Справа № 761/2256/19 Головуючий 1 інстанція- Савицький О.А.
Проваження № 22-ц/824/6864/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 травня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 20 лютого 2019 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про видачу дубліката виконавчого листа, боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 -,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 20 лютого 2019 року задоволено заяву ПАТ «Комерційний банк «Надра» про видачу дубліката виконавчого листа № 2-9912/10, виданого Шевченківським районним судом м.Києва 21 вересня 2010 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості у розмірі 1755853,38 грн.

Не погоджуючись з ухвалою, боржник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи і їх недоведеність, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про доведеність факту втрати банком оригіналу виконавчого листа, оскільки у справі відсутні належні та допустимі докази його втрати. Суд не врахував пропуск банком встановленого законом трирічного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та відсутність заяви банку про поновлення такого строку.

Стягувач ПАТ «КБ «Надра» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно ухвалив видати дублікат виконавчого листа, а доводи апеляційної скарги боржника є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник боржника ОСОБА_1 адвокат Тавлуй О.М. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва як незаконну.

Представник стягувача ПАТ «КБ «Надра» Кондратюк О.А. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і

- 2 -

обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 30 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно із ОСОБА_2 .. ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» борг за кредитним договором у розмірі 1754033,38 грн., судовий збір 1700 грн. та витрати на ІТЗ 120 грн.

На підставі вказаного рішення Шевченківським районним судом м.Києва 21 вересня 2010 року видано виконавчий лист № 2-9912/10 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» вказаної заборгованості.

Виконавчий лист № 2-9912/10 із 22 січня 2013 року перебував на виконанні у Святошинському районному відділі ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві (виконавче провадження № 36086805) і постановою державного виконавця від 26 червня 2014 року повернутий стягувачу у зв`язку із відсутністю майна у боржника і неможливістю стягнення на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, чинного на той час.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи заяву стягувача про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених для цього правових підстав. При цьому суд виходив із доведеності факту втрати оригінала виконавчого листа при пересилці його стягувачу з державної виконавчої служби у червні 2014 року.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Згідно приписів ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.78 цього Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.79 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст.80 цього Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

- 3 -

Прийшовши до висновку, про втрату виконачого листа при пересилці з державної виконавчої служби і ненадходженні його стягувачу, суд не звернув уваги на відсутність належних, достовірних та достатніх доказів про це у справі.

Зокрема встановлено, що згідно постанови державного виконавця від 26 червня 2014 року виконавчий лист № 2-9912/10 повернутий стягувачу, що стверджується листом Святошинського районного відділу ДВС м.Києва (а.с.41), який до речі наданий адвокату боржника, а не отриманий на запит стягувача.

Однак, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази про неотримання банком цього виконавчого листа.

Зокрема у справі відсутні витяги з журналу вхідної кореспонденції банку за вказаний період чи відповідні довідки про ненадходження вказаного виконавчого листа до банку, та зазначення на підставі яких документів видані такі довідки.

В матеріалах справи міститься лише аркуш паперу із надрукованим текстом з якого вбачається, що на запит ОСОБА_3 працівник банку ОСОБА_4 пише в мережі банку, що в системі «Дело-8» документів по клієнту Копейкіну немає, проте яких саме документів немає у відповіді не йдеться.

З цього ж аркушу вбачається, що зазначена відповідь дана ОСОБА_5 на зипит ОСОБА_3 про те, чи надходили листи із Деснянського районного відділу ДВС по боржнику ОСОБА_1 , в той час як виконавчий лист, дублікат якого просить видати банк, перебував на примусовому виконанні в іншій установі, а саме Святошинському районному відділі ДВС м.Києва, а не у Деснянському РВ, про що йдеться у запиті.

Окрім того, задовольняючи заяву про видачу дубліката, суд не звернув уваги на приписи п.17.4 розділу ХІІІ ЦПК України «Прикінцеві положення», згідно якого у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За змістом даної норми обов`язковою умовою для видачі дубліката виконавчого листа є подання заяви про видачу дубліката у межах строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Прийшовши до висновку про задоволення заяви, суд не з`ясував дотримання стягувачем строку, встановленого законом для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (чинний на час повернення виконавчого листа стягувачу 26 червня 2014 року) встановлено річний строк пред`явлення до виконання виконавчих документів.

Проте 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання на протязі 3-х років.

Отже, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становить три роки.

Згідно ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року уразі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно ч.6 ст.12 вказаного Закону стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

- 4 -

В даній справі трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання починає свій витік із 26 червня 2014 року, тобто з дня його повернення стягувачу Святошинським районним відділом ДВС м.Києва, і закінчується 26 червня 2017 року.

Суд уваги на наведене не звернув і задоволив заяву про видачу дубліката виконавчого листа, яка подана 14 грудня 2018 року, тобто поза межами строку пред`явлення листа до виконання і без подання заяви про поновлення такого строку.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування.

Вирішуючи заяву ПАТ «КБ «Надра» про видачу дубліката виконавчого листа, апеляційний суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.17.4 розділу ХІІІ ЦПК України «Прикінцеві положення» у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на те, що заяву про видчу дубліката виконавчого листа подано стягувачем 14 грудня 2018 року, тобто після закінчення 26 червня 2017 року трирічного строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа № 2-9912/10 до виконання, а також з огляду на відсутність клопотання стягувача про поноволення цього строку, поданого в порядку ст.433 ЦПК України, та наведення причин поважності його пропуску, підстави для задоволення заяви відсутні.

Доводи стягувача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що стягувач своєчасно звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, бо про його втрату дізнався лише у листопаді 2018 року, не грунтуються на приписах закону.

Як вище вказувалося відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року у разі повернення виконавчого документа стягувачу трирічний строк пред`явлення такого документа до виконання обраховується із дня його повернення, а не із моменту коли дізнався про це стягувач, як помилково вважає останній. Наведені доводи є підставою для подачі стягувачем заяви про понолення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання

Колегія суддів відхиляє як нобгрунтовані доводи стягувача, викладені у відзиві на апеляціну скаргу про те, що йому не обов`язково подавати заяву про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки виконання судового рішення є складовою частиною права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, передбачених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дійсно, виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду і складовою частиною права на доступ до суду за ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте відповідно до положень національного законодавства стягувач у випадку пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання стягувач має обов`язково подати заяву про поновлення такого строку. Подача заяви прямо передбачено

- 5 -

ст.433 ЦК України та ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

Такі обмежувальні положення національного законодавства щодо строку подачі виконавчого листа до виконання не суперечасть ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності заяв. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33, рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. United Kingdom).

Посилання банку у відзиві на справу ЄСПЛ «Півень проти України» недоречні, оскільки в даній справі зовсім інші фактичні обставини, зокрема має місце факт невиконання судового рішення з боку держави за виконавчими листами, своєчасно поданими до виконання.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 20 лютого 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про видачу дубліката виконавчого листа.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: