Дата документу 05.06.2019 Справа № 334/8954/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/8954/18 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1867/19 Баруліна Т.Є.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного ТУЮ у Запорізькій області, про визнання батьківства.

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій зазначав, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за його позовом до ОСОБА_2 про визнання його батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При зверненні до суду з цим позовом ним було подано клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Зазначає, що після того, як відповідач дізналась про те, що він звернувся до суду з позовом про визнання його батьківства, заявила, що терміново оформить доньці паспорт громадянина України для виїзду за корон та вивезе її за межі України. Це буде зроблено для того, щоб не допустити визнання його батьківства.

Вказує, що оскільки відповідач намагається терміново оформити паспорт і вивезти їх доньку за межі України, то невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та призвести до порушення його прав.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд заборонити виїзд за кордон громадянину України його малолітній доньці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2019 року у задоволені заяви про забезпечення позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не враховано, що у випадку вивезення дитини за межі України буде неможливо провести судову молекулярно-генетичну експертизу. Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 стаття 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суддя виходив з того, що забезпечення позову шляхом встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України не передбачено нормами ст. 150 ЦПК України.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Накладення заборони виїзду за межі України на час розгляду справи не входить до переліку заходів забезпечення позову, визначених ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

При цьому, заборона виїзду за межі України не може належати до інших видів забезпечення позову.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України може бути вирішене лише на стадії виконання судових рішень, у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 441 ЦПК України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" визначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

З аналізу наведеної норми слідує, що обмеження громадянина України у виїзді за кордон не пов`язується з розглядом цивільних справ.

Таким чином, суддя дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову шляхом заборони ОСОБА_3 виїжджати за межі України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи те, що ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 06 червня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко