Справа № 346/4212/18
Провадження № 2/346/221/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
головуючого-судді - Веселова В.М.
секретаря - Максим`юк М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, в якому вказав, що ухвалою колегії суддів Коломийського міськрайонного суду від 02.08.2018 року було закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 187 КК України та звільнено його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Відповідно до мотивувальної частини зазначеної ухвали відповідачем було скоєно щодо нього кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України.
Так, відповідач ОСОБА_2 близько 07 год. 00 хв. 30 грудня 2001 року за попередньою змовою із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи умисно, групою осіб по заздалегідь розробленому плану, усвідомлюючи протиправний та суспільно - небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливими мотивами, з метою заволодіння чужим майном, вчинили напад на комп`ютерний клуб, що за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснювалась позивачем господарська діяльність. Під час нападу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , використовуючи заздалегідь підготовлені маски для приховування обличчя, шляхом вільного доступу проникли до приміщення вказаного клубу, де застосували відносно ОСОБА_5 фізичне насильство, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження. У подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , демонструючи заздалегідь підготовлений предмет у вигляді бити, погрожуючи ОСОБА_5 та іншим присутнім у клубі особам застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, відкрито заволоділи належною позивачу комп`ютерною технікою на загальну суму 7649 грн. В цей час відповідач під`їхав на автомобілі на вул АДРЕСА_2 Сахарова в м. Коломия неподалік клубу та разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 поставив до багажного відділення автомобіля належне йому майно, після чого місце злочину вони покинули.
Вироком Івано-Франківського міського суду від 08.05.2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років та дев`ять років шість місяців відповідно із конфіскацією майна, в тому числі за вчинення розбійного нападу на комп`ютерний клуб позивача. Вказаним вироком питання відшкодування позивачу заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди не вирішувалося.

В період часу від дня вчинення злочину і до 2017 року ОСОБА_2 переховувався від слідства. В 2017 році він був депортований на територію України, затриманий на території України, та в подальшому звільнений від відповідальності за вчинене щодо нього кримінальне правопорушення вищезазначеною ухвалою від 02.08.2018 року.

Оскільки позивачем цивільний позов в даному кримінальному провадженні не подавався, то на даний час він має право на відшкодування заподіяної йому кримінальним правопорушенням шкоди шляхом подання позову в порядку цивільного судочинства. Заподіяна йому протиправними діями відповідача майнова шкода полягає в реальній вартості втраченої ним комп`ютерної техніки, а саме: трьох системних блоків, двох моніторів, двох акустичних колонок, комп`ютерної мишки, клавіатури. На момент вчинення злочину вартість даного майна складала 7649 грн. Крім заподіяного відповідачем щодо нього та його майна кримінальним правопорушенням йому спричинено моральну шкоду, які він оцінює в 20 000 грн., оскільки в зв`язку із вчиненням нападу на належний йому комп`ютерний клуб та викраденням комп`ютерної техніки він змушений був прикладати додаткові зусилля для організації та відновлення своєї підприємницької діяльності та налагодження нормального, звичного для нього способу життя. Втеча відповідача за межі території України з метою уникнення кримінальної відповідальності, невизначеність щодо вирішення питання про відшкодування винних осіб та притягнення їх до відповідальності негативно вплинуло на його емоційний стан. Він почував та почуває себе пригніченим та знервованим, що негативно впливає на його особисте та суспільне життя. Через постійні хвилювання щодо втрати майна та фактичної втрати матеріальної бази для здійснення підприємницької діяльності його стан здоров`я погіршився. Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 7 649 грн. заподіяної йому майнової шкоди, 20 000 грн. заподіяної йому моральної шкоди та сплачений судовий збір.

В подальшому збільшив позовні вимоги,подавши відповідну заяву (а.с.101), в якій просить стягнути з відповідача 32950 грн. заподіяної матеріальної шкоди, враховуючи змінену вартість комп`ютерної техніки, та 20 000 грн. моральної шкоди.

В судове засіданні представник позивача подала письмове клопотання про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечила щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився без поважної причини, про день,час та місце слухання справи був належним чином повідомлений,шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада». Крім цього, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_6 зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо нього є безпідставними і не підлягають до задоволення. Так, вироком Івано-Франківського міського суду від 08.05.2008 року за ст. 187 ч.4 КК України засуджено ОСОБА_4 до 12 років позбавлення волі та ОСОБА_3 до 9 років 6 місяців позбавлення волі за скоєний розбійний напад о 07:00 год. 30.12.2001 р. на комп`ютерний клуб позивача ОСОБА_1 При скоєнні даного кримінального правопорушення злочинці заволоділи комп`ютерною технікою на суму 7 649 грн. про що зазначено у вироку Івано-Франківського міського суду від 08.05.2008 року, дана сума не може змінюватися стороною у справі у 2018 р. Вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки ОСОБА_1 про порушення свого приватного майнового права знав уже 30.12.2001 р. о 9 год. ранку, а 03.01.2002 р. органом досудового розслідування був визнаний потерпілим у кримінальній справі і проінформований про осіб, які скоїли розбійний напад тому мав можливість пред`явити цивільний позов не порушуючи строки давності. Звертає увагу, що його процесуальний статус у кримінальній справі був визначений свідком, а не як співучасником розбійного нападу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і по даній підставі він не може бути відповідачем по справі. Щодо вимог позивача про компенсацію моральної шкоди вважає, що вони не підлягають до задоволення, оскільки він участі у злочині не брав, а правила ст.268 ЦК України про відшкодування моральної шкоди не можуть бути застосовані так як позивачу (потерпілому у кримінальній справі) не заподіяно ушкодження здоров`я, каліцтва, при скоєнні розбійного нападу. При скоєнні даного кримінального правопорушення потерпів ОСОБА_5 , який отримав легкі тілесні ушкодження без розладу здоров`я. Позивач, як власник комп`ютерного клубу, під час розбійного нападу знаходився вдома, тобто фізичний напад скоєно на ОСОБА_7 , а власник клюбу ОСОБА_1 тілесних ушкоджень не отримував. Крім того у Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» зазначено, що у випадку заподіяння моральної шкоди з вини кількох відповідачів, у позовній заяві необхідно викласти зміст вимог щодо кожного з них, однак позивач всупереч вимогам вказаної Постанови у позовній заяві не визнав відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Крім того, зазначає, що позивачем не подано жодних доказів, обґрунтувань факту завдання йому моральної шкоди та її розміру, оскільки ніяких протиправних дій проти нього як особи зі сторони ОСОБА_8 та Скригунця не було. Вказує, що 13.09.2005 року проти нього порушено кримінальну справу за ознаками ст. 187 КК України, після притягнення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності і тільки 29.12.2012 р. йому повідомлено підозру та оголошено його в розшук. Позивач за цей період перебігу позовної давності з 2001 р. безпідставно без поважних причин пропустив позовну давність і не скористався своїм диспозитивним правом подати своєчасно позов до суду до заподіювачів шкоди, що й призвело до спливу строку позовної давності передбаченого ст.267 ч.3,4 ЦК України. Просить суд поновити пропущений п`ятнадцятиденний строк подачі відзиву, визнати позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, зняти арешт з його приватного майна та грошових коштів, накладений ухвалою Коломийського міськрайонного суду 17.08.2018р., зняти заборону виїзду за кордон накладену ухвалою Коломийського міськрайонного суду 17.08.2018 р.,копії ухвал направити до виконання у Коломийський міськрайонний відділ ДВС та Державній прикордонній службі України відповідно, судові витрати покласти на позивача.

Суд, розглянувши письмове клопотання представника позивача, взявши до уваги відзив на позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2018 року в справі № 346/2813/18ц клопотання прокурора Коломийської місцевої прокуратури про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.2 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_2 було задоволено, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 187 КК України, на підставі п.2 ч. 1 ст. 49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. (а.с. 11-13). Відповідно до вказаної ухвали ОСОБА_2 близько 07:00 год. 30 грудня 2001 року за попередньою змовою із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи умисно, групою осіб по заздалегідь розробленому плану, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливими мотивами, з метою заволодіння чужим майном, вчинили напад на комп`ютерний клуб в АДРЕСА_3 . Коломия по АДРЕСА_1 , де здійснювалась господарська діяльність ОСОБА_1 Під час нападу Голинський та Скригунець, використовуючи заздалегідь приготовлені маски для приховування обличчя, шляхом вільного доступу проникли до приміщення вказаного компютерного клубу, де застосували відносно ОСОБА_5 фізичне насильство, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді синяка навколо правого ока, крововиливу в конюктиву правого ока, садна в ділянці нижньої губи справа, які згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, ОСОБА_9 та Скригунець демонструючи заздалегідь приготовлений предмет у вигляді бити, погрожуючи Сабельнікову та іншим присутнім у клубі особам застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоровя, яке останніми сприймалось як реальне та таке, що може бути реалізоване, відкрито заволоділи комп`ютерною технікою потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 7649 грн. У цей час, ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, по заздалегідь розробленому плану та розподілу ролей, на невстановленому автомобілі під`їхав на АДРЕСА_1 , неподалік вказаного комп`ютерного клубу, де разом із ОСОБА_12 та Скригунцем поставили до багажного відділення автомобіля майно, яким заволоділи в результаті вчинення кримінального правопорушення, після чого місце вчиненого злочину покинули.В результаті вчинення кримінального правопорушення потерпілому Дяківу було спричинено майнову шкоду у великому розмірі, яка на час вчинення злочину у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Своїми умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у інше приміщення, спрямованому на заволодіння майном у великому розмірі (розбій), Гнідий вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України.

Вироком Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2008 року ОСОБА_13 та ОСОБА_14 засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком дванадцять років та дев`ять років шість місяців відповідно із конфіскацією всього належного майна з відбуттям у кримінально-виконавчій установі, в тому числі за вчинення розбійного нападу на компю`терний клуб ОСОБА_1 (а.с.38-56)

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є в тому числі втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачудушевних страждань, що внаслідок навмисних, неправомірних та винних дій відповідача позивач змушений був прикладати додаткові зусилля для організації та відновлення своєї підприємницької діяльності та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума в розмірі _5000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Так, суд бере до уваги,що позивач,будучи власником комп`терного клубу крім матеріальної шкоди, роніс моральну шкоду,яка виражена в тому,що він протягом тривалого часу,внаслідок злочинних дій відповідача, і нанесення йому матеріальної шкоди, мав певний нервовий шок та на певний період був позбавлений нормальних життєвих зв`язків,оскільки, як підприємець використовував отриманий дохід для утримання своєї родини.

Щодо зауваження відповідача про те,що строки позовної давності пройшли і не можуть бути до нього застосовані, то суд зазначає,що злочин щодо позивача , відповідачем було вчинено 8 травня 2008 року. Відносно відповідача ОСОБА_2 кримінальну справу було порушено 13.05.2008 року за ст.187 ч.4 КК України, а 21.11.2008 року ОСОБА_2 було притягнуто у справі в якості обвинуваченого, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. В подальшому відповідач Гнідий від слідства переховувався, відповідно його було оголошено в розшук та досудове слідство було зупинено на підставі ст.206 п.1 КПК України в ред.1960 року. 12 грудня 2008 року було винесено постанову про виділення матеріалів кримінальної справи щодо Гнідого в окреме провадження, а в подальшому 18.12.2012 року з врахуванням нового КПК відомості були внесені до ЄРДР за ознаками ст.187 ч.4 КК України. 29.12.2012 року було винесено повідомлення про підозру ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення за ст.187 ч.4 КК України,а також винесено постанову про зупинення досудового розслідування на підставі ст.280 ч.1 п.2 КПК України та оголошено підозрюваного в розшук. У 2018 році відповідача ОСОБА_15 було депортовано на територію України,де його було затримано,а в подальшому ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 2.08.2018 року було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п.5 ч.1 ст.49 КК України в зв`язку з спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В ухвалі зазначено,що Гнідий повністю визнав свою вину за пред`явленим обвинуваченням.

За таких обставин, суд вважає, що строки позовної давності щодо вимог про відшкодування шкоди,заподіяної вчиненим щодо позивача ОСОБА_16 не було пропущено, оскільки свій перебіг строк позовної давності розпочав з дати винесення ухвали Коломийським міськрайонним судом 2 серпня 2018 року по справі №346/2813/18. Відповідач весь термін ухилявся від досудового слідства та суду, матеріали кримінального провадження зупинялись, сам відповідач скривався від суду за кордоном і був депортований тільки у 2018 році.

Встановлене судом підтверджується: копією ухвали про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, копіями довідок про вартість майна, копією вироку від 08 травня 2008 року, копією паспорта та ідентифікаційного коду та іншими перевіреними в судовому засіданні доказами.

На підставі ст.ст.22,23,1166, 1167,1195,1208 ЦК України та керуючись ст.ст.82 ч.6, 247ч.2, керуючись ст.ст.263-265,280-288ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_5 - АДРЕСА_6 матеріальні збитки в сумі 32950 грн. (тридцять дві тисячі дев`тсот п`ятдесят ) гривень, та 5000_грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_7 , 80 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_4 громадянина України судовий збір в сумі 704,80 грн. на користь держави на рахунок: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача: 6001, Код класифікації доходів бюджету 22030106.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 7 червня 2019 року.

Суддя Веселов В. М.