Справа № 750/8215/19
Провадження № 2/750/1952/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.,

за участю представника ОСОБА_1 адвоката Антоненко Л.А.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Фефелова Юлія Костянтинівна,

в с т а н о в и в:

22.07.2019 позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту як розпорядження на випадок смерті, складеного ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Фефеловою Ю.К. 09.10.2018 року.

16.08.2019 ОСОБА_1 через канцелярію суду подав зустрічний позов до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Фефелова Юлія Костянтинівна, оскільки не був обізнаний про наявність складеного заповіту на його ім`я.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.09.2019 року об`єднано в одному провадженні позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Фефелова Юлія Костянтинівна.

У судове засідання ОСОБА_4 не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити.

Представник ОСОБА_1 просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 , як необґрунтованого та одночасно визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю три місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_5 .

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Фефелова Юлія Костянтинівна до суду надіслала листа, в якому просила провести розгляд справи без її участі, відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 , позов ОСОБА_1 задовольнити.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5).

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є дітьми ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9, 32).

За час життя ОСОБА_5 09.10.2018 року склала заповіт, відповідно до якого заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати і нащо за законом матиме право, в тому числі належну частку квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповідала сину ОСОБА_1 (а.с. 6).

Вказаний заповіт був посвідчений 09.10.2018 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Фефеловою Ю.К.

Згідно ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства(ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не було надано суду беззаперечних доказів, що на час складання заповіту ОСОБА_5 за станом здоров`я не мала можливості скласти заповіт, оскільки потребувала стороннього догляду, що спростовується матеріалами справи, а саме записом в заповіті, де ОСОБА_5 власноручно підписала заповіт.

Також, позивачем не було надано доказів щодо стійкого розладу здоров`я ОСОБА_5 станом на дату підписання заповіту 09.10.2018 року.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсним заповіту від 09.10.2018 року.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини вказані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання зави про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Встановивши, що ОСОБА_1 не був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_5 не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Фефелова Юлія Костянтинівна, задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю три місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 17.10.2019.

Суддя Л.В. Карапута