Справа № 464/6368/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/2164/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справуза апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 серпня 2018 року в складі судді Рудакова І.П. в справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення 3 батальону управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Тищука Дмитра Петровича про відшкодування матеріальної шкоди,-

встановила:
У вересні 2017 року позивач Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі ДПП НПУ) звернувся до суду із позовом до інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення 3 батальону управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Тищука Д.П. про відшкодування матеріальної шкоди, просив стягнути з відповідача на їх користь матеріальну шкоду у розмірі 47354,51 грн. заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судові витрати покласти на відповідача.

Вимоги обґрунтовував тим, що відповідач 06.02.2017 року при виконанні службових обов`язків керував автомобілем, який перебуває у власності позивача, наказом був закріплений за відповідачем, здійснив дорожньо-транспортну пригоду. Постановою суду його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті такої пригоди автомобіль позивача отримав технічні пошкодження. Відповідно до висновку експертного дослідження визначено розмір матеріального збитку в розмірі 47354,51 грн. З врахуванням вимог ст.ст. 130, 138, 134 КЗпП та ст. ст. 22, 1166 ЦК України просив з стягнути з відповідача на користь Департамента патрульної поліції Національної поліції України матеріальну шкоду у розмірі 47354,51 грн.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29 серпня 2018 року у позові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення 3 батальону управління патрульної поліції у м. Львові Департементу патрульної поліції Тищука Дмитра Петровича про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 47354,51 грн. відмовлено.

Судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_1 , компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду оскаржив позивач Департамент патрульної поліції, з рішенням не погоджується, вважає його необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що сума мінімальної вартості відновлювального ремонту, зазначена у висновку, є розміром прямої дійсної шкоди, заподіяної позивачу, тому суд безпідставно відхилив такий доказ та дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено прямої дійсної шкоди.
Не погоджується з висновком суду про недоведення підстав повної матеріальної відповідальності відповідача, оскільки відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 22.08.2016 року № 2426 «Про закріплення службових транспортних засобів» зі змінами, за відповідачем закріплений транспортний засіб Hyundai Sonata, номерний знак НОМЕР_1 .

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції дійшовши висновку про відсутність підстав для повної матеріальної відповідальності і зазначивши, що до даних правовідносин необхідно застосовувати спеціальні норми, не досліджував питання про наявність підстав матеріальної відповідальності відповідача в межах середнього місячного заробітку.

Оскільки позивач розраховував на задоволення позовних вимог в повному обсязі, докази, що підтверджують суму середнього місячного заробітку відповідача на момент спричинення позивачу шкоди, в суд першої інстанції не надавались, долучив до апеляційної скарги довідку № 1725 про доходи відповідача за 2016 рік.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 серпня 2018 року, ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у поному обсязі.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є матеріальна шкода, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено, відповідно до ст. ст. 79-81 ЦПК України прямої дійсної шкоди, а відтак відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 134 КЗпП України.

Оскільки в основному нормативно-правововому акті, який регулює діяльність національної поліції - ЗУ «Про національну поліцію», відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, суд першої інстанці дійшов висновку, що на відповідача поширюється законодавство про працю, відтак застосував положення Кодексу законів про працю України.

Одночасно, суд вважав помилковим посилання позивача на ст.ст. 22, 1166 ЦК України, оскільки шкода, яка завдана позивачу, спричинена фізичною особою, яка перебуває з ним у трудових правовідносинах (тобто її працівником) під час виконання останнім своїх службових завдань, внаслідок використання цим працівником джерела підвищеної небезпеки.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 працює на посаді інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення 3 батальону управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліціїу, тобто перебуває з позивачем у трудових правовідносинах.

23 листопада 2016 року о 07 год. 50 хв. відповідач ОСОБА_1 на автодорозі М-06 Київ-Чоп 527км+280м, керуючи автомобілем марки «HYUNDAI SONATA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушуючи вимоги п.п. 2.3б, 13.3 Правил дорожнього руху України, під час об`їзду перешкоди, а саме автомобіля, що рухався в попутньому напрямку, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з даним автомобілем, спричинивши транспортним засобам технічні пошкодження.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року інспектора патрульної поліції м. Львова Тищука Д.П. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Судове рішення набрало законної сили 06.03.2017 року (а.с. 19-21).

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23.11.2016 року, а також вина ОСОБА_1 у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені у постанові Сихівського районного суду м. Львова від 06.02.2017 року, в силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.

Вина ОСОБА_1 підтверджується також висновком службового розслідування (а.с. 6).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновкому місцевого суду про те, що правовідносини, які склались між сторонами полягають у відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням службового автомобіля.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність національної поліції є Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 19 Закону «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За правилами, встановленими в п.1-3,5,10 розділу 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (затверджено Постановою Верховної Ради України 25.06.1995р. №243/95-ВР), яке поширюється також на осіб рядового та начальницького складу МВС України, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності осіб винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків.

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода заподіяна, в тому числі пошкодженням майна, що спричинило додаткові витрати для його відновлення за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.

Час протягом якого винну особу може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

За пошкодження, псування або втрату через необережність майна, виданого в особисте користування настає матеріальна відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди настає у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети (п.10,11 розділу ІІ цього ж Положення).

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 12.05.2016 року власником автомобіля «HYUNDAI SONATA» д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску, є Департамент патрульної поліції (а.с. 14).

Пошкоджений транспортний засіб був закріплений за працівником ОСОБА_1 , що підтверджено наказом департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 31 січня 2017 року № 475 «Про внесення змін до наказу» (а.с. 22-26).

Враховуючи наведене, колегія суддів не може погодитись із висновком місцевого суду про те, що на спірні правовідносини щодо відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, поширюється трудове законодавство.

Таким чином, застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень трудового законодавства є помилковим, оскільки відповідач, будучи лейтенантом поліції, заподіяв майнову шкоду під час виконання ним службових обов`язків, а на такі правовідносини, виходячи з аналізу вищенаведених нормативних актів, дія трудового законодавства не поширюється.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 № 14 під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Згідно висновку експертного дослідження № 9/7 від 05.04.2017 року, проведеного експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за результатами автотоварознавчого дослідження автомобіля марки «HYUNDAI SONATA» д.н.з. НОМЕР_2 , до якого додатком № 2 додано ремонтну калькуляцію № 2017/13, вартість ремонту автомобіля становить 47354,51 грн. (а.с. 16).

Між тим, доводи позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача майнової шкоди у сумі 47354,51 грн. є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач умисно пошкодив автомобіль, або вчинив ДТП в стані сп`яніння, або ж скоїв діяння, яке має ознаки злочину, а тому правові підстави для покладання на ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності відсутні.

При цьому, на відповідача, з вини якого позивачу була заподіяна майнова шкода внаслідок пошкодженням автомобіля, що спричинило додаткові витрати для його відновлення та наявності причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням

шкоди, може бути покладена лише обмежена відповідальність, а саме в розмірі тримісячного грошового забезпечення - 24670,05 грн., яке згідно даних розрахункових листів за один місяць складає 8223,35 грн.

Виходячи із загального строку позовної давності в три роки, яка встановлена ст. 257 ЦК України, позивач не пропустив строк у межах якого може звернутись з вимогою про захист свого цивільного права.

Часткове задоволення позову є підставою для пропорційного відшкодування позивачу судових витрат за рахунок відповідача понесених у зв`язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 серпня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення 3 батальону управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Тищука Дмитра Петровича про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, місце розташування м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, , відшкодування майнової шкоди в сумі 24670 (двадцять чотири тисячі шістсот сімдесят) грн. 05 коп., 833 (вісімсот тридцять три) грн. 33 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) грн. 00 коп. у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 травня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк