Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 727/8102/15-ц

провадження № 61-10725св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 червня 2017 року у складі судді Слободян Г. М. та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 27 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Міцнея В. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі -

ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є

ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 700005408, відповідно до умов якого ОСОБА_1 виданий кредит у сумі 16 821,48 доларів США.

На забезпечення кредитних зобов`язань між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір поруки від 07 квітня 2008 року № 700005408-П, згідно з умовами якого ОСОБА_2 як поручитель зобов`язалася у разі виникнення заборгованості за кредитом у ОСОБА_1 солідарно виконувати кредитні зобов`язання.

Зазначав, що згідно із пунктом 2 договору про внесення змін та доповнень

від 20 серпня 2009 року № 1 до кредитного договору від 07 квітня 2008 року

№ 700005408 банк збільшив розмір кредиту та додатково надав позичальнику грошові кошти у розмірі 135 377,06 грн.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання, проте на порушення вимог договору ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань, у результаті чого станом на

04 вересня 2015 року утворилася прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 133 476,49 грн, за відсотками - 96 705,90 грн.

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Альфа-Банк» остаточно просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість на загальну суму 229 630,62 грн, яка складається із: заборгованості за відсотками за період із 08 жовтня 2013 року

по 16 лютого 2015 року у розмірі 76 535,62 грн, пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом за період із 16 лютого 2015 року по 08 жовтня 2015 року у розмірі 153 094,97 грн та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 червня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач у жовтні 2015 року звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості, яку вже стягнуто на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 03 червня 2010 року та ухвали Новозаводського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2010 року, а тому банком пропущено позовну давність, про застосування якої заявлено відповідачем.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 червня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені у скарзі доводи не відносяться до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття рішення щодо скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2018 року ПАТ «Альфа-Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 27 грудня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що договором передбачений кінцевий строк повернення кредиту - 08 квітня 2015 року, строк позовної давності повинен обраховуватись від цієї дати, а тому кінцевим строком звернення до суду є 08 квітня 2018 року, а отже, банк звернувся з позовом у межах строку позовної давності. Крім того, пунктом 11.3 розділу 2 Загальних умов кредитування фізичних осіб, який є невід`ємною частиною кредитного договору, передбачено що строк позовної давності становить 50 років.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 13 травня 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 07 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір за № 700005408, відповідно до умов якого

ОСОБА_1 виданий кредит у сумі 16 821,48 доларів США.

07 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_2 укладений договір поруки.

Пунктом 2 договору про внесення змін та доповнень від 20 серпня 2009 року № 1 до кредитного договору від 07 квітня 2008 року № 700005408 банком фактично змінено валюту кредитування та встановлено кредитне зобов`язання у розмірі 135 377,06 грн.

Рішенням постійно діючого третейського суду постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз»

від 03 червня 2010 року та ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова

від 29 грудня 2010 року у справі за № 6-2293/2010 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором стягнуто заборгованість у розмірі 144 517,67 грн одноразово та достроково, а саме: тіло кредиту, нараховані відсотки, судові витрати, що також вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновкам якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050

ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та

від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у зв`язку зі спливом позовної давності є помилковими, оскільки кредитор пред`явив позичальнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, тобто кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно із цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

З урахуванням наведеного, вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення процентів за період із 08 жовтня 2013 року по 16 лютого 2015 року та пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом за період із 16 лютого 2015 року по 08 жовтня 2015 року є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Якщо вимога не підлягає задоволенню у зв`язку із безпідставністю, то позовна давність до такої вимоги не застосовується.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, виходячи за межі доводів і вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій у зв`язку зі спливом позовної давності з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю таких вимог.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 27 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко