ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 393/262/17

провадження № 22-ц/4809/999/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Кіселика С. А.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2018 року у складі головуючого судді Рачкелюка Ю. В. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення боргу за договором оренди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

17.05.2017 року ОСОБА_3 , який представляв інтереси ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , та з урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути заборгованість за користування земельною ділянкою 10014,58 грн, в тому числі: 9881, 58 грн - основного боргу з урахуванням втрат від інфляції, та 133,00 грн. - 3% річних, зобов`язати передати за актом прийому-передачі торгове місце площею 18 кв.м торгового павільйону 1.7., яке знаходиться на території ринку в смт Новгородка Кіровоградської області, на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 в стані придатному для цільового використання, стягнути з відповідача судові витрати по справі в сумі 11280 грн, що складаються з судового збору в розмірі 1280 грн та витрат пов`язаних з розглядом справи, на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 жовтня 2013 року між сторонами був укладий договір оренди торгового місця, згідно якого було передано у строкове платне користування торгове місце площею 18 кв.м торгового павільйону 1.7., яке знаходиться на території ринку в смт Новгородка Кіровоградської області на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 .

Згідно п. 4.1. Договору орендна плата становить 720 грн на місяць, відповідно до ч. 5 п. 3.4 та п. 4.3. відповідач зобов`язався вносити вказану орендну плату щомісячно у строк до 10 числа.

Відповідачем не вносилась орендна плата у строки та розмірах, передбачених пунктами 4.1. та 4.3. Договору. Заборгованість за оренду торгового місця за період з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року, а також заборгованість за фактичне користування торговим місцем з 01.04.2017 року по 01.11.2017 року (з урахуванням індексу інфляції) складає 9881,58 грн та 3% річних у сумі 133,00 грн, а разом складає 10014,58 грн.

Згідно п. 5.2. за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони можуть розірвати даний договір за взаємною згодою або за письмовим повідомленням не раніше ніж за два місяці. Статтею 782 ЦК України передбачено право наймодавця відмовитись від договору оренди, якщо орендар не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Про необхідність погашення заборгованості та реалізацію права на розірвання договору відповідач неодноразово повідомлявся усно та письмово.

24.09.2016 р. на адресу відповідача був направлений лист з пропозицією переглянути розмір орендної плати, сплатити заборгованість та з повідомленням про намір позивача розірвати договір через систематичне невиконання його умов. Відповідь на лист від 06.10.2016 р. свідчить про його отримання, але до цього часу вищезазначені законні вимоги, згідно договору, відповідачем не виконано.

20.03.2017 р. відповідачу було направлено лист з повідомленням про розірвання договору оренди з 01.04.2017 р., вимогою сплатити заборгованість та прибути 01.04.2017 р. о 10:00 годині до вказаного торгового місця для підписання акту прийому - передачі. Вказаний лист було повернуто за не запитом.

01.04.2017 р. о 10:00 годині відповідач до вказаного торгового місця не прибув. Дії відповідача по відмові повернути належне позивачу майно після завершення дії договору оренди порушують право власника на користування і розпорядження майном, потребують захисту в судовому порядку.

Заочним рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2018 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 01 березня 2018 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в розмірі 10014,58 грн та судові витрати по справі в сумі 11280 грн, що складаються з судового збору в розмірі 1280,00 грн та витрат пов`язаних з розглядом справи, на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

3обов`язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 за актом прийому-передачі торгове місце площею 18 м 2 торгового павільйону 1.7., яке знаходиться на території ринку в смт Новгородка Кіровоградської обл. на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 в стані придатному для цільового використання.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості і доведеності вимог. Зазначив, що відповідачем не виконуються умови договору щодо строків виплати орендної плати, допущено заборгованість, що є підставою для розірвання договору, стягнення боргу за користування спірним торговим місцем, в тому числі з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаного заочного рішення в частині зобов`язання передати за актом прийому-передачі торгове місце площею 18 кв. м торгового павільйону, яке знаходиться на території ринку в смт Новгородка Кіровоградської області на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 та стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень, ухвалення у відповідній частині нового рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних вимог.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Пунктом 2.1. Договору оренди встановлено, що договір укладається на строк 35 місяців та починає діяти з моменту передачі орендарю торгового місця. Акт прийому передачі торговому місця підписано 22.10.2013 року.

Даний договір було пролонговано після спливу 35 місяців на той самий строк. Цей факт було встановлено в іншій судовій справі № 393/547/16-ц (рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області суду від 19.01.2017 р., суддя Рачкелюк Ю. В.).

На час розгляду даної справи в суді була відсутня згода обох сторін на припинення дії спірного договору оренди, а також відсутнє судове рішення суду про його розірвання, тому на теперішній час договір оренди є діючим.

Вказує, що судом не було досліджено та не було встановлено, кому саме належить рухоме, майно (торговий павільйон), який розташований на території ринку. Адже, дане рухоме майно відповідач винаймає у третьої особи, та для здійснення своєї господарської діяльності, встановив зазначене майно.А тому вимога повернути позивачу є необґрунтованою та такою, що порушує права третіх осіб.

Позивач не є власником торгівельного павільйону "Битовка" площею 18 кв.м, а лише надав відповідачу торгове місце на ринку на орендованій земельній ділянці № 1907.

Договір оренди торгового місця від 22.10.2013 року, згідно якого позивач передав відповідачу торгове місце площею 18 кв. м на земельній ділянці позивача, не розірваний в судовому порядку та не припинений за згодою сторін, тому судом першої інстанції помилково зроблено висновок про автоматичне розірвання договору оренди торгового місця іяк наслідок безпідставно зобов`язано відповідача повернути торгове місце торгового павільйону площею 18 кв. м.

Також вказує, що судом було задоволено позовну вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, але не досліджено та не надано правової оцінки щодо обґрунтування позивачем складності справи та великого обсягу роботи, виконаної адвокатом. Не встановлено, чи були фактично понесені витрати позивачем на правничу допомогу. Тому заявлені вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн не є підтвердженими та обґрунтованими.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає заочне рішення законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Бурова С. В., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача адвоката Майнард Н. О., яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню в оскарженій частині.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

22.10.2013 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір оренди торгового місця площею 18 кв.м торгового павільйону № 1.7, встановленого за рахунок орендаря з його матеріалу та його силами, яке знаходиться на території ринку в смт. Новгородка Кіровоградської області, строком на 35 місяців, із виплатою орендної плати щомісячно до 10 числа в сумі 720,00 грн за 18 кв.м, з проведенням корекції суми платежу при зміні курсу валют, а також при зміні нормативно грошової оцінки землі більш ніж на 5 % (а.с.17-19).

Згідно умов п. 1.2. договору об`єкт оренди являє собою торгове місці. Майно розташоване на торговому місці належить орендарю, та є його власністю.

Строк договору визначено 35 місяців з моменту передачі орендарю торгового місця. (п. 2.1). При відсутності зауважень з боку орендодавця та орендаря строк дії договору оренди торгового місця подовжується автоматично на термін, що вказаний у п. 2.1. (п.2.2.).

Ззідно п. 5.2. договору за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони можуть розірвати даний договір за взаємною згодою сторін або за письмовим повідомленням не раніше ніж за два місяці та несуть відповідальність , передбачену законом.

Акт приймання-передачі орендованого торгового місця сторони підписали 22.10.2013 р. (а.с.19).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 629 ЦКУ встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦКУ зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору.

Судом встановлено, що зобов`язання відповідача в частині своєчасності та повноти проведення розрахунків є не виконаним.

Встановлено, що умовами розрахунків по договору оренди землі, укладеним між позивачем та відповідачем, було визначено виплату орендної плати щомісячно до 10 числа.

При погоджені з відповідачем строку сплати орендної плати за користування торговим місцем, позивач розраховувала на отримання необхідних обігових грошових коштів. А отже в зв`язку з порушенням строку сплати орендної плати, була позбавлена можливості отримання матеріальних благ, на які розраховувала при укладені договору оренди торгового місця.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не передбачений договором або законом.

Орендна плата, у строки та розмірах, передбачених пунктами 4.1. та 4.3. Договору відповідачем не вносилась. Заборгованість за оренду торгового місця за період з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року, а також заборгованість за фактичне користування торговим місцем з 01.04.2017 року по 30.04.2017 року (з урахуванням індексу інфляції) складає в сумі 5185, 61 грн, 3% річних у сумі 23,00 грн, що разом складає 5208,61 грн. Оскільки з моменту пред`явлення позову минув значний час, заборгованість відповідача перед позивачем зросла, та станом на 01.11.2017 року становить: заборгованість за оренду торгового місця за період з 01.10.2016 року по 01.11.2017 року, а також заборгованість за фактичне користування торговим місцем з 01.04.2017 року по 01.11.2017 року (з урахуванням індексу інфляції) складає 9881,58 грн та 3% річних у сумі 133,00 грн, а разом складає 10014,58 грн, що підтверджуються наданим представником позивача письмовим розрахунком (а.с.5-8).

Відповідач погодився із висновками суду першої інстанції щодо розміру заборгованості за користування предметом оренди, рішення суду в цій частині не оскаржує.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимог позивача про зобов`язання ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 за актом прийому-передачі торгове місце площею 18 м 2 торгового павільйону 1.7., яке знаходиться на території ринку в смт Новгородка Кіровоградської області на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 в стані придатному для цільового використання є обгрунтованими.

Висновки суду першої інстанції в частині задоволення цих вимог з тих підстав, що договір оренди торгового місця є розірваним, є передчасними.

Оскільки від орендодавця заперечення щодо продовження дії оренди, в порядку та термін визначений п.2.2. договору оренди, не надходили. Вказаний Договір оренди подовжився автоматично ще на 35 місяців, тобто до 22 серпня 2019 року. Відповідач на підставі договору користується предметом оренди. Ці обставини були встановлені рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 19.01.2017 р. ( http://reyestr.court.gov.ua/Review/64257352), що не заперечується сторонами.

За нормою ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Суд першої інстанції, покладаючи на відповідача обов`язок повернути торгове місце послався на норми частини 2 статті 782 ЦК України, якою передбачено, що у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. При цьому не врахував, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо одержання відповідачем листа-повідомлення, на який послався позивач (а.с.14-15), а є лише копія поштового опису цінного листа, направленого на ім`я ОСОБА_2 (відповідач - ОСОБА_2 ).

Стаття 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Статтею 653 ЦК України передбачені правові наслідки зміни або розірвання договору. Зокрема, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до вимог статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Тобто за відсутності доказів щодо взаємної згоди сторін договору ( тому числі мовчазної згоди наймача (орендаря) на пропозицію наймодавця (орендодавця) на його розірвання, питання про припинення дії договору та застосування наслідків вирішується в судовому порядку за ініціативою сторони, яка відмовляється від його продовження. Така позовна вимоги ОСОБА_1 не заявлялась.

Що стосується відшкодування понесених сторонами судових витрат, колегія суддів зазначає.

Згідно норм статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем в обґрунтування вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суду надано договір про надання адвокатських послуг від 17.04.2017 на представництво інтересів ОСОБА_1 адвокатом Майнард Н. О., за умовами якого замовник виплачує за послуги адвоката договірну плату - гонорар у розмірі 5000 грн, передплатою в повному обсязі (а.с.35-36), а також копію акта виконаних робіт за договором адвокатських послуг від 31.10.2017 року, підписанням якого сторони підтвердили, що послуги надані і оплачені в повному обязі, загальна вартість адвокатських послуг складає 10500 грн. (а.с.89)

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Майнард Н.О. до поданою нею в інтересах позивача заяви про стягнення витрат на правову допомогу додала завірену нею копію акту виконаних робіт від 31.10.2017 за договором адвокатських послуг (правової допомоги) від 17.04.2017 (а.с.89).

Виходячи з положень статей 137, 141 ЦПК України, статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, крім тих, які подані заявником, є докази, які доводять сплату коштів (квитанції, платіжні доручення, тощо) і відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, у Книзі обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення».

Таким чином, суд першої інстанції повинен був з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) задовольнити вимогу щодо компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.

В суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат Майнард Н.О. також не надала доказів повкесення позивачем витрат на правничу допомогу і не заявляла клопотання про їх витребування, зазначила, що оригінали таких доказів можливо знаходяться у ОСОБА_1 .

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу є необґрунтованим.

Оскільки належні та допустимі доказіи на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу відсутні у матеріалах справи, безпідставними є висновки суду першої інстанції про доведеність заявлених позивачем вимог про їх відшкодування.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, заочне рішення в частині зобов`язання ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 за актом прийому-передачі торгове місце площею 18 кв. м торгового павільйону 1.7., яке знаходиться на території ринку в смт Новгородка, Кіровоградської області, на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 в стані придатному для цільового використання, та стягнення витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог за їх безпідставністю і недоведеністю.

В іншій частині заочне рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2018 року не оскаржене і в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до частин 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 1280,00 грн (а.с.1), виходячи із пропорційності задоволених позовних вимог, відповідно до норм ст. 141 ЦПК, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 640 грн судового збору.

В свою чергу відповідачем сплачено судовий збір в сумі 1920,00 грн за подання апеляційної скарги, який підлягає поверненню позивачем.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК).

Враховуючи, що судові витрати покладено на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1280 (1920,00-640) грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2018 року в частині зобов`язання ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 за актом прийому-передачі торгове місце площею 18 кв. м торгового павільйону 1.7., яке знаходиться на території ринку в смт Новгородка, Кіровоградської області, на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 в стані придатному для цільового використання, та стягнення витрат на правничу допомогу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог - відмовити.

В іншій частині заочне рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

В порядку розподілу понесених судових витрат стягнути із ОСОБА_1 , ІНПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ,- 1280 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

С. А. Кіселик