КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №375/1086/18 Головуючий у І інстанції - Литвин О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 07 серпня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Насташка», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області із позовом до ТОВ «Агропромисловий комплекс «Насташка» про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №251898 від 07 серпня 2006 року він є власником земельної ділянки площею 2,441 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:016:0017, яка розташована на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області.

Зазначає, що 07 вересня 2006 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки терміном на 5 років, який зареєстровано 30 жовтня 2006 року за №93.

07 листопада 2008 року було укладено додаткову угоду до цього договору, за якою збільшено строк дії договору оренди на 7 років, починаючи з моменту підписання додаткової угоди і таким чином договір оренди мав діяти до 08 листопада 2015 року.

Окрім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом він є власником 1/3 частки земельної ділянки площею 5,306 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:016:0001, яка розташована на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області.

07 вересня 2006 року між ОСОБА_3 (спадкодавцем) та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Насташка» також було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки терміном на 5 років, який було зареєстровано 30 жовтня 2006 року за №08.

10 листопада 2008 року між сторонами за договором було укладено додаткову угоду, за якою було збільшено строк дії договору оренди на 7 років, починаючи з моменту підписання додаткової угоди.

Таким чином, сторони дійшли згоди про закінчення терміну дії договору 10 листопада 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла і позивач, як спадкоємець, успадкувавши право на земельну ділянку, успадкував таким чином і обов`язки за укладеним між відповідачем і спадкодавцем договором оренди землі, дія якого не припинилася внаслідок смерті останнього.

У зв`язку із закінченням строку дій вказаних договорів оренди землі він звернувся у жовтні 2015 року до керівництва ТОВ «Агропромисловий комплекс «Насташка» з проханням повернути в листопаді 2015 року земельні ділянки в натурі.

Проте, йому було відмовлено та повідомлено при цьому, що строк дії даних договорів не закінчився, так як за додатковими угодами, без дати їх укладання, вони доповнені наступним пунктом: «4.1 «Починаючи з моменту закінчення строку дії договору зазначеного в п. 4 даного договору, строк дії договору продовжено на 7 (сім) років».

Того ж дня в бухгалтерії відповідача йому було надано оригінали примірників цих додаткових угод, які були зареєстровані 09 серпня 2012 року за №01105 та 21 листопада 2012 року за №01547 відповідно.

До того моменту він не знав про існування спірних додаткових угод та вважав, що відповідач користується земельними ділянками за договорами оренди земельних ділянок зі змінами від 08 листопада 2008 року та від 10 листопада 2008 року відповідно.

Посилається, що він спірної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №93 від 30 жовтня 2006 року з ТОВ «Агропромисловий комплекс «Насташка» не укладав та нікого на це не уповноважував.

Також йому відомо, що і його мати ОСОБА_3 за свого життя теж не укладала спірної угоди та не уповноважувала нікого на її підписання.

За викладеного, а також зважаючи, що ні він, ні його покійна мати не підписували спірних додаткових угод, згоди та повноважень на їх укладення й підписання іншим особам не надавали, укладення останніх відбулось поза їх волевиявленням, вони, виходячи з положень ч.1 ст.215 ЦК України, є недійсними у зв`язку з недодержанням в момент вчинення правочинів сторонами вимог ч.3 ст.203 ЦК України.

Просив суд, визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Насташка», яка зареєстрована в Управлінні Держкомзему у Рокитнянському районі Київської області за №01105 від 09 серпня 2012 року, та скасувати її державну реєстрацію.

Визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, укладену між ОСОБА_3 та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Насташка», яка зареєстрована в Управлінні Держкомзему у Рокитнянському районі Київської області за №01547 від 21 листопада 2012 року та скасувати її державну реєстрацію.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 07 серпня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції застосовуючи до спірних відносин наслідки пропуску строку позовної давності, дійшов таких висновків з порушенням норм ст.261 ЦК України.

Так, передаючи в оренду земельну ділянку за договором оренди від 07 вересня 2006 року зі змінами від 08 листопада 2008 року позивач розраховував, що термін дії даного договору закінчується 08 листопада 2015 року.

Також, успадковуючи земельну ділянку за покійною матір`ю, позивач знав що термін дії укладеного нею договору оренди від 07 вересня 2006 року зі змінами від 10 листопада 2008 року закінчується 10 листопада 2015 року.

Оспорювані додаткові угоди позивачем та його покійною матір`ю не підписувалися.

Тому, у позивача не було підстав, до закінчення дії цих договорів оренди звертатися до відповідача щодо перевірки підстав користування ним спірними земельними ділянками.

На апеляційну скаргу, ТОВ «Агропромисловий комплекс «Насташка» подало відзив, який обґрунтовувало тим, що посилання позивача про отримання копії додаткової угоди у жовтні 2015 року є припущенням і належними доказами не підтверджено.

Додаткова угода без номеру до Договору оренди земельної ділянки від 07 вересня 2006 року з кадастровим номером :03:016 :0017 , що укладено між ОСОБА_1 та відповідачем, за якою договір доповнено п.4.1, відповідно до якого договір продовжено на 7 років з моменту закінчення строку дії договору визначеному в п.4, також збільшена орендна плата, запроваджено нові виплати (олія та цукор) - зареєстрована 09 серпня 2012 року.

Додаткова угода без номеру до Договору оренди земельної ділянки від 07 вересня 2006 року з кадастровим номером :03:016 :0001 , що укладений між ОСОБА_3 та відповідачем, за якою договір доповнено п.4.1, відповідно до якого договір продовжено на 7 років з моменту закінчення строку дії договору визначеному в п.4, також збільшена орендна плата, запроваджено нові виплати (олія та цукор) - зареєстрована 21 листопада 2012 року.

Вважає, що строк позовної давності необхідно обраховувати саме із 09 серпня 2012 року та 21 листопада 2012 року відповідно.

На думку відповідача, судом правомірно застосовано строки позовної давності до даних правовідносин.

Просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №251898 від 07 серпня 2006 року позивач є власником земельної ділянки площею 2.441 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:016:0017, яка розташована на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області.

07 вересня 2006 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки терміном дії на 5 років, державна реєстрація якого була здійснена 30 жовтня 2006 року Рокитнянським районним відділом Київської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру за №93.

07 листопада 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду до цього договору, яка була зареєстрована Рокитнянським районним відділом Київської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру 09 листопада 2009 року за № 42.

Відповідно до вказаної Додаткової угоди сторони домовилися про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки на 7 років, а саме до 08 листопада 2015 року.

ОСОБА_3 , яка була матір`ю позивача та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була власником земельної ділянки площею 5,306 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:016:0001, яка розташована на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області.

07 вересня 2006 року між нею та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Насташка» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки терміном на 5 років, державна реєстрація якого була здійснена 30 жовтня 2006 року Рокитнянським районним відділом Київської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру за №08.

10 листопада 2008 року між сторонами за договором було укладено додаткову угоду до цього договору, яка була зареєстрована Рокитнянським районним відділом Київської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру 09 листопада 2009 року за № 51.

Відповідно до вказаної Додаткової угоди сторони домовилися про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки на 7 років, а саме до 10 листопада 2015 року.

Судом також встановлено, що має місце спірна Додаткова угода між сторонами спору, державна реєстрація якої проведена 09 серпня 2012 року Управлінням Держкомзему у Рокитнянському районі Київської області за №01105.

Відповідно до умов останньої збільшено розмір орендної плати проти викладених умов Додаткової угоди від 08 листопада 2008 року та продовжено строк дії Договору оренди земельної ділянки на 7 років, починаючи з моменту закінчення строку його дії (п.4 Договору).

Волевиявлення на укладення вказаної Додаткової угоди позивач не проявляв та останню особисто не підписував.

Крім цього, має місце і спірна Додаткова угода, укладена між ОСОБА_3 , державна реєстрація якої проведена 21 листопада 2012 року Управлінням Держкомзему у Рокитнянському районі Київської області за №01547.

Відповідно до умов останньої збільшено розмір орендної плати проти викладених умов Додаткової угоди від 10 листопада 2008 року та продовжено строк дії Договору оренди земельної ділянки на 7 років, починаючи з моменту закінчення строку його дії (п.4 Договору).

Вказану Додаткову угоду ОСОБА_3 особисто не підписувала.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 лютого 2016 року, державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Калітенко Л.Б. за реєстровим №331, позивач у порядку спадкування набув права власності на 1/3 частину належної померлій ОСОБА_3 земельної ділянки площею 5,306 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:016:0001, яка розташована на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області.

Відповідно до успадкованої частини вказаного нерухомого майна до позивача в такій же частині перейшли і права та обов`язки за укладеними спадкодавцем договорами, предметом яких є вказана земельна ділянка.

Ухвалюючи судове рішення, судом достеменно було встановлено, що оспорювані правочини, укладені від імені позивача та ОСОБА_3 , підписані не ними, а іншою особою, що також підтверджується висновком Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №8-4/311 від 28 березня 2019 року.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вищезазначені оспорювані правочини були укладені без волевиявлення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а тому в силу положень ч.3 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України вони є недійсними.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові за поданою відповідачем заявою про застосування щодо спірних відносин наслідків пропуску строку позовної давності.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України в редакції, що була чинною на час укладення оспорюваного правочину, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Такий же висновок застосування норм права викладено в постанові Верховного суду України від 22 лютого 2017 року в справі №6-17цс17.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до спірних угод було істотно збільшено розмір орендної плати в натуральній формі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (з 1200 кг зерна до 1500 кг зерна), яку вони отримували з 2013 року.

Позивач та його покійна мати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , знали чи могли знати про існування спірних договорів станом на 31 грудня 2013 року, тобто на кінцевий термін виплати орендної плати за 2013 рік.

Колегія суддів вважає, що саме з вказаного моменту часу в розумінні частини першої статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності.

Разом з тим, ні позивач, ні його покійна мати за життя, не скористалися можливістю реалізувати своє право в примусовому порядку через суд у визначений ст.257 ЦК України трирічний строк для захисту свого права.

Позивач звернувся до суду із позовом через свого представника лише 07 червня 2018 року, тоді як строк звернення до суду із таким позовом за захистом порушеного права за викладеного збіг 31 грудня 2016 року.

Заяви про поновлення останнього ні позивач, ні його представник до суду не подавали.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, застосувавши до спірних відносин наслідки пропуску строку позовної давності.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 07 серпня 2019 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 07 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 17 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба