ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2019 року

м. Харків

справа № 2033/722/12

провадження № 22-ц/818/2889/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року, постановлене під головуванням судді Тарасенко Л.М. в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18.06.2008 року №КЛ 2906/08 у розмірі 200 235,36 грн., а також судовий збір у розмірі 2 002,35 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати стягнути з позивача на його користь. Відповідач просив також слухати справу за його відсутністю.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позивачем пропущені строки позовної давності, оскільки останній платіж за договором здійснений у період з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року, а з позовом Банк звернувся лише 27 вересня 2012 року. ОСОБА_1 вважає, що пеня також нарахована позивачем позами межами строків давності. Крім того, відповідач зазначає, що позовна заява підписана не уповноваженою особою, оскільки подана від імені ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», відомості про дану особу відсутні в Єдиному державному реєстрі та довіреність видана даній особі підписана також особою, яка відсутня в Єдиному державному реєстрі. Також просив суд розглядати справу у суді апеляційної інстанції без його участі (а.с.132).

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, щозобов`язання за кредитним договором від 18.06.2008 року відповідачем належним чином не виконане, що є підставою для стягнення суми заборгованості станом на 01.08.2012 року у розмірі 200 235,36 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №КЛ-2906/08. За умовами вказаного кредитного договору відповідач отримав в тимчасове користування 15 000 грн. шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії.

ОСОБА_1 зобов`язувався повністю повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кошти у строк до 17 червня 2010 року і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, встановлені Договором.

Зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав.

19 квітня 2012 року на адресу ОСОБА_1 . Філія «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» направила повідомлення (вимогу), в якій зазначено, що станом на 23.02.2012 року розмір його заборгованості за договором від 18.06.2008 року становить 42 088,22 грн. (а.с.13).

23 квітня 2012 року відповідачем отримана вказана вимога Банку (зворотній бік а.с.13).

З розрахунку заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором вбачається, що станом на 01 серпня 2012 року заборгованість ОСОБА_1 становить 200 235,36 грн. (а.с.14), з яких:

-14 983,65 грн. - прострочена заборгованість за кредитом;

-16 567,90 грн. - нараховані відсотки по простроченій заборгованості;

-24 922,43 грн. - нараховані відсотки по заборгованості;

-143 761,38 грн. - нарахована пеня.

Як на підставу позовних вимог, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, тому наявні підстави для стягнення з нього заборгованості у розмірі 200 235,36 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами наявні кредитні правовідносини, які відповідачем належним чином не виконані.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідачем не спростовується сума заборгованості за кредитним договором, яка надана позивачем. Інших розрахунків відповідачем суду не надано.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строків давності, - не приймається до уваги колегією суддів, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 17.04.2018 року у справі №200/11343/14-ц, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено, що заочне рішення судом першої інстанції ухвалене з належним повідомленням відповідача про час і місце розгляду справи. ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дати судових засідань за вказаним позовом, про що свідчать зворотні повідомлення, отримані відповідачем (а.с.22,26). Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду першої інстанції заяви про застосування строків давності.

Наразі суд апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ст. 267 ЦК України, а також вимог ст. 367 ЦПК України, - не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, бо нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 12.06.2019 року.