Справа № 720/886/19
Провадження № 2/720/533/19
03 червня 2019 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Шова В.Д.
перекладача Дорогончан Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
У травні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона є власником домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 . У домоволодінні зареєстрований її колишній співмешканець ОСОБА_2 .. Проте, з 2015 року відповідач виїхав з господарства та проживає окремо, однак з обліку реєстрації з її домоволодіння не знявся та в добровільному порядку не бажає зробити цього. Вказана обставина створює їй перешкоду у вільному розпорядженні своєю власністю, тому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився без поважних для суду причин. Суд, зі згоди позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідача та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 144918737 від 12 листопада 2018 року.
Відповідач зареєстрований в даному домоволодінні, однак з 2015 року не проживає в ньому, що підтверджується довідкою Мамалигівської сільської ради № 477 від 27 березня 2019 року та актом опитування сусідів № 478 від 27 березня 2019 року.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Об`єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України).
За змістом ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником житлового будинку, квартири не позбавляє його права користування житловим приміщенням.
В той же час, згідно роз`яснень, викладених у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, які перебувають на території України, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання, зареєструвати своє місця проживання.
Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що відповідач більше одного року без поважних причин не користується житлом позивача, оскільки фактично постійно проживає у іншому місці, суд вважає, що відповідач порушує право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку із чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування житловим будинком позивача.
Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, -
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позову до суду в сумі 768 гривень 40 копійок.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач може подати до Новоселицького райсуду заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Ляху Г.О.