Постанова

Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 0818/4970/2012

провадження № 61-12586св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - прокурор Орджонікідзевського району м. Запоріжжя в інтересах публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Кухаря С. А., Крилової О. В., Трофимової Д. А. від 04 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2012 року прокурор Орджонікідзевського району м. Запоріжжя в інтересах публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі -

ПАТ «Родовід Банк», банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Воробйової А. В. від 24 жовтня 2012 року позов прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя в інтересах ПАТ «Родовід Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 522 619,26 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04 січня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя від 24 жовтня 2012 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд обмежив право заявника на судовий захист, безпідставно не поновивши строк на апеляційне оскарження судового рішення, пропущений з поважних причин.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2012 року задоволено позов прокурора Орджонікідзевського району

м. Запоріжжя в інтересах ПАТ «Родовід Банк».

ОСОБА_2 оскаржила вищезазначене рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу 06 грудня 2017 року, в якій ставила питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на отримання повного тексту рішення суду першої інстанції лише 16 лютого 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року вказані заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції визнав неповажними, у зв`язку із чим залишив апеляційну скаргу без руху для подання ОСОБА_2 заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з викладення інших підстав для його поновлення протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

На виконання ухвали суду ОСОБА_2 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2012 року, однак інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження не навела, а тому ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04 січня 2018 року їй відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскаржуване рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2012 року ухвалене за правилами, які діяли до набрання чинності 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України, внесених Законом України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Частиною першою пункту 13 Перехідних положень ЦПК України визначено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, мають право одержувати копії рішень, ухвал, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У частині третій статті 357 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 пропустила встановлений законом строк на апеляційне оскарження рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя від 24 жовтня 2012 року, а зазначені нею причини поважності пропуску строку подання скарги після спливу більше ніж 5 років з дня ухвалення оскаржуваного рішення є неповажними, а тому запропонував протягом десяти днів з дня отримання ухвали звернутися із заявою про поновлення строку із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 подала до заяву, в якій вказувала на те, що повний текст оскаржуваного рішення отримано лише 16 лютого 2016 року, а тому не мала змоги звернутися із апеляційною скаргою у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України.

Вказані причини пропуску строку ОСОБА_2 на апеляційне оскарження суд правильно визнав необґрунтованими, оскільки навіть із зазначеної апелянтом дати отримання рішення (16 лютого 2016 року) до звернення нею із апеляційною скаргою (06 грудня 2017 року) минув майже рік, тоді як приписи статті 294 ЦПК України передбачають десятиденний строк оскарження рішення з дня отримання його повного тексту, у зв`язку з чим ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04 січня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі.

Крім того, як вбачається із журналу судового засідання від 11 липня

2012 року ОСОБА_2 брала участь у такому засіданні (а. с. 31), тобто достеменно знала про розгляд справи судом першої інстанції, однак не проявляла належної зацікавленості у результатах розгляду справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду спору, що також свідчить про неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України»

від 16 лютого 2017 року).

В оцінці доводів заявника Верховний Суд виходить з того, що у процесуальному законі передбачається визначення певного розумного за тривалістю проміжку часу, протягом якого за звичайних умов учасник розгляду справи матиме можливість скласти скаргу на певне судове рішення; такий строк визнається об`єктивно необхідним для вчинення такої процесуальної дії, якщо сторона діє добросовісно та зважено.

На переконання Верховного Суду, під час оцінки наведених обставин суд апеляційної інстанції врахував обставини, що мають істотне значення для вирішення цього процесуального питання, зокрема, суд, не маючи достовірних даних про отримання відповідачем у справі рішення суду першої інстанції, з метою з`ясування цих відомостей обґрунтовано залишив апеляційну скаргу ОСОБА_2 без руху, остання на виконання вимог ухвали подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, в якому вказала дату отримання його повного тексту

16 лютого 2016 року, а тому обґрунтовано обрахував десятиденний строк на оскарження рішення саме з цієї дати.

Посилання ОСОБА_2 про те, що рішення суду першої інстанції вона отримала лише 30 листопада 2017 року є необґрунтованими, оскільки в суді апеляційної інстанції вона зазначала дату отримання оскаржуваного рішення саме 16 лютого 2016 року, а тому суд обґрунтовано взяв до уваги цю дату.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа

Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, та 2 статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд не виявив достатніх мотивів для скасування ухвали апеляційного суду, дійшовши до переконання, що заявником не наведені обґрунтовані причини поважності пропуску строку апеляційного оскарження, що не залежали від волі заявника і дійсно були пов`язані з істотними перешкодами та труднощами, що об`єктивно ускладнювали можливість позивача (заявника) своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк або аргументи, які б свідчили про дотримання ним такого строку.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права, а судді - керуючись відповідним принципом (частина перша статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; частина перша статті 47 цього Закону в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції; частина перша статті 48 вказаного Закону у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня

2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відмова у відкритті апеляційного провадження у справі, що стала наслідком обґрунтованого залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без руху та відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, відповідає принципу верховенства права, а тому оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може бути скасована судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення,

а ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 04 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта