ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/91/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1507/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Лобова О.А., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Карлівського районного суду Полтавської областіз позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому посилався на те, що 27 січня 2009 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, утворилася заборгованість.

Із урахуванням останніх уточнень позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 253,44 грн та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Згідно затвердженого 15 червня 2018 року нового статуту, назва позивача - акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»).

У серпні 2018 року дана справа надійшла з Карлівського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду Полтавської області.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду мотивовано, зокрема, тим, що відповідач сплатив суму коштів, яка згідно розрахунку та банківських виписок рахувалася на його рахунку як заборгованість на час здійснення транзакцій, які були визнані судами нечинними, а саме в розмірі 7800,00 грн, та раніше сплатити вказану суму не мав можливості, оскільки картка була заблокована та позивач не здійснив перерахунок за рішеннями судів, а тому не довів заборгованість, яку просить стягнути в уточненій позовній заяві.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив АТ КБ «ПриваБанк», який у апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На думку позивача ним надано до суду всі необхідні докази у підтвердження позовних вимог, проте суд дав невірну оцінку доказам у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважає, що рішення суду ухвалено із дотриманням вимог закону.

Враховуючи ціну позову та беручи до уваги положення ч. 13 ст. 7, ст. 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та споживачем фінансових послуг.

27 січня 2009 року між закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір без номера, що складається із Заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів, за умовами якого банк видав Клієнту картку - Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з базовою відсотковою ставкою 3,0 % на місяць на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році.

Відповідно до повідомлення голови Правління АТ КБ «ПриватБанк» від 07 липня 2018 року №Е.65.0.0.0/3-365676 зазначено, що з 21 травня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк») (т.2 а.с. 51).

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що згідно Тарифів банку щомісячний платіж становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості та вноситься до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.8).

За п. 3.2, п. 3.3 Умов, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.11).

Позичальник зобов`язується погашати заборгованість (п. 6.9 Умов) на протязі 30 днів з моменту її виникнення та за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань (п.5.5.1) сплачує відсотки по підвищеній відсотковій ставці або додаткову комісію, розмір яких визначаються Тарифами (а.с. 13,15).

Пунктом 8.6 Умов передбачено, що при порушенні строків платежу по будь-якому грошовому зобов`язанню більш ніж на 120 днів клієнт зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 13).

Крім того, передбачена сплата комісії за зняття готівки в банкоматах і пунктах видачі готівки Приватбанку - 4% від суми операції, в банкоматах інших банків України - 4%+5 грн., в зарубіжних банкоматах - 4%+3 грн., комісія за моніторинг неактивної картки в розмірі залишку на картрахунку, але не більше 10 грн. в місяць, вартість виписки по карті у відділенні банку - 2 грн, комісія за отримання балансу на чек в банкоматах Приватбанку - 0,10 грн., за безготівковий платіж в системі Приватбанку - 2% від суми операції (а.с.8).

При цьому, відповідно до Тарифів за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена сплата пені, зокрема пеня1 + пеня2, де пеня 1 - базова процентна ставка по договору /30 - нараховується за кожний день прострочки кредиту, пеня 2 - 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочки по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.

Суд першої інстанції правильно вказав, що за змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31 січня 2018 заборгованість відповідача за даним кредитним договором перед банком становить 71253,44 грн., з яких: 7628,49 грн. - тіло кредиту; 58255,74 грн. - нараховані відсотки; 1500,00 грн. - пеня та комісія; 3869,21 грн. - заборгованість по судовим штрафам (т.1 а.с.185-188).

Разом з цим, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до витягу з кримінального провадження №0000059, ОСОБА_1 31 січня 2015 року звернувся до Карлівського РВ УМВС України в Полтавській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення та в своїй заяві повідомив, що 24 січня 2015 року на його мобільний телефон № НОМЕР_1 надійшло телефонне повідомлення із текстом, в якому йшлося про те, що із його банківської картки «ПриватБанк» № НОМЕР_2 були зняті кошти в сумі 7407,64 грн (т. 2 а.с. 4).

24 січня 2015 року з картки ОСОБА_1 за № НОМЕР_2 були перераховані кошти в сумі 7407,64 грн. на картку ПриватБанка № НОМЕР_3, що стверджується випискою по рахунку та довідкою начальника ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.170, т. 2 а.с. 20).

26 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про вчинення злочину (зняття з кредитної картки коштів), в якій повідомив, що не здійснював переказ грошей та телефонував на номер 3700 для заблокування картки (а.с.8,9).

Листом від 16 лютого 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що інформація прийнята до уваги (т.1 а.с.44), в листі від 24 квітня 2015 року відповідачу було наголошено на необхідності виконання умов кредитного договору (т.1 а.с.50,51).

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною кредитною карткою «Універсальна», виданою на ім`я ОСОБА_1 неправомірними. Визнано нечинною транзакцію щодо переказу 24 січня 2015 року коштів у розмірі 7122,73 грн. із вказаної кредитної картки. Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 7 122,73 грн., шляхом їх відновлення на його картковому рахунку. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.110-115).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання нечинною однієї транзакції щодо переказу 24 січня 2015 року коштів у розмірі 7 122,73 грн. із кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім`я ОСОБА_1 , в частині відмови у скасуванні процентів, пені (штрафних санкцій), нарахованих банком за опротестованими ОСОБА_1 транзакціями, в частині відмови в стягненні з ПАТ КБ «ПриватБанк» пені в розмірі 0,1 процента суми неналежного переказу за кожен день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, станом на 25 травня 2015 року у розмірі 854 грн 73 коп. Ухвалено в цій частині нове рішення, відповідно до якого визнано нечинними транзакції щодо переказу 24 січня 2015 року коштів з кредитної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 3 053,84 грн. та 4 068,89 грн. Скасовано проценти, пеню (штрафні санкції), нараховані ПАТ КБ «ПриватБанк» за опротестованими ОСОБА_1 транзакціями. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 0,1 процента суми неналежного переказу за кожен день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, станом на 25 травня 2015 року у розмірі 854,73 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.105-109).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2016 року рішення Карлівського районного суду від 26 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року залишено без змін (а.с.101-103).

Отже, між сторонами виникли правовідносини стосовно правомірності дій АТ КБ «ПриватБанк» в частині нарахування відсотків на кредитну заборгованість, яка виникла поза волевиявленням відповідача, через шахрайські дії невстановлених осіб.

Відповідно до положень ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Як передбачено п.п. 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що списання коштів з кредитного рахунку відповідача проведено поза його волевиявленням, через недосконалу систему захисту банківської системи, що стверджується рішеннями Карлівського районного суду від 26 серпня 2015 року та Апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами та судові рішення, якими визнано нечинними транзакції щодо переказу 24 січня 2015 року коштів з кредитної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 3 053,84 грн. та 4 068,89 грн., скасовано проценти, пеню (штрафні санкції), нараховані ПАТ КБ «ПриватБанк» за опротестованими ОСОБА_1 транзакціями, суд уважає розрахунок заборгованості в розмірі 71253,44 грн необґрунтованим.

Згідно з додатковими поясненнями (т.1 а.с.139), 14 липня 2016 року на рахунок відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» повернуто кошти в сумі 7122,00 грн., а 15 липня 2016 року було здійснено перерахування договору. Внесення відповідачем 15 листопада 2016 року коштів в сумі 7800,00 грн. не заперечується позивачем, договору про реструктуризацію сторонами не укладено. Сплата відповідачем коштів в розмірі 7800,00 грн. стверджується також банківськими виписками із розрахунком заборгованості ( т. 1 а.с.185-188 )

Натомість суду першої інстанції не надано документів, які б свідчили про перерахунок згідно судових рішень. У наданих суду розрахунках заборгованості не відображено кошти в сумі 7122,00 грн., які начебто були повернуті позивачем на рахунок відповідача та суми, які були перераховані на виконання судових рішень (т. 1 а.с.185-188), пояснення щодо цього присутній в судовому засіданні представник позивача не надав, за банківськими виписками перерахування договору банком було здійснено тільки 15 липня 2016 року, тобто після подачі позову до суду, але заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачами в уточнених позовних заявах, за відсотками за користування кредитом не зменшилася.

Із матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції неодноразово витребовувалася вказана інформація та пропонувалося позивачу надати обґрунтування позову (т. 1 а.с. 159 ), але такі документи не були надані, представник позивача пояснив, що усі відомості зазначені у банківській виписці, натомість чому не вказано ці суми на погашення боргу в розрахунку заборгованості, пояснити не зміг.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з вимогами ст. 61 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Під випадком ("casus") в практиці розуміються будь-які діяння, не викликані чиїмось наміром або необережністю, тобто відсутність вини порушника. Випадковою можна визнати обставину, яку не можна передбачити та попередити при застосуванні обов`язкової для боржника обачності, хоча вона могла б бути передбачена та попереджена, якщо б боржник віднісся до свого зобов`язання з більшою обачністю, ніж та, до якої він був зобов`язаний або якщо на місці боржника була б інша особа.

Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторони, хоча б навіть і передбачили, але не могли попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності (таїння снігу в горах, щорічні сезонні мусонні дощі тощо), а екстраординарна подія, яка не є звичайною.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що відповідач сплатив суму коштів, яка згідно розрахунку та банківських виписок числилася на його рахунку як заборгованість на час здійснення транзакцій, які були визнані судами нечинними, а саме в розмірі 7800,00 грн, та раніше сплатити вказану суму не мав можливості, оскільки картка була заблокована та позивач не здійснив перерахунок за рішеннями судів, а тому не довів заборгованість, яку просить стягнути в уточненій позовній заяві, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд першої інстанції також дав вірну оцінку доводам представника позивача про те, що заблоковано кредитну картку № НОМЕР_2 , як сам інструмент доступу до рахунку, а не сам картковий рахунок, а тому відповідач мав можливість сплатити заборгованість по тілу кредиту в сумі 7800,00 грн вчасно, вказавши на їх безпідставність, оскільки відповідач сплатив кошти в сумі 7800,00 грн одразу після отримання нової кредитної картки, а саме 15 листопада 2016 року, що стверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 15 листопада 2016 року ( т. 1 а.с.133).

Доводи наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі з порушенням норм матеріального та процесуального права не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах звалених нею вимогі на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийняв рішення на підставі доказів, які надані сторонами, оцінку наданим доказам суд дав відповідно до положень ст. 89 ЦПК України.

При цьому, суд першої інстанції правильно визначився із спірними правовідносинами та вірно застосував норми матеріального права.

Посилання позивача на ту обставину, що суд першої інстанції не звернув увагу, що до здійснення транзакції щодо переказу 24 січня 2015 року коштів з кредитної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 у розмірі 3 053,84 грн. та 4 068,89 грн. відповідач мав власну заборгованість за кредитним договором, яка нарахована Банком відповідно до умов договору не ставлять під сумнів правильність висновку суду першої інстанції.

Так, як уже зазначалось суду першої інстанції не надано документів, які б свідчили про перерахунок коштів згідно судових рішень. В наданих суду розрахунках заборгованості не відображено кошти в сумі 7122 грн., які начебто були повернуті позивачем на рахунок відповідача та суми, які були перераховані на виконання судових рішень, пояснення щодо цього, присутній в судовому засіданні представник позивача не надав, за банківськими виписками перерахування договору банком було здійснено тільки 15 липня 2016 року, тобто після подачі позову до суду, але заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача в уточнених позовних заявах, за відсотками за користування кредитом не зменшилася.

На неодноразове витребування судом першої інстанції доказів у підтвердження суми боргу такі документи не були надані, представник позивача пояснив, що усі відомості зазначені у банківській виписці, натомість чому не вказано ці суми на погашення боргу в розрахунку заборгованості, пояснити не зміг.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 23 травня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.А. Лобов

О.О. Панченко