У Х В А Л А

03 червня 2019 року

м. Київ

справа № 664/2537/17

провадження № 61-9631ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 23 жовтня 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 4 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 15 737,30 грн.

Позов мотивовано тим, що йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 належить земельна ділянка, що знаходиться в адміністративних межах Тарасівської сільської ради Олешківського району, Херсонської області.

11 травня 2012 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого, він передав в оренду останньому належну йому на праві власності земельну ділянку, загальною площею 8,96 га.

Відповідно до п. 9 вище зазначеного договору, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3 147,60 грн кожного року, не пізніше 20 грудня поточного року (п. 11 договору).

Сторони погодили, що обчислення орендної плати за землю повинно здійснюватися з урахуванням індексу грошової оцінки земель; розмір орендної плати переглядається один раз на рік у першому кварталі у випадках, встановлених договором.

Позивач зазначав, що за весь період дії договору, розмір орендної плати не переглядався. Відповідач не сплатив йому орендну плату за 2012 - 2016 роки включно.

Листом, направленим на адресу відповідача, він вимагав, щоб останній сплатив йому орендну плату за 2012 - 2016 року в сумі 15 737,30 грн та прибув 10 жовтня 2017 року о 10.00 год. до приватного нотаріуса Вороніної О. Ю. для внесення змін до договору оренди земельної ділянки.

Однак ОСОБА_2 , у встановлені у листі дату і час до приватного нотаріуса не з`явився та не сплатив заборгованість за договором оренди земельної ділянки.

Позивач вважав, що відповідач належним чином умови договору оренди землі не виконував, систематично не сплачував орендну плату за договором, у зв`язку з чим просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь орендну плату у розмірі 15 737,30 грн; розірвати договір оренди землі від 20 грудня 2011 року, укладений між ним та ОСОБА_2 , який зареєстрований 11 травня 2012 року у відділі Держкомзему у Цюрупинському районі, про що у державному реєстрі вчинено запис у розділі 4 Книги від 11 травня 2012 року за № 00329.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 23 жовтня 2018 року, залишене без зміни постановою Херсонського апеляційного суду від 4 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд виходив з того, що позиція позивача про не отримання ним грошових коштів повністю спростована показами свідка ОСОБА_3 та наявними у справі документами.

06 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 23 жовтня 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 4 квітня 2019 року, в які просить судові рішення скасувати та постановити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, судові рішення суду постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права, не було встановлено усіх фактичних обставин справи, а саме, що грошові кошти в сумі 20 000 грн, отримані ним по розписці 10 жовтня 2010 року, як плата за його пай, пай сестри та батьків за попередні роки до укладення спірного договору оренди; грошові кошти в сумі 19 000 грн, отримані по розписці від 02 вересня 2012 року, в якій, як свідок, підписалася його сестра - ОСОБА_4 , були отримані ним за оренду паю його сестри з метою погашення боргу останньої перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла визначається сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є стягнення 15 737,30 грн, що станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 * 100 = 192 100) та розірвання договору оренди земельної ділянки.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, а саме про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалили рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України).

Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, а тому як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 23 жовтня 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко