Головуючий у І інстанції Катющенко В.П.
Провадження №22-ц/824/4546/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 404 008,65 грн. збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 4 392 грн. 50 коп. сплаченого судового збору, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 серпня 2017 року о 12 год. 56 хв. в м. Києві на перехресті вулиці Русанівська Набережна з вулицею Ентузіастів сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб Land Rover Range Rover AUTOBIOGRAPHY, д.н.з. НОМЕР_1 , належний на праві власності позивачу ОСОБА_2

Факт завдання механічних пошкоджень автомобілю позивача та факт порушення відповідачем п.п. 2.3.б; 8.7.3; 8.10; 10.1 Правил дорожнього руху і вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлені і підтверджуються постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2017 року у справі № 357/13411/17.

Транспортний засіб, яким керував відповідач під час ДТП, був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», від якої позивачем було отримано страхове відшкодування в розмірі 85 000 грн. Однак, даної суми виявилося недостатньо для покриття заподіяної відповідачем шкоди.

З метою встановлення загальної суми заподіяної матеріальної шкоди позивачем було замовлено проведення експертного товарознавчого дослідження та було запрошено ОСОБА_1 для спільного з експертом огляду пошкодженого транспортного засобу та проведення експертизи.

Згідно із висновком №03/11 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди, складеного 05 лютого 2018 року судовим експертом Новоселецьким В.А., загальна сума матеріальних збитків склала 484 008,65 грн. За проведення дослідження позивачем було сплачено 5 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 заподіяно ОСОБА_2 збитків у розмірі 404 008,65 грн. (484 008,65 грн. + 5 000 грн. - 85 000 грн. = 404 008,65 грн.), які і підлягають стягненню на користь позивача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди у розмірі 399 008 грн. 65 коп., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 5 000 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 4 040 грн. 09 коп., а всього 408 048 грн. 74 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі. Зокрема, ОСОБА_1 посилався на те, що справа була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, при цьому відповідач не отримував копії позовної заяви, внаслідок чого був позбавлений можливості надати свої докази щодо безпідставності та необґрунтованості позовних вимог, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, суд безпідставно вважав встановленою його вину у скоєнні ДТП, посилаючись на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2017 року по справі №357/13411/17, оскільки в зазначеній справі фактичні обставини ДТП не розглядалися, а винна в скоєнні ДТП особа не встановлювалась.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від позивача ОСОБА_2 , останній просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечив та просив рішення суду залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в апеляційному суді просили про задоволення апеляційної скарги з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 серпня 2017 року о 12 год. 56 хв. на перехресті вул. Русанівська набережна та вул. Ентузіастів в м. Києві між автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2017 року провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП було закрито в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.8).

Позивач ОСОБА_2 є власником пошкодженого з вини відповідача ОСОБА_1 автомобіля «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7).

Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на підставі договору страхування № АК/1172692/1003/16 від 14 листопада 2016 року.

Згідно Висновку № 03/11 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 05 лютого 2018 року, складеного судовим експертом Новоселецьким В.А. , сума матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження при ДТП на момент дослідження, приймається рівною 484 008,65 грн. (а.с.14-62).

Також встановлено, що ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 85 000 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28 грудня 2017 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду, однак суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення згідно п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання з тих підстав, що справа підпадає під ознаки малозначної справи і не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вже на стадії вирішення судом питання про вид провадження існувала необхідність розгляду справи за участі сторін з метою з`ясування, зокрема, питання розміру матеріальної відповідальності ОСОБА_1 , як винуватця ДТП, у світлі положень цивільного законодавства про межі відповідальності страхувальника, зважаючи на той факт, що ліміт страховика ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» в даній справі згідно полісу становив 100 000 грн., натомість позивачу, як потерпілій особі, було сплачено 85 000 грн., що може свідчити про неповне виконання страховиком своїх обов`язків перед позивачем та безпідставне покладення обов`язку по відшкодуванню суми в межах страхового відшкодування на страхувальника ОСОБА_1 . Розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання призвів до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення прав відповідача, який, не отримавши копії позовної заяви, був позбавлений можливості надати суду відзив на позовну заяву з обґрунтуванням своїх заперечень проти вимог ОСОБА_2 .

За таких обставин рішення суду першої інстанції згідно п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, в даному випадку, майнова шкода - зменшення майнової сфери особи (учасника правовідносин, потерпілого) внаслідок пошкодження чи знищення її майна або внаслідок порушень її особистих немайнових прав.

При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_2 на підтвердження своїх вимог надано докази, які підтверджують факт завдання шкоди відповідачем ОСОБА_1 (постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2017 року (а.с.8), та постанова СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві про закриття кримінального провадження від 05.09.2017 року (а.с.195-196), а також докази розміру цієї шкоди (висновок № 03/11 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 05 лютого 2018 року, а.с.14-62).

На спростування вищевказаних доказів відповідачем апеляційному суду не було надано жодних доказів, не зважаючи на положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої відповідач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти вимог позивача. Колегією суддів в судовому засіданні відповідачу було роз`яснено його право просити про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи, зважаючи на невизнання ним розміру матеріальної шкоди, визначеного судом на підставі висновку №03/11 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 05.02.2018 року. Однак від призначення по справі судової експертизи відповідач ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано у протоколі судового засідання (а.с.234).

Враховуючи викладене, вимоги позивача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 завданої з його вини матеріальної шкоди є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню за виключенням із суми матеріальної шкоди в розмірі 399 008 грн. 65 коп. суми коштів - 15 000 грн., виходячи з наступних обставин.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 9 вказаного закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Виходячи з положень вищевказаного закону та норм діючого цивільного законодавства, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вищенаведена правова позиція Великої Палати Верховного Суду сформульована ним в постанові від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц і є обов`язковою для застосування судами.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», яка на виконання своїх обов`язків виплатила потерпілому ОСОБА_2 85 000 грн., що підтверджується наявними в справі доказами та не заперечується сторонами.

Разом із тим, ліміт страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» по шкоді, завданій майну, згідно полісу становить 100 000 грн. (а.с.182-183), тому неправомірним є покладання судом першої інстанції обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на суму 15 000 грн. (із врахуванням вже сплачених страховою компанією 85 000 грн.) на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, оскільки це суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 384 008 грн. 65 коп., як різниця між фактичним розміром шкоди (484 008 грн. 65 коп.) та страховим відшкодуванням (100 000 грн.), витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 5 000 грн. та 4 040 грн. 09 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 384 008 грн. 65 коп. завданої йому матеріальної шкоди, 5 000 грн. витрат на проведення експертного дослідження та 4 040 грн. 09 коп. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: