Постанова

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Київ

справа № 756/14584/15-ц

провадження № 61-34094св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараш А. А. (суддя-доповідач), Лесько А. О.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «Європейський газовий банк»), у якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 березня 2015 року до 21 грудня

2015 року в розмірі 60 847,38 грн.

Позов обґрунтовано тим, що з 25 грудня 2007 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах ізПАТ «Європейський газовий банк», працюючи на посаді начальника управління завершення операцій.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» від 05 березня 2015 року № VIII-25-ОС ОСОБА_1. звільнено за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України та зобов`язано роботодавця виплатити їй грошову компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 25 грудня

2014 року до 06 березня 2015 року.

Посилаючись на те, що належна при звільненні ОСОБА_1 грошова компенсація за невикористану відпустку у розмірі 1 726,00 грн була перерахована лише 21 грудня 2015 року, просила задовольнити позовні вимоги та стягнути з ПАТ «Європейський газовий банк» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 серпня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

08 грудня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року ухвалу апеляційного суду

м. Києва від 08 грудня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду, суд касаційної інстанції вказав, що апеляційний суд не перевірив, чи мав ПАТ «Європейський газовий банк» достатні фінансові можливості для здійснення розрахунку зі звільненими працівниками банку, зокрема з ОСОБА_1 , не надав належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не врахував, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормативно-правовими актами під час здійснення тимчасової адміністрації/ліквідації у банку.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Європейський газовий банк» задоволено.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 серпня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд вважав недоведеним факт, що виплата ОСОБА_1. компенсації за невикористану відпустку проведена відповідачем із порушенням черговості та кошторису витрат, затвердженого Фондом, передбаченого положеннями частини другої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

04 вересня 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 16 серпня

2017 року та залишити в силірішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції помилково вважав, що банк має право протягом всієї процедури ліквідації в межах кошторису здійснювати витрати, оскільки Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає таке право виплати лише вихідної допомоги, а всі інші платежі (в тому числі виплата за невикористану відпустку звільненим працівникам) мають бути проведені відповідно до положень законодавства про працю.

Доводи інших учасників справи

04 жовтня 2017 року ПАТ «Європейський газовий банк» подало заперечення, підписане представником Мушкало С. М. , у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення апеляційного суду м. Києва від

16 серпня 2017 року залишити без змін як законне та обґрунтоване. Заперечення мотивоване тим, що введення тимчасової адміністрації унеможливило стягнення та виплату коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 756/14584/15-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи

ОСОБА_1 з 25 грудня 2007 року перебувала у трудових відносинах із ПАТ «Європейський газовий банк», працюючи на посаді начальника управління завершення операцій.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 16 липня 2014 року № 424 «Про віднесення ПАТ «Європейський газовий банк» до категорії неплатоспроможних» з 17 липня 2014 року в банку розпочато процедуру виведення з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на строк до 17 жовтня 2014 року включно. Постановою Правління Національного банку України від 17 листопада 2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати банк. Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 листопада 2014 року № 121 з 18 листопада 2014 року в банку розпочато процедуру ліквідації.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» від 05 березня 2015 року № VIII-25-ОС ОСОБА_1. звільнено за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. Цим же наказом зобов`язано виплатити їй грошову компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 25 грудня

2014 року до 06 березня 2015 року. Проте належна при звільненні з роботи ОСОБА_1 грошова компенсація за невикористану відпустку була перерахована відповідачем на її картковий рахунок лише 21 грудня 2015 року.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги та застосовані норми права

Спірні правовідносини регулюються КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативними актами з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (статті 117 КЗпП України).

Установлено, що позивача звільнено 05 березня 2015 року, а виплачено у повному обсязі компенсацію за невикористану відпустку 21 грудня 2015 року, тому позивач вказувала, що підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати коштів до дня фактичного розрахунку.

У справі, що переглядається, зобов`язання ПАТ «Європейський газовий банк» перед позивачем виникли після початку процедури ліквідації (17 листопада 2014 року) у зв`язку з її звільненням з банку (05 березня 2015 року).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Порядок задоволення вимог кредиторів після початку процедури ліквідації банку врегульований розділом VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту) (пункт 1 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Законом передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку повноваження органів управління банку здійснює, зокрема, уповноважена особа Фонду (пункт 1 частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Оскільки на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій у

ПАТ «Європейський газовий банк» вже було розпочато процедуру ліквідації, стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було неможливим.

Відповідно до наведених вище приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після початку процедури ліквідації банку вимоги кредиторів задовольняються в порядку визначеної статтею 52 цього Закону черговості відповідно до реєстру акцептованих вимог.

Визначена частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» черговість задоволення вимог кредиторів до банку не позбавляє та не обмежує працівників на оплату праці, а лише зумовлює певні процедурні питання здійснення ними цього права.

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача і початок процедури його ліквідації як юридичної особи зумовили для позивача настання правових наслідків, зокрема необхідність застосування спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення у передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку та черговості.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація та/або розпочата процедура ліквідації, зобов`язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними; цей Закон є пріоритетним щодо інших нормативних актів України у цих правовідносинах.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року в справі № 910/23398/16, від 22 серпня 2018 року в справі

№ 559/1777/15-ц, від 29 серпня 2018 року в справі № 127/10129/17.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки такі висновки узгоджуються зі спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про неможливість задоволення вимог звільненому під час ліквідації банку працівнику в інший спосіб, ніж передбачено цим Законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. П. Штелик