УХВАЛА

03 червня 2019 року

м. Київ

справа № 751/7927/18

провадження № 61-10395ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В. розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради про стягнення відшкодування за порушення встановленого законом порядку перерахування коштів, інфляційне збільшення сум матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради про стягнення відшкодування за порушення встановленого законом порядку перерахування коштів, інфляційне збільшення сум матеріальної шкоди.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого

2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 15 879,74 грн, що становить: 3 % річних - 987,04 грн, інфляційне збільшення суми матеріальної шкоди у розмірі 14 892,07 грн шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної казначейської служби України на рішення Новозаводського районного суду

м. Чернігова від 06 лютого 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року,в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 192 100,00 грн (1 921* 100).

Предметом спору у даній справі є вимоги як майнового характеру - стягнення

15 879,74 грн, - 3 % річних та інфляційного збільшення суми матеріальної шкоди, так і немайнового характеру - визнання дій протиправними.

Вимога майнового характерустаном на 01 січня 2019 року не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Разом з тим, у клопотанні до касаційної скарги заявник посилається на

підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Доводи Державної казначейської служби України про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної застосовної практики, є безпідставними й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради про стягнення відшкодування за порушення встановленого законом порядку перерахування коштів, інфляційне збільшення сум матеріальної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков