Справа №: 400/1227/18
Провадження № 2/400/73/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Романенко С.В.

представника позивача Вацюк Г.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петрове Кіровоградської області об`єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_3 , до Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, з участю третьої особи ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , з участю третіх осіб Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області та ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та встановлення факту родинних відносин, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулась з позовом до суду, мотивуючи це тим, що 05 січня 2004 року позивач придбав житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 у громадянки ОСОБА_7 , де було погоджено всі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо ціни, передачі будинку у власність позивачу. Оформити договір купівлі-продажу нотаріально потрібно було чимало часу, а оскільки продавець ОСОБА_7 терміново переїздила до доньки в інший населений пункт, то передала довіреність матері позивача - ОСОБА_8 продати належний їй будинок, але сплатити кошти покупцем за будинок сторони домовилися до від`їзду продавця. За попередньою домовленістю позивачем було сплачено продавцю ОСОБА_7 повністю всю суму за проданий будинок в розмірі 5300,00 гривень. На підтвердження правочину продавець ОСОБА_7 передала покупцю ОСОБА_2 розписку, де зазначила, що вона отримала від покупця всі кошти за проданий будинок і до покупця претензій не має. Після цього продавець звільнила будинок, передала позивачу документи та ключі від нього, і той разом із сім`єю переїхав в будинок на правах власника, яким відкрито, безперервно володіє по теперішній час. Однак по довіреності, яку передала продавець ОСОБА_8 , не вдалося посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу, оскільки дана довіреність посвідчена Ганнівською сільською радою, а для відчуження нерухомості довіреність має бути посвідчена нотаріусом. 23.10.2016 року мати позивача ОСОБА_8 померла. В результаті вище зазначених обставин договору купівлі-продажу зазначеного будинку так і не оформили, а розшукати власника будинку не вдалося, оскільки вона поміняла місце проживання і з нею перервався зв`язок, а нещодавно позивач дізнався, що ОСОБА_7 померла у квітні 2006 року, а тому представник позивача просить суд визнати за позивачем право власності на вказаний будинок за набувальною давністю.

В свою чергу позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , з участю третьої особи Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи це тим, що вона являється спадкоємицею після смерті свого брата ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. При житті ОСОБА_9 разом зі своєю дружиною ОСОБА_8 , з якою перебував у цивільному шлюбі, у 2003 році придбали житловий будинок АДРЕСА_1 , у ОСОБА_7 . На виконання умов договору купівлі-продажу будинку, її брат разом з ОСОБА_8 передали ОСОБА_7 кошти, а вона в свою чергу зареєструвала їх у належному їй будинку 04.09.2003 року. Надалі, продавець та покупці домовились оформити договір купівлі-продажу у нотаріальному порядку після того, як ОСОБА_7 повернеться із м.Кривого Рогу, однак вони втратили зв`язок із ОСОБА_7 , а через деякий час випадково дізнались, що ОСОБА_7 у 2006 році померла, а тому позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 вказаного будинку в порядку спадкування після смерті свого брата за набувальною давністю.

В ході судового розгляду справи позивачка ОСОБА_5 уточнила свої позовні вимоги та просила суд встановити факт, що вона є рідною сестрою ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визнати за нею за набувальною давністю право власності на 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2018 року вищевказані позови об`єднано в одне провадження.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2019 року залучено ОСОБА_4 до участі у об`єднаній цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_3 , до Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , з участю третьої особи Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та встановлення факту родинних відносин, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позов ОСОБА_5 не визнали.

Позивач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позов ОСОБА_2 не визнали.

Представник відповідача за позовом ОСОБА_2 та представник третьої особи за позовом ОСОБА_5 - Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, якою просив суд слухати справу без його участі, своєї позиції щодо позовних вимог сторін не висловив.

Відповідач за позовом ОСОБА_5 ОСОБА_6 , проти позову заперечив.

Третя особа по об`єднаній цивільній справі ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилась, однак про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , належав на праві власності ОСОБА_7 , що підтверджуєтьсясвідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Петрівської державної нотаріальної контори Кіровоградської області 23.07.1996 року, реєстровий номер: 1439 та технічним паспортом на будинок (а.с.9-12).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Ганнівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 22 квітня 2019 року (а.с.124) та довідкою Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області №3152 від 01 серпня 2018 року (а.с.14).

ОСОБА_4 є донькою померлої ОСОБА_7 , та згідно копії спадкової справи, остання звернулася 01 серпня 2006 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (а.с.118).

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 була домовленість про продаж спірного домоволодіння, про що надано копію розписки від 05 січня 2004 року про отримання грошових коштів ОСОБА_7 від ОСОБА_2 за вищевказаний будинок в сумі 5300 гривень (а.с.6).

07 листопада 2003 року ОСОБА_7 оформила доручення на матір позивача ОСОБА_8 строком на три роки з правом продажубудинку АДРЕСА_1 (а.с.7).

Однак по довіреності, яку надала ОСОБА_7 , ОСОБА_8 договір купівлі-продажу спірного будинкунотаріально не посвідчила, крім того 23 жовтня 2016 року мати позивача ОСОБА_8 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Ганнівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 24 жовтня 2016 року (а.с.8).

З довідки Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області №3153 від 01 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 з 2003 року відкрито, безперервно володіє житловим будинком АДРЕСА_1 (а.с.13).

Крім того, свідки зі сторони позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснили:

свідок ОСОБА_10 - що вона часто бувала у даному будинку, в зв`язку з чим спілкувалась з позивачем, тому їй відомо зі слів ОСОБА_2 , що він купив вищевказаний будинок приблизно у 2003 році, в якому проживав з матір`ю ОСОБА_8 близько 2 тижнів. Після чого поїхав на заробітки, де перебував близько 9 років, а його мати, разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 , залишились проживати в будинку. Коли позивач повернувся з заробітків, проживав з матір`ю в цьому будинку десь 2 роки, потім познайомився зі своєю дружиною ОСОБА_11 і переїхав жити до неї. В будинку залишились проживати його мати зі співмешканцем. Після того, як по стану здоров`я діти забрали ОСОБА_8 до себе, в будинку залишився ОСОБА_9 , який проживав там до дня смерті. Про те, що мати позивача разом зі своїм співмешканцем є співвласниками будинку, вона не чула. Крім того знає, що ОСОБА_2 здійснював ремонтні та будівельні роботи в будинку, оскільки наймав її з чоловіком будувати веранду та сарай, при цьому мати позивача готувала їсти, а співмешканець нічого не робив та говорив, що будинок йому не належить. В даному будинку на даний час проживає ОСОБА_6 ;

свідок ОСОБА_12 - що про факт купівлі вищевказаного будинку ОСОБА_2 вона знає з його слів та слів його матері, з якою раніше спілкувалась. Точний рік купівлі даного будинку вона не знає, але пам`ятає, що це було більше десяти років назад. В даному будинку проживали ОСОБА_2 , його мати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Вони разом будували прибудову, однак хто кому допомагав їй не відомо. Знає лише, що ОСОБА_9 по будинку не допомагав, і говорив, що будинок йому не належить, крім того, чи працював десь ОСОБА_9 , вона не знає. Зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що він був на заробітках, під час чого висилав гроші на ту прибудову та допомагав їм, а після повернення з заробітків проживав разом з ними. Також вона пам`ятає, що в даному будинку проживав ОСОБА_9 , який останнім часом тяжко хворів, тому його доглядав ОСОБА_6 , який проживав в будинку разом з ним та проживає там до цього часу. Чи доглядала за ОСОБА_9 його сестра ОСОБА_5 , вона не знає, оскільки її там не бачила. Бачила лише, як за будинком доглядали ОСОБА_2 з своєю дружиною, з якою проживає близько 3-4 років.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, оскільки володіння має бути добросовісним, тобто особа не знала і не могла знати про те, що вона володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 розяснено, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Набуття права власності на майно за набувальною давністю неможливе, коли існує титульне володіння, тобто особа володіє майном на певній правовій підставі, навіть оформленої не повністю правильно або за положенням вже не діючого законодавства.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 був обізнаний про власника будинку та знав, що володіє чужою річчю, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .. та була передана позивачеві без належного оформлення відповідного договору, на підставі розписки про продаж будинку та отримання коштів, а тому відсутні правові підстави, встановлені ст.344 ЦК України для визнання за ОСОБА_2 права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

В порядку ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім цього, підставою для відмови у позові є заявлення вимог до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 ЦПК України після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем майна ОСОБА_7 є її донька ОСОБА_4 , а отже, спірний будинок належить ОСОБА_4 , а не Ганнівській сільській раді Петрівського району Кіровоградської області, яку позивач зазначив відповідачем по справі.

З огляду на те, що позивачу не пізніше часу отримання копії спадкової справи у судовому засіданні стало відомо, що спадкоємцем майна ОСОБА_7 є її донька ОСОБА_4 та не подано до суду заяву про заміну відповідача, вказане є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки він заявлений до неналежного відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не було доведено сукупності передбачених ст. 344 ЦК України обставин та не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені ним вимоги, а також пред`явлено позов до неналежного відповідача, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Що стосується позову ОСОБА_5 , то в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області 19 червня 2018 року (а.с.40), після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки, яке він згідно заповіту від 13 січня 2017 року заповів ОСОБА_5 (а.с.41-42).

Однак, у зв`язку з тим, що свідоцтво про народження ОСОБА_9 пошкоджене (наявні потертості), в графі мати не чітко видно її по батькові (а.с.36), на підставі чого ОСОБА_5 07.11.2018 року отримала Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження її брата ОСОБА_9 , де прослідковуються відомості про матір ОСОБА_13 , оскільки ім`я та по батькові матері, зазначено так як і в свідоцтві про народження позивачки, однак допущено помилку в написанні прізвища замість ОСОБА_14 , вказано ОСОБА_15 (а.с.69).

Так, згідно свідоцтва про народження заявниці серії НОМЕР_4 , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петрівського районного управління юстиції у Кіровоградській області року 18 лютого 2016 року, її прізвище та прізвище матері вказано « ОСОБА_14 » - українською мовою (а.с.71).

До державної реєстрації шлюбу прізвище позивачки також вказане як « ОСОБА_14 », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 25 лютого 2015 року (а.с.70).

Для оформлення спадщини необхідно встановити факт перебування заявниці та її брата у родинних відносинах між собою, в якості сестри та брата.

Факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 підтверджується довідкою Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області №6084 від 16 жовтня 2018 року (а.с.43).

Крім того факт, що померлий ОСОБА_9 дійсно є рідним братом ОСОБА_5 підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які добре знають сімю позивачки та проживали по сусідству з їхніми батьками.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Встановлення факту родинних відносин тягне для позивачки юридичні наслідки, а саме, дає змогу отримати спадщину.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_5 в частині встановлення факту родинних відносинслід задовольнити та встановити факт її родинних стосунків з братом ОСОБА_9 .

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5 в частині визнання права власності в порядку спадкування після смерті брата ОСОБА_9 на нерухоме майно за набувальною давністю, суд виходить з наступного.

Як зазначено в позові ОСОБА_5 , її брат ОСОБА_9 безперервно та відкрито володів вищевказаним будинком до дня своєї смерті, про що свідчать довідка Ганнівської сільської ради від 16.10.2018 № 6084, договір про користування електричною енергією № 1513032 від 02.02.2005 року та додаткова угода від 02.02.2005 року до вказаного договору, додаткова угода № 1513032 до договору про користування електричною енергією від 13.05.2011 року, повідомлення ПАТ Кіровоградобленерго від 17.10.2018 року (а.с.43, 49-54).

Однак, в судовому засіданні встановлено, що 04.09.2013 року ОСОБА_7 лише надала письмову згоду на реєстрацію в її власний будинок квартирантів: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а не передала право власності на нього, що підтверджується інформацією Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області № 02-27/10 від 23 жовтня 2018 року (а.с.46).

Крім того, договори та додаткові угоди про користування електричною енергією ОСОБА_9 свідчать лише про те, що він купував електроенергію для власних потреб.

Тому вищевказані документи не дають суду підстав для визнання за ОСОБА_9 права власності на вищевказаний будинок за набувальною давністю, оскільки сам факт його реєстрації, проживання та користування електроенергією у спірному будинку не створює відповідних правових наслідків.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на майно на підставі статті 334 ЦК можливо лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 розяснено, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що ОСОБА_9 достеменно знав, що проживає у будинку, який за законом є власністю іншої особи, а саме, ОСОБА_7 , зі згоди останньої.

Тому вищевказане виключає можливість визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

В порядку ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином ОСОБА_5 не доведено належними доказами добросовісності набуття спірного нерухомого майна її братом, як необхідної обставини для визнання за нею права власності за набувальною давністю в порядку спадкування після смерті брата, що є її процесуальним обов`язком, адже, належних доказів відмови власника від права власності на нерухоме майно суду надано не було.

Окрім цього, підставою для відмови у позові є заявлення вимог до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 ЦПК України після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем майна ОСОБА_7 є її донька ОСОБА_4 , а отже, спірний будинок належить ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , яких позивач зазначила відповідачами по справі.

З огляду на те, що позивачу не пізніше часу отримання копії спадкової справи у судовому засіданні стало відомо, що спадкоємцем майна ОСОБА_7 є її донька ОСОБА_4 , та не подано до суду заяву про заміну відповідача, вказане є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки він заявлений до неналежного відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачкою не було доведено сукупності передбачених ст. 344 ЦК України обставин та не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені нею вимоги, а також пред`явлено позов до неналежного відповідача, а тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Клопотання щодо розподілу судових витрат сторонами не заявлялось.

Вказані правовідносини регулюються 328, 334, 344 ЦК України та п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 263,264,265,268, 293 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_3 , до Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, з участю третьої особи ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , з участю третіх осіб Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області та ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та встановлення факту родинних відносин задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є рідною сестрою ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 04 червня 2019 року.

Суддя (підпис)

З оригіналом вірно

Суддя Петрівського районного суду С.Колесник