Справа № 185/9024/18
Провадження № 2-о/185/20/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа : Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування на утриманні, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою в якій просила суд визнати, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець м. Івано-Франківськ, повністю утримував її до моменту смерті; встановити шляхом винесення відповідного судового рішення, що вона та її чоловік проживали спільно на момент смерті.

В ході розгляду справи заявник уточнила заявлені вимоги та просила суд встановити факт що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування уточненої заяви заявниця зазначила, що вона досягла 66 років і є непрацездатною. З 09.10.1981 року по 27.10.2017 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 і як дружина була членом сім`ї померлого. До смерті чоловіка вона не працювала і повністю знаходилася на його утриманні, бо іншого джерела існування не мала. Чоловік отримував пенсію в розмірі 10 740 грн. і знаходився на обліку в Дніпровському приміському управлінні Пенсійного фонду України по Синельниківському району Дніпропетровської області. На пенсію чоловіка вони вели спільне господарство, купували продукти щоденного вжитку, сплачували комунальні послуги та ін. Пенсія чоловіка було для неї основним і постійним джерелом для існування. З 28.04.2018 року вона є внутрішньо переміщеною особою. У 2018 році вона звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії у зв`язку втратою годувальника. 02.07.2018 року їй було відмовлено у зв`язку з тим, що акт обстеження № 451 про спільне проживання з померлим виготовлений на тимчасово окупованій території. У зв`язку з чим. Вона вимушена звернутися до суду. Встановлення даного факту потрібно їй для призначення пенсії у разі втрати годувальника.

У судовому засіданні заявниця уточнену заяву підтримала, пояснила, що з чоловіком з моменту реєстрації шлюбу проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство. Пенсія чоловіка була для неї постійним джерелом засобів до існування, оскільки вона не працювала і її чоловік повністю її утримував. У 2014 році вона з чоловіком були вимушені покинути місце проживання м. Торез та приїхали у Павлоград, деякий час жили у модульному містечку, однак у чоловіка стався інсульт і умови проживання їх не влаштовували, вони переїхали жити до її знайомої. А потім поїхали до родичів в с. Дерезувате Синельниківського району. Чоловік встав на облік до пенсійного фонду і лікувався у лікарні ім. Мечникова. Чоловіку краще не ставало і лікар порадив повернутися до м. Торез. Вони були вимушені повернутися у м. Торез, де чоловік і помер.

Представник заявника в судовому засіданні уточнену заяву підтримав у повному обсязі посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, крім того надала відзив на заяву відповідно до змісту якої зазначила, що згідно пункту 2, 3 розділу ІІ Порядку до заяви про призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника, крім інших документів, подається довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації) про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. ОСОБА_1 був наданий «Акт обследования № 451» щодо сумісного проживання з померлим чоловіком та ведення господарства, виданий та підписаний «председателем Комитета самоорганизации населения администрации г. Торез». Відповідно до п. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та на їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Таким чином відсутні законні підстави для прийняття «Акта обследования № 451 ».

Суд, вислухав заявника, її представника, свідка ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи та встановивши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебуванні фізичної особи на утриманні.

З 09 жовтня 1981 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі зареєстрованому відділом ЗАГС м. Тореза Донецької області. (а.с. 9)

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер у м. Торез Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 10)

23.06.2018 року ОСОБА_3 звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка, але 02.07.2018 року їй було відмовлено у зв`язку з тим, що нею не було надано довідки про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 13,14).

Заявницею було надано до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «акт обследования 451» від 23.04.2018 року виданий Комітетом самоорганізації населення про те, що ОСОБА_1 дійсно проживала спільно з чоловіком ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство. (а.с. 8)

Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Заявниця пояснила у судовому засіданні що з моменту реєстрації шлюбу та до 2014 року вони спільно проживали з чоловіком у м. Торез, у 2014 році через обстріли вимушені були виїхати до м. Павлограда. Тимчасово проживали у модульному містечку, де у чоловіка стався інсульт, через неналежні умови проживання вимушені переїхати до її знайомої, а потім поїхали в с. Дерезувате Синельниківського району до родичів. Деякий час проживали там, чоловік періодично лікувався у лікарні Мечникова. Лікар порадив чоловіку повернутись у м. Торез, що вони і зробили. ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік помер. Після його смерті вона повернулась до м. Павлограда за була взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що знає заявницю з молодості вона проживала у її бабусі на квартирі. Потім вона поїхала у м. Торез, там вийшла заміж і проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_3 . Коли почалася війна вони з чоловіком вимушені були виїхати з Торезу і приїхали у Павлоград. Жили у модульному містечку, а потім переїхали до неї і деякий час жили у неї. Пізніше вони поїхали до родичів у Синельниківський район. Знає, що заявниця не працювала її повністю утримував та всім забезпечував чоловік. Саме його дохід був для ОСОБА_1 джерелом для існування бо у неї ніяких інших доходів не було.

Відповідно до довідки виданої 01.11.2014 року Дерезуватською сільською радою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 до складу його сім`ї входить дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 61)

За інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на обліку в Дніпровському приміському управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області. Пенсійну справу було прийнято на облік з 01.01.2015 року розмір пенсійної виплати на 01.01.2017 року складав 10 740 грн. (а.с. 46)

Відповідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Згідно із ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. (ч. 1 ст. 38 Закону)

На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Враховуючи що встановлення факту перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, суд вважає за необхідне встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні її чоловіка ОСОБА_3 , на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа : Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити факт, перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНП НОМЕР_3 , зареєстрована : АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування : АДРЕСА_2 ) на утриманні чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя С. Г. Юдіна