Ухвала

30 травня 2019 року

м. Київ

справа № 264/2091/18

провадження № 61-9715ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 січня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, та з урахуванням уточнених вимог просив поновити строк на звернення до суду, визнати наказ про припинення трудового договору від 29.11.2016 року щодо звільнення ОСОБА_1 незаконним та скасувати його, поновити позивача на посаді охоронника ІІ розряду відділу охорони «СМБ» ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», стягнути з відповідача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову вказав, що працював охоронником ІІ розряду відділу охорони «СМБ» ДП «Маріупольський морський торгівельний порт». 29.11.2016 року він повідомив підприємство про намір вступити на військову службу ( за контрактом) та подав відповідний Припис Державної прикордонної служби України в обґрунтування поважності причин наступної відсутності на роботі. У даному Приписі йому було пропоновано 30.11.2016 року вибути у розпорядження начальника Донецького прикордонного загону для подальшого прийняття на військову службу на контрактом по 1 етапу добору. 30.11.2016 року позивачем було укладено контракт з Державною прикордонною службу України про проходження військової служби строком на п`ять років, яку він продовжує по сьогоднішній день. Позивач вважав, що після укладення контракту про проходження військової служби за ним збережеться посада та заробітна плата охоронника, однак через деякий час служби з відповіді відповідача йому стало відомо, що 29.11.2016 року він був звільнений з посади на підставі особистої заяви у відповідності до вимог п.3 ст.36 КЗпП України, у зв`язку із вступом на військову службу. Вважає дії роботодавця незаконними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства, у зв`язку з чим був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 січня 2019 року поновлено строк звернення ОСОБА_1 до суду з цивільним позовом до ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов ОСОБА_1 до ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено частково. Визнано наказ (розпорядження) ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» №8044 від 29.11.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи за п.3 ст.36 КЗпП України незаконним та скасовано його. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поновлено на посаді охоронника ІІ розряду відділу охорони «СМБ» Державне підприємство «Маріупольський морський торгівельний порт» з 30.11.2016 року. Стягнуто з ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.2016 року по 30.11.2017 року (з урахуванням ухвали Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2019 року про виправлення описки) в розмірі 79129,20грн. Стягнуто з ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн за вимоги немайнового характеру та 791,29 грн за вимоги майнового характеру. Допущено негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення з ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць.

Додатковим рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено частково. Стягнуто з ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5377,86грн.

Постановою Донецького апеляційного суду від 16 квітня 2019 рокуапеляційну скаргу ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 січня 2019 року залишено без задоволення. Апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 січня 2019 року та ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2019 року задоволено частково. Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 січня 2019 року в частині стягнення з ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 79 129 грн 20 копійок змінено. Стягнуто з ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток з 30 листопада 2016 року по 16 квітня 2019 року в розмірі 182 885 грн 15 коп, з утриманням обов`язкових платежів. В решті судове рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 січня 2019 року залишено без змін. Апеляційну скаргу ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» на додаткове рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2019 року задоволено частково. Додаткове рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2019 року змінено. Стягнуто з ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 507 грн 30 коп.

Ухвалюючи рішення поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суди виходили з того, що оскільки ОСОБА_1 з 30.11.2016 року перебуває на військовій службі під час існування кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, він звільнений з порушенням трудового законодавства, без законних на те підстав, а тому підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за весь період з моменту незаконного звільнення до вирішення справи.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у травні 2019 року, ДП «Маріупольський морський торговельний порт» просить скасувати рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 січня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи, ціну позову, яка не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, значення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судові рішення, які оскаржуються, прийняті у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 січня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. М. Сімоненко