Провадження № 22-ц/801/1255/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 рокуСправа № 127/27470/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Оніщука В.В.,

Суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року, постановлене у складі судді Борисюк І.Е., в залі суду,

встановив:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.02.2016 службою ПАТ КБ «Приватбанк» позивач був повідомлений про списання з його картки-рахунку 55, 32 гривень за використання кредитного ліміту, однак дану операцію позивач вважає незаконною, так як використана ним сума кредитного ліміту перебувала в зоні пільгового періоду 55 днів, виплата відсотків по якому не нараховується. У зв`язку з цим позивач звернувся по телефону НОМЕР_1 в службу банку за роз`ясненням, де йому було повідомлено, що гроші списані правильно за використання кредитного ліміту, а його доводи про порушення банком умов договору, прийняті не були. 02.02.2016 позивачем було направлено до «ПриватБанк» заяву, в якій він вказав на незаконність списання відсотків за використання кредитного ліміту банком, просив провести перерахунок, повернути незаконно списані гроші з рахунку позивача і відшкодувати завдані збитки оцінені ним в 5 000, 00 гривень, однак по електронній пошті 16.02.2016 року він отримав відмову.

Позивач вважає, що дії ПАТ КБ «ПриватБанк» є незаконні і неправомірні, такі що порушують умови кредитного договору та інструкції Банку, так як згідно з умовами договору, щоб мати можливість скористатися пільговим періодом, клієнт зобов`язаний внести суму заборгованості минулого місяця в будь-який день до 25 числа поточного місяця. Заборгованість станом на 31.12.2015 року становила 1 228,70 грн., яка була погашена позивачем 23.01.2016 в сумі 1 230,00 грн. згідно з умовами ПриватБанку.

Вважаючи, що дії відповідача незаконними, внаслідок яких йому завдано матеріальний збиток в сумі 596,65 гривень, який у відповідності до положень ч. 2 ст. 230 ЦК України підлягає відшкодуванню відповідачем у подвійному розмірі 1 192,00 гривень. Також, позивач вважає, що незаконними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 100 000,00 гривень і яка підлягає відшкодуванню відповідачем на підставі ч. 2 ст. 230 ЦК України та ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

З підстав, наведених у позовній заяві, ОСОБА_1 просить суд визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконними, зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» компенсувати позивачу матеріальну шкоду в сумі 1 192, 00 гривень, незаконно списаних з його рахунку, та моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 гривень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту незаконних дій з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання з рахунку ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами за період з 31.12.2015 до 01.03.2017, а також недоведеності факту використання відповідачем нечесної, підприємницької практики щодо позивача.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій зазначає про неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема позивач у апеляційній скарзі зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції помилково не враховано обставини справи встановлені постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року по справі №127/7008/16-ц, зокрема факт незаконного списання коштів з рахунку позивача, заподіяння йому моральної шкоди та факт нечесної підприємницької діяльності АК КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому представником ПАТ КБ «Приватбанк» Роєм В.Л. вказано на безпідставність апеляційної скарги та законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» та користувався кредитною карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по рахунку № НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору відповідно до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка на даний час закрита, що стверджується наданою суду довідкою від 02.10.2018 року.

З витягу Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» суд встановив наступне:

- пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови сплати заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості);

- базова % ставка а місяць (нараховується на залишок заборгованості) - 2,5 % UAH, за тратами здійсненими з 01.09.2014 року - 2,9 %, за тратами здійсненими з 01.04.2015 року - 3,6 %;

- обов`язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості); з 01.01.2014 року - 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості.

Також судом встановлено, що з картрахунку ОСОБА_1 банком були списані проценти: 01.02.2016 року в сумі 55,32 грн., 01.03.2016 року в сумі 55,63 грн., 01.04.2016 року в сумі 48,87 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 погашав 23.01.2016 року заборгованість в сумі 1 230, 00 грн., яка виникла станом на 31.12.2015; 24.02.2016 погашено заборгованість в сумі 1 401, 00 грн., яка виникла станом на 31.01.2016; 24.03.2016 погашено заборгованість в сумі 1 235, 00 грн., яка виникла станом на 29.02.2016, проте у позивача була наявна непогашена заборгованість за попередні періоди, зокрема, починаючи з жовтня 2015 року, яку ОСОБА_1 у період дії 55-денного пільгового періоду повністю не сплачував.

Відповідно до п. 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,01 % від суми операцій за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання).

За таких обставин, враховуючи наявну непогашену повністю заборгованість ОСОБА_1 перед банком за попередні періоди, пільговий період не діє і на всю суму заборгованості нараховуються відсотки з дати початку використання кредитних коштів.

Крім цього, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 по справі № 127/7008/16-ц, яке набрало законної сили 04.02.2019 встановлено, що за період з 31.12.2015 по 01.03.2017 на відповідному рахунку ОСОБА_1 станом на 25 число кожного поточного місяця була наявна непогашена заборгованість, що згідно умов укладеного між сторонами договору, виключає можливість застосування до відповідних правовідносин пільгового періоду.

В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За нормами частин першої-другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписанням заяви про відкриття рахунку, позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Таким чином, у випадку доведення порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, споживач може визнати несправедливими умови договору, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; відповідач надав позивачеві Пам`ятку клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку у письмовому вигляді, що передувало укладенню вказаного договору. Із встановленої банком процентної ставки та розміру отриманих ним з картки грошей позивач мав об`єктивну можливість дізнатися сукупну вартість кредиту.

За змістом частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції (абзац перший частини четвертої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до абзацу першого частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 76, частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказів на підтвердження використання відповідачем нечесної підприємницької практики, позивачем не надано.

Крім цього, обґрунтовуючи позовні вимоги статтею 230 ЦК України та статтями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 з урахуванням принципу змагальності сторін зобов`язаний був довести наявність правових та фактичних підстав для задоволення вимог за позовом, натомість належних і допустимих доказів на спростування презумпції правочину та відповідно правомірності списання коштів за договором, не надав.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт агресивної підприємницької практики АТ КБ «Приватбанк» підтверджується постановою Верховного Суду від 13.06.2018 у справі 127/7008/16-ц, є безпідставними, оскільки вказана постанова стосується виключно питання застосування судом апеляційної інстанції норм процесуально права під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Посилання ОСОБА_1 на фальсифікування судом першої інстанції обставин справи, злочинну змову суду із АТ КБ «Приватбанк», також не заслуговують на увагу, оскільки за своїм змістом є власною думкою позивача, яка документально не підтверджена.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення апелянтом вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук