11.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № VOKVGK00001001 від 28.07.2006. За умовами даної угоди сторони домовилися внести такі зміни в кредитний договір: суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 6,45 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 6,45 доларів США; згідно ст. 212, 651 ЦК України, у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в графіку погашення кредиту понад 31 день, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 6,45 доларів США (а.с. 118-120 том 1).

За змістом пункту 3 Додаткової угоди пункт 1.1. кредитного договору викладений в наступній редакції «Банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 28.07.2006 року до 28.07.2021 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії кредиту в сумі 27433,05 дол. США на наступні цілі: придбання житла, а також у розмірі 4841,71 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 Даного договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00% від суми вданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 Даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 Даного Договору.

Щомісяця в період сплати починаючи з 18.11.2011 позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 397,38 дол. США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії.

Погашення заборгованості Позичальника за Договором здійснюється згідно Графіку погашення кредиту( п. 5 додаткової Угоди).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року в справі № 159/4685/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про захист прав споживачів позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсною додаткову угоду від 21.11.2011 до кредитного договору № VOKVGK00001001від 28.07.2006, укладений між ПАТ КБ

«ПриватБанк» та ОСОБА_1 В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року в даній справі в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Постановлено в позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди від 21.11.2011 до кредитного договору № VOKVGK00001001від 28.07.2006, укладеної між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відмовити. В решті рішення залишити без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року рішення Апеляційного суду Волинської області від 26 січня 2017 року в даній справі залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 26 січня 2017 року встановлено, що 13.10.2011 між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» (продавець) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (покупець) та «ТМФ Транс Лімітед» було укладено Договір викупу (відступлення) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 611, 612. Згідно з Додатком 1 «Перелік Активів» до Договору викупу (відступлення) прав вимоги від 13.10.2011 серед активів, за якими до ПАТ КБ «ПриватБанк» перейшло право вимоги, зазначено також зобов`язання, які виникли на підставі кредитного договору № VОКVGК00001001 від 28.06.2007, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (актив за порядковим номером 222).

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2018 року в справі № 159/4146/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - ОСОБА_2 , про визнання недійсними пунктів кредитного договору та додаткової угоди до нього, у задоволенні позову відмовлено. Постановою Апеляційного суду Волинської області від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення. Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2018 року в даній справі залишено без змін (а.с. 1-8 том 4).

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 10 травня 2018 року встановлено, що 13.10.2011 року між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» (продавець) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (покупець) та «ТМФ Транс Лімітед» був укладений договір викупу (відступлення) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сидник І. О. та зареєстрований у реєстрі за № 611, 612. Згідно з Додатком 1 «Перелік Активів» до договору викупу (відступлення) прав вимоги від 13.10.2011 серед активів, за якими до ПАТ КБ «ПриватБанк» перейшло право вимоги, зазначено також зобов`язання, які виникли на підставі кредитного договору № VОКVGК00001001 від 28.06.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (актив за порядковим номером 222).

Вище зазначеними рішеннями суду встановлено обставини щодо відступлення права вимоги «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» за кредитним договором, підтверджується правомірність таких дій та правомірність укладення додаткової угоди між банком та позичальницею ОСОБА_1

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено його право вимоги до відповідачів, а саме, що таке право перейшло до нього від компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» в порядку зворотного відступлення права вимоги зроблено з порушенням ст. 82 ЦПК України, оскільки рішення суду, яке має преюдиційне значення для даної справи, на момент розгляду справи вже існувало.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до п. 3.4 договору відступлення будь-які грошові суми, отримані або прийняті продавцем за Відповідними Іпотечними Активами після дати укладення цього договору, вважаються такими, що належать Покупцеві (ЮМФ), та Продавець (ПАТ КБ «ПриватБанк») забезпечує, щоб усі такі грошові суми були негайно перераховані Покупцю . П. 3.5 договору встановлено, що усі платежі будь-якої сторони за цим договором здійснюються відповідно до чинного валютного законодавства України. Проте з 13 жовтня 2011 р. вигодонабувачем за даним кредитним договором є ПАТ КБ «ПриватБанк».

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим їй було направлено повідомлення від 11.02.2015 з вимогою сплати простроченої заборгованості не пізніше 5 календарних днів з дати одержання повідомлення та попередження, що у разі несплати заборгованості у зазначений строк банк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (т. 1 ст. 11). Доказом направлення повідомлення є реєстр рекомендованих листів від 23.02.2015 (т. 1 ст. 13-14).

Через невиконання даної вимоги ПАТ КБ «ПритватБанк» у місячний термін після направлення вимоги 23.03.2015 звернувся в суд з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банком надано розрахунок заборгованості відповідача по договору станом на 22.01.2015 в сумі 20888,15 доларів США з яких: 19342,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 1307,07 доларів США - заборгованість за відсотками; 130,17 доларів США заборгованість з комісії; 108,18 доларів США - заборгованість з пені. Відповідно до виписки з повідомлення Національного банку України від 22.01.2015 року (т. 1 ст. 15) курс гривні до долара США становила на момент звернення з позовом 1576,76412. В подальшому позовні вимоги банком не змінювалися у зв`язку із зміною курсу валюти.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, покликався на те, що позивачем не доведено наявність заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед банком, оскільки банк не надав відповідних документів у розпорядження експерта для проведення судової економічної експертизи, без висновків якої цю заборгованість встановити неможливо. Разом з тим, з доданого до позовної заяви розрахунку, який містить детальний опис сум боргу по тілу кредиту, відсотках, пені, який відповідає умовам договору, убачається наявність заборгованості у боржника у сумі, заявленій у позовних вимогах. На спростування даного розрахунку відповідачем ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів. Таким чином, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги даний розрахунок, чим порушено принцип змагальності сторін.

На підставі викладеного стягненню з відповідача ОСОБА_1 підлягає 19342,73 доларів США - заборгованості за кредитом; 1307,07 доларів США - заборгованості за відсотками.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Максимальний розмір пені пов`язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.

Отже, стягненню з відповідача ОСОБА_1 підлягає 1704,92 грн заборгованості з пені.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити в стягненні 130,17 доларів США заборгованість з комісії, виходячи з наступного.

Пунктами 1.1, 2.2.3 кредитного договору, укладеного між сторонами, передбачено обов`язок позичальника сплатити банку комісію за користування кредитом. Відповідно до положень абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України» Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова кредитного договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Таким чином відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією, нарахованої банком за обслуговування кредиту.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_1 про пропуск строку позовної давності, то відповідно до ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається з розрахунку заборгованості останнє погашення відсотків за користування кредитом позичальником ОСОБА_1 було здійснено 21.10.2014 у сумі 36,16 доларів США та під час дії кредитного договору (по 21.07.2021), з позовом до суд банк звернувся в березні 2015 року, матеріали справи не містять доказів звернення банку до відповідачів про дострокове повернення кредиту, тобто з урахуванням загального строку позовної давності твердження відповідача ОСОБА_1 та її представника про пропуск строку позовної давності є помилковим.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року в справі № 159/3268/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 про визнання припиненими зобов`язань за договором поруки, відмовлено в задоволенні позову. Рішенням Апеляційного суду Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року в справі № 159/3268/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 про визнання припиненими зобов`язань за договором поруки, відмовлено в задоволенні позову. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 25 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року в даній справі скасовано та ухвалено нове рішення. Позов задоволено. Визнано зобов`язання за договором поруки від 28.07.2006 року № VOKVGK00001001/1, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 припиненим з 21.11.2011 року. Рішення апеляційного суду набрало законної сили.

А тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості в частині вимог до відповідача ОСОБА_2

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

На підставі викладеного, у зв`язку з неправильним застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

За ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Матеріали справи не містять доказів звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а тому стягненню підлягають понесені позивачем АККБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 3291,97 грн (а.с. 2 том 1)

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 4938,00 грн підлягають стягненню з ОСОБА_1 в користь держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2019 року в даній справі скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором в сумі 20649,80 доларів США з яких: 19342,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 1307,07 доларів США - заборгованість за відсотками, а також 1704,92 грн (одну тисячу сімсот чотири гривні 92 копійки) заборгованості з пені.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 3291,97 грн (три тисячі двісті дев`яносто одна гривня 97 коп.).

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 4938,00 грн (чотири тисячі дев`ятсот тридцять вісім гривень 00 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий

Судді