КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 357/2674/18 357/563/17 Головуючий у 1 інстанції: Дубановська І.Д.
провадження № 22-ц/824/6607/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Журби С.О., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року у складі судді Дубановської І.Д. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні будівлями літери Ж-1, В-1 та Б-1 із належної їй 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 перенести металевий гараж, позначений на плані в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_2 на відстань від будівлі без віконних отворів, розташований на суміжній земельній ділянці АДРЕСА_1, не менше 10 метрів для влаштування організованої системи відведення атмосферних опадів та проведення капітальних ремонтних будівель Ж-1, В-1, Б -1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що їй належить частина будинку АДРЕСА_1 та земельна ділянка, що знаходиться під ним.

Одним з співвласників сусіднього домоволодіння АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 Нею самовільно встановлений залізний гараж на відстані 0,20 м. від межі та побудови домоволодіння АДРЕСА_1 , чим створено перешкоди в обслуговуванні належних їй будівель, що сприяє їх руйнуванню, унеможливлює проведення ремонтних робіт по усуненню цвілі.

Відповідачка свої заперечення обґрунтовувала тим, що причиною неможливості обслуговування господарських будівель та споруд є порушення позивачкою будівельних норм та правил, оскільки нею не влаштовані необхідні інженерно-технічні заходи для збору атмосферних опадів на господарській будівлі, що спричиняє стік води на земельну ділянку біля гаражу, а надані позивачкою акти огляду є неналежними доказами, так як встановити існування пошкоджень, причину їх появи, а також причинно-наслідковий зв`язок може лише фахівець у відповідній галузі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що діями ОСОБА_2 порушується її право власності чи законного володіння, або є реальна небезпека порушення її права власності чи законного володіння.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом становлено, що згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_1 належить 1/3 частина житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.14-16).

Згідно з Державним актом ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,0217 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.25). За схематичним планом на ній знаходяться гаражі, відмічені літерами: Б-1, В-1, Ж-1 (а.с.18-24).

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_4 - 1/20 частка, ОСОБА_2 - 6/25 частки, ОСОБА_5 - 21/100 частки, ОСОБА_6 - 21/100 частки, ОСОБА_7 - 29/100 частки (а.с.41-42).

Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 належить земельна ділянка для індивідуального садівництва 0,015 га (а.с. 28). Відповідно до її кадастрового плану вона межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 (а.с.32). На ній знаходиться металевий гараж, належний ОСОБА_2 Відстань між ним та належними ОСОБА_1 гаражами, відміченими на схематичному плані (а.с.18-24) літерами: Б-1, В-1, Ж-1, становить 0,20 метра.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2017 року встановлено, що належний ОСОБА_2 гараж узаконений (а.с.47-54).

24 листопада 2016 року за ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року проведена судова будівельно-технічна експертиза, за результатами якої зроблені наступні висновки: металевий гараж, позначений на плані в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_2 під літерою «М» не відповідає вимогам нормативної документації в галузі будівництва (в тому числі пожежним та містобудівним), а саме: п. 3.25*, 3.25а*, таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині відсутності протипожежної відстані не менше 10 метрів від зовнішньої стіни гаражу до будівлі без віконних отворів (розташованої на суміжній садибній ділянці АДРЕСА_1); п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині відстані від конструкції стіни гаражу межі сусідньої земельної ділянки (АДРЕСА_1) менше 1 м, відсутності організованого відведення атмосферних опадів з покрівлі гаражу. Усунення зазначених порушень вимог нормативної документації в галузі будівництва можливе та потребує перенесення металевого гаражу, позначеного на плані в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_2 під літерою «М» на відстань від будівлі без віконних отворів (розташованої на суміжній садибній ділянці АДРЕСА_1) не менше 10 м та влаштування організованої системи відведення атмосферних опадів з покрівлі.

Визначення конкретного місця перенесення гаражу потребує розроблення відповідної проектної документації, що не відноситься до компетенції експерта з інженерно-технічних досліджень.

Зважаючи на вказаний висновок та посилаючись на те, що наслідком порушення будівельних норм ОСОБА_2 є руйнування та псування належних їй споруд, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

За ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 6 ст.319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно з ч.7 ст.319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до практики, підтриманої Верховним Судом, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані з позбавленням права володіння. Відповідно до положень ст.391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки (п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Суд вірно зазначив, що саме по собі порушення державних будівельних норм не може свідчити про порушення прав інших осіб.

Так, матеріали справи не містять доказів, що руйнування та псування майна ОСОБА_1 є наслідком порушень державних будівельних норм, які були допущені ОСОБА_2 при встановленні металевого гаражу. Надані акти огляду (а.с.77, 90) судом вірно оцінено критично у зв`язку з тим, що їх складання законом не передбачене та особи, які в них підписувалися, не володіють експертними знаннями, щоб встановити існування пошкоджень, причину їх появи, а також причинно-наслідковий зв`язок.

При тому, з висновку експерта та фототаблиць вбачається, що металевий гараж відповідачки розташований на межі з господарськими будівлями позивачки.

Відповідачка вважає, що причиною неможливості обслуговувати свої господарські будівлі та споруди є порушення самою позивачкою ОСОБА_1 будівельних норм і правил ( ДБН 360-92).

Так, позивачка ОСОБА_1 просить захистити її право власності, зазначаючи, що вона є власницею 1/3 частини господарських будівель Ж-1; В-1; Б -1 по АДРЕСА_1 , біля яких знаходиться на суміжній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 металевий гараж «М», з даху якого стікають атмосферні опади на стіни її будівель і тому вона просила зобов`язати відповідачку перенести металевий гараж від її будівель на відстань не менше 10 метрів.

Як вбачається із схематичного плану земельної ділянки, що є в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1, господарські споруди Ж-1; В-1; Б-1 побудовані по лінії межі земельних ділянок садиби АДРЕСА_2 та садиби АДРЕСА_1 таким чином, що стіни споруд слугують одночасно парканом. Тобто, будуючи господарські будівлі по межі позивачка ОСОБА_1 сама створила такі умови, які унеможливлюють доступ до стін належних їй господарських споруд.

Також з фотографій, долучених до позовної заяви, вбачається, що позивачка ОСОБА_1 не облаштувала свої будівлі необхідними інженерно-технічними засобами для збору атмосферних опадів (відсутні ринви, стічні труби), що спричиняє попадання атмосферних опадів на стіни та підмурок будівель.

Вимоги позивачки щодо перенесення металевого гаража «М» від її будівель Ж-1; В-1; Б -1 на відстань не менше 10 метрів не грунтуються на нормах матеріального прав, оскільки на відстані 10 м. від гаражу у відповідача немає у користуванні чи у власності земельної ділянки і така вимога зачіпає інтереси 3-х осіб, які в позові не зазначені та не були залучені до участі в даній справі.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене, позивачкою ОСОБА_1 не доведено, що діями відповідачки ОСОБА_2 порушується її право власності чи законного володіння, або є реальна небезпека порушення її права власності чи законного володіння.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

АпеляційнускаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: