Ухвала

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 369/2124/18

провадження № 61-8176ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2018 року ухвалене у складі судді Пінкевич Н. С. та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року ухвалену у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Семенюк Т. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27 червня 2009 року, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року було розірвано.

За час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру вартістю

567 723,00 грн, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 . Для придбання зазначеної квартири, мати позивача

ОСОБА_4 подарувала їй 282 279,96 грн.

Посилаючись на те, що для придбання квартири було залучено 282 279,96 грн. особистих коштів позивача, що складає 4972/10000 від загальної вартості квартири, просила суд в порядку спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на ѕ частини, а за ОСОБА_5 на ј частину квартири АДРЕСА_2 .

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

На обгрунтування позовних вимог зазначив, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу у рівних частинах.

Посилаючись на наведене, просив суд, визнати за ним та ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 за кожним.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від

13 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у якій заявникпросив змінити рішення суду першої інстанції, скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови представник заявника отримав 20 березня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року, касаційну скаргу було залишено без руху, надано заявнику строк до 16 травня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, для надання доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваної постанови апеляційного суду.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про усунення недоліків до якого додано ксерокопію конверту апеляційного суду з відміткою про дату відправлення постанови.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши наведені доводи та вивчивши надані докази, вважаю, що клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є поділ майна подружжя вартістю

567 723,00 грн.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

13 вересня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від

14 березня 2019 року задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

13 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від

14 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик