ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/2960/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про індексацію грошового зобов`язання а сплату трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про індексацію грошового зобов`язання а сплату трьох процентів річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 23 травня 2011 року та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року зобов`язано відповідача здійснити йому перерахунок державної та додаткової пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС, інваліду ІІІ групи, з 10 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначені судові рішення Управлінням Пенсійного фонду України у Вознесенівському району міста Запоріжжя добровільно виконані не були.

У подальшому відповідач здійснив перерахунок пенсій та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 31 486,33 грн., але нараховані кошти сплачені не були.

Вважав, що у зв`язку з невиконанням судового рішення має право на стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат за період з 02 серпня 2012 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 27 833,64 грн. та 3% річних за період з 02 серпня 2012 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 3822,35 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційне відшкодування за період з 02 серпня 2012 року до 17 серпня 2016 року в розмірі 31655,99 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що між сторонами існує грошове зобов`язання, факт наявності заборгованості по сплаті грошових коштів та тривалого невиконання грошового зобов`язання відповідачем не спростовувався, відсутність між сторонами договору не перешкоджає застосуванню відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

На підставі зазначеного просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя подало заперечення на апеляційну скаргу в якому зазначило, що до правовідносин, які виникли між сторонами, не застосовуються норми ЦПК України, позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 серпня 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", до них не можуть застосовуватися норми стаття 625 ЦК України, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

ОСОБА_1 заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційне відшкодування в розмірі 31 655,99 грн. за період з 02 серпня 2012 року до 17 серпня 2016 року на підставі статті 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням відповідачем постанови Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 23 травня 2011 року та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 23 травня 2011 року у справі № 2а-5307/2011 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 10 листопада 2010 року. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до вимог статті 49, пункту 4 статті 54, статті 50, пункту 3 статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмір 50 % мінімальної пенсії за віком із застосуванням при цьому положень частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням виплачених сум з 10 листопада 2010 року (а.с.6-7).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя залишено без задоволення. Постанову Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 23 травня 2011 року змінено та викладено другий абзац її резолютивної частини в новій редакції. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до вимог статті 49, пункту 4 статті 54, статті 50, пункту 3 статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмір 50 % мінімальної пенсії за віком із застосуванням при цьому положень частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням виплачених сум з 10 листопада 2010 року до 22 липня 2011 року. В іншій частині постанову Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 23 травня 2011 року залишено без змін (а.с.8).

20 травня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя було видано виконавчий лист (а.с.9).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Морар М. В. від 14 червня 2013 року у ВП № 28063810 виконавчий лист було повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що виникли обставини, що виключають можливість виконання рішення у повному обсязі (а.с.10).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Морар М. В. від 17 жовтня 2014 року у ВП № 42832095 виконавчий лист було повернуто стягувачу у зв`язку з неможливістю виконання виконавчого документа в рамках виконавчого провадження (а.с.11-12).

Листом від 16 квітня 2014 року № 22/Б-9 Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя повідомило Булавіна О.Б. про те, що сума пенсії після її перерахунку згідно з постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року у справі № 2а-5307/11 за період з 10 листопада 2010 року до 22 липня 2011 року в розмірі 31 486,33 грн. нарахована йому до виплати у квітні 2013 року. Однак виплата цих коштів буде можлива за умови фінансування таких витрат за рахунок Державного бюджету України. Фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до статті 63 цього Закону здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. З січня 2013 року фінансування коштів на такі виплатив розмірах, понад передбачених Державним бюджетом України не здійснювалося (а.с.13).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівськму районі м. Запоріжжя 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є обґрунтованими.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 3 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4).

Інфляційне збільшення боргу рахується за формулою: сума боргу ? процент інфляції.

Індекс інфляції становив: серпень 2012 року 99,7; вересень 2012 року 100,1; жовтень 2012 року 100,0; листопад 2012 року 99,9; грудень 2012 року -100,2; 2013 рік 100,5; 2014 рік 124,9; 2015 рік 143,3; січень 2016 року 100,9; лютий 2016 року 99,6; березень 2016 року 101.0; квітень 2016 року 103.5; травень 2016 100.1 року; червень 2016 року 99,8; липень 2016 року 99,9.

Згідно з наданого позивачем розрахунку з врахуванням вищезазначених індексів інфляції сума інфляційних втрат становить 27 833,64 грн.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3% * сума боргу * кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році).

З урахуванням того, що сума заборгованості дорівнює 31486,33 грн., кількість днів прострочення становить 1477 днів (з 02 серпня 2012 року по 17 серпня 2016 року), то розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, становить 3822,35 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 ЦПК України в редакції 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України в редакції 2004 року).

Управлінням Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя розрахунки позивача не спростовані, власні розрахунки не надані ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

А тому відсутні підстави для неврахування розрахунків позивача, викладених в позовній заяві.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню згідно з п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про задоволення позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про індексацію грошового зобов`язання а сплату трьох процентів річних та стягнення з Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат за період з 02 серпня 2012 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 27 833,64 грн. та 3% річних за період з 02 серпня 2012 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 3822,35 грн., всього 31 655,99 грн.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, з Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя в дохід держави підлягає стягненню компенсація судового збору за подання позовної заяви в розмірі 551,20 грн., судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн., судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 661,44 грн. всього 1818,96 грн.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про індексацію грошового зобов`язання а сплату трьох процентів річних задовольнити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 02 серпня 2012 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 27 833,64 грн. та 3% річних за період з 02 серпня 2012 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 3822,35 грн., всього 31 655,99 грн.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя в дохід держави судовий збір в розмірі 1818,96 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: