Головуючий у 1-й інстанції Ліпчанський С.М.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Принцевської В.П.

секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 квітня 2019 року про скасування забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна набутого під час шлюбу,

в с т а н о в и в:

У провадженні Мар`їнського районного суду Донецької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна набутого під час шлюбу.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки, за заявою ОСОБА_1 було забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: комплекс будівель та споруд (промзону), розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 березня 2019 року, з урахуванням ухвали про виправлення описок у рішенні суду, позовна заява ОСОБА_1 про поділ спільного майна набутого під час шлюбу задоволена.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожним право власності по 1/2 частині комплексу будівель і споруд, розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожним право власності на грошові кошти по 177 077 грн., що складає по 1/2 частині коштів отриманих від продажу житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_3 .

09 квітня 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову з посиланням на те, що справа про розподіл майна вже розглянута.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 квітня 2019 року заява ОСОБА_2 задоволена. Скасовано накладений ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року, арешт нерухомого майна: комплекс будівель та споруд (промзона), розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву суд виходив з того, що існують всі підстави у даній справі для скасування заходів забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 квітня 2019 року скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було прийнято до уваги вимоги ст.ст. 149,150,155 ЦПК України, щодо мети накладення арешту, і постановляючи оскаржувану ухвалу до набрання законної сили рішення суду по суті спору, суд порушив вимоги процесуального законодавства, адже зневолював саму суть забезпечення позову. При цьому судом не було прийнято до уваги наявності у відповідача оригіналів правовстановлюючих документів на майно, зазначення саме відповідача у них титульним власником спірного майна, а також продаж одного з об`єктів спірного майна з метою уникнення виконання рішення суду, адже відповідач аргументувала у своїй заяві про скасування забезпечення позову, що хоче продати спірну будівлю для виконання свого обов`язку щодо сплати земельного податку.

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 квітня 2019 року залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, суд належним чином та у відповідності до положень ст.158 ЦПК України вирішив питання про скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , заперечення відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункт 1 ч.1 ст.150 ЦПК України визначає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч.7 ст.158 ЦПК України).

Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду цивільної справи 19 березня 2019 року Мар`їнським районним судом постановлено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Судове рішення не набрало законної сили, відповідачем ОСОБА_2 подана апеляційна скарга.

З огляду на викладене та принципи здійснення цивільного судочинства, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування вжитих заходів забезпечення позову, оскільки судове рішення, яким задоволенні позовні вимоги, не набрало законної сили.

Вмотивованого клопотання про скасування заходів забезпечення позову до набрання рішенням суду законної сили, відповідачем ОСОБА_2 не наведено.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з встановлених обставин, ухвала суду першої інстанції, як така, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову.

Відмова у скасуванні заходів забезпечення позову, відповідно до ч.6 ст.158 ЦПК України, не перешкоджає повторному зверненню до суду з відповідним клопотанням при появі нових обставин по справі.

Керуючись ст.ст. 158, 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 квітня 2019 року про скасування забезпечення позову скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 03 червня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

В.П. Принцевська