12.06.2019 227/1520/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю

секретаря судового засідання: Харькової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Білицьке Донецької області, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 . З 15 грудня 2004 року за даною адресою зареєстрований ОСОБА_2 . Позивачу відомо, що відповідач на початку 2018 року виїхав до м. Краматорська Донецької області, та з лютого 2018 року і по день звернення до суду в даній квартирі не проживає. Таким чином, оскільки за вищевказаною адресою ОСОБА_2 не проживає вже понад рік, а позивач має нести витрати по комунальних платежах і за зареєстрованого за даною адресою відповідача, та не може оформити субсидію, тому просила задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, в якій заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не звертався.

Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій статті.

За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю., належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 квітня 2019 року. (а.с.10)

Як вбачається з рішення Добропільського міськрайонного суду від 18 березня 2019 року по справі № 227/4803/18, судом було встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 та проживала разом з ним у квартирі АДРЕСА_2 . А рішенням суду ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 .

Частинами 4, 5 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, вищенаведеним рішенням підтверджується, що відповідач є колишнім членом сім`ї власника квартири, ОСОБА_1 , а саме, він є її колишнім зятем.

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області № 1574 від 25 березня 2019 року про склад сім`ї, за вищевказаною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , 1975 року народження. (а.с.13) Що також підтверджується витягом з домової книги для прописки громадян у кв. 4 буд АДРЕСА_3 (а.с.11-12), а також відповіддю виконавчого комітету Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області від 02 травня 2019 року підтверджується, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 15 грудня 2004 року. (а.с.19)

Довідкою голови ОСББ «НІКА» від 25 березня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_2 , 1975 року народження, у кв. АДРЕСА_2 зареєстрований, але не проживає з лютого 2018 року. Місце його проживання невідоме. Всі комунальні платежі за цією адресою сплачує ОСОБА_1 (а.с.14)

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Як роз`яснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником спірного житла, а відповідач є колишнім членом сім`ї позивача, та понад один рік без поважних причин не мешкає в квартирі АДРЕСА_2 , суд вважає, що він втратив право користування спірним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Керуючись ст. 405 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 274-279, 353-355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.С. Мацишин

12.06.2019