ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 389/338/19

провадження № 22-ц/4809/997/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник за довіреністю - ОСОБА_2

відповідачі - Богданівська сільська рада, представник - адвокат Майданюк Сергій Іванович, Знам?янська районна державна адміністрація, представник за довіреністю - Марченко Олена Дмитрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Майданюка Сергія Івановича в інтересах Богданівської сільської ради на рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2019 року у складі судді Українського В. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Знам?янського району, Знам?янської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Богданівської сільської ради Знам?янського району, Знам?янської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Зазначала, що її чоловік ОСОБА_3 з 1993 року був прийнятий у члени колгоспу «Батьківщина» на території Богданівської сільської ради Знам?янського району, де працював кермачем по трудовій угоді. У лютому 2000 року КСП «Батьківщина» реформоване у СВК «Батьківщина». Відповідно до архівного випису з протоколу засідання правління КСП від 16 вересня 1996 року № 19 ОСОБА_3 включений у списки на розпаювання землі членів КСГП «Батьківщина» із внутрігосподарського резерву, які працюють у господарстві з 1993 року та працюючих по трудовій угоді внесений до списків на розпаювання землі із держрезерву. Відповідно до архівної довідки від 22 серпня 2018 року ОСОБА_3 працював у колгоспі «Родина», яке реорганізоване в КСП «Батьківщина» з 1994 року по 2001 рік. При розпаюванні земель колишнього колгоспу «Батьківщина» її чоловіка так і не було внесено до списків осіб пайовиків, сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видавався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, на час смерті вона проживала разом з ним, є єдиним спадкоємцем та фактичними діями вступила в управління та володіння його майном.

Просила визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель колишнього сільськогосподарського підприємства «Батьківщина», що знаходилось на території Богданівської сільської ради Знам?янського району в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) із земель колишнього сільськогосподарського підприємства «Батьківщина», що знаходилося на території Богданівської сільської ради Знам?янського району, із земель резервного фонду, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 мав право на земельну частку (пай), як член КСП, включений підприємством до списків на розпаювання землі із держрезерву, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка та вважається такою, що прийняла спадщину.

В апеляційній скарзі представник сільської ради просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що державний акт на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина» виданий 06 жовтня 1995 року, а тому право на земельну частку (пай) мали лише особи, які були включені у додаток до державного акту - списку членів КСП «Батьківщина». Зважаючи на те, що ОСОБА_3 не був членом КСП, а працював по трудовій угоді, він не набув права на земельну частку (пай). Позивачем не доведено факт, що ОСОБА_3 на момент розпаювання КСП був його членом, будь-які докази цього в матеріалах справи відсутні. Також суд неправильно з?ясував обставини справи, оскільки протокол КСП від 16 вересня 1996 року № 19 підтверджує, що ОСОБА_3 працював по трудовій угоді. Натомість суд у своєму рішенні зазначив, що ОСОБА_3 введений у списки на розпаювання землі із держрезерву, як член колгоспу, тоді як і позивач у позові, і суд у рішенні зазначили, що покійний чоловік позивача працював кормачем по трудовій угоді, що свідчить про невідповідність висновків суду фактично встановленим обставинам справи. При ухваленні рішення суд вийшов за межі позовних вимог та визнав право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП, що знаходяться на території сільської ради із земель резервного фонду. Однак судом залишено поза увагою внесені зміни до п.21 Перехідних положень Земельного кодексу України, відповідно до яких землі КСП, що припинені вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зважаючи на це, не зрозуміло за рахунок яких саме земель визнано право позивача на земельну частку (пай): із земель запасу КСП, замість земель комунальної власності, чи із земель резервного фонду, розпорядником якого є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, яке не було учасником у справі, однак суд вирішив питання про його права та обов?язки.

Апеляційне провадження відкрито 17 травня 2019 року (а.с.73), ухвалою від 22 травня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 05 червня 2019 року (а.с.82).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що посилання представника сільської ради про недоведеність перебування ОСОБА_3 у членах КСП на момент розпаювання земель спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідно до архівної довідки № С- від 22 серпня 2018 року ОСОБА_3 мав стаж роботи в колгоспі «Родина» з 1994 по 2001 роки. Відповідно до архівного випису з протоколу № 19 засідання правління КСП «Батьківщина» від 16 вересня 1996 року, ОСОБА_3 введений у списки на розпаювання землі із держрезерву, як член колгоспу, які працюють у господарстві із 1993 року. Це узгоджується з п.3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122, яким передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Разом з тим громадянам земельні ділянки в натурі (на місцевості) можуть виділятися із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, але за рахунок земель резервного фонду саме колишнього КСП. Крім цього, сільською радою зроблено хибний висновок про вихід суду за рамки позовних вимог в частині визнання права на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Батьківщина» із земель резервного фонду, оскільки виділення земельної ділянки в натурі на місцевості на підставі рішення суду із земель колишнього КСП здійснюється за рішенням сільської ради, і саме сільська рада визначає за рахунок яких земель надається земельна ділянка в натурі. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), із змінами, документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) (а.с.92-95).

В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, що покійний чоловік позивача працював в КСП за трудовою угодою, тому права на земельну частку (пай) не має, оскільки розпаювання земель із колективної власності проводилося виключно серед членів КСП. Суд безпідставно вказав, що чоловік позивача був членом КСП, його прізвище відсутнє в списку, що додавався до Державного акту, а також відсутнє і в додатковому списку, сертифікат йому не видавався, тобто за життя він права на земельну частку (пай) не отримав. Зазначив, що розпорядником земель сільськогосподарського призначення державного резерву на час паювання була райдержадміністрація, а на час розгляду справи - Головне управління Держгеокадастру. Також вказав на пропуск позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 та її представник, відповідач Знам`янська районна державна адміністрація про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином під розписку (а.с.83,85,115-116), в засідання апеляційного суду не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частина друга статті 14 Конституції України визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина » отримало 06 жовтня 1995 року. ОСОБА_3 не включений до списку членів КСП, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, йому не видавався сертифікат на право власності на земельну частку (пай) ( а.с.12).

Архівною довідкою (а.с.11) підтверджується, що колгосп «Родіна» реорганізований в КСП «Батьківщина» (протокол №3 загальних зборів колгоспників від 14 листопада 1992 року), КСП «Батьківщина» реформовано в СВК «Батьківщина» (протокол №1 установчих зборів від 16 лютого 2000 року).

У книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1994-2001 роки є відомості про стаж роботи та заробітну плату ОСОБА_3 за 1994-2001 роки (а.с.16).

З протоколу засідання правління КСП «Батьківщина» від 16 вересня 1996 року вбачається, що вирішили включити в списки на розпаювання землі із держрезерву працюючих за трудовою угодою ОСОБА_3 (а.с.10).

В позовній заяві позивач зазначала, що її чоловік з 1993 року був прийнятий в члени колгоспу, однак доказів зазначених обставин не надала, в порядку підготовки до розгляду апеляційної скарги позивачу було запропоновано надати трудову книжку, докази прийняття в члени колгоспу (а.с.76), однак позивач повідомила про неможливість надання копії трудової книжки в зв`язку з відсутністю оригіналу (а.с.94).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що на час отримання 06 жовтня 1995 року КСП «Батьківщина» Державного акта на право колективної власності на землю ОСОБА_3 не був членом КСП, а працював в ньому за трудовою угодою, що підтверджується рішенням правлінняКСП «Батьківщина» від 16 вересня 1996 року, а тому не має права на земельну частку (пай) нарівні з іншими членами КСП.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Виходячи із встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції в порушення вимог ст.89 ЦПК України не дав належної оцінки рішенню правління КСП від 16 вересня 1996 року, яким прийнято рішення внести у списки на розпаювання землі осіб, які працювали за трудовою угодою, що суперечить вимогам пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Крім того,відсутнє рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів КСП про внесення ОСОБА_3 до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Оскільки право, яке просить визнати за нею позивач у порядку спадкування, її чоловік, як спадкодавець, не набув за життя в установленому законом порядку, то відсутні правові підстав для задоволення цього позову, оскільки позивач не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що на момент видачі КСП «Батьківщина» Державного акта про право колективної власності на землю її чоловік був членом цього сільськогосподарського підприємства та мав право на отримання відповідної земельної частки (паю), а тому право на земельну частку (пай) до складу спадщини не входить.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про залишення позову без задоволення за безпідставністю.

За правилами ст.141 ЦПК України позивач повинна відшкодувати Богданівській сільській раді судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1152 грн.60 коп.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Майданюка Сергія Івановича в інтересах Богданівської сільської ради задовольнити.

Скасувати рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2019 року.

В позові ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Знам?янського району, Знам?янської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Богданівської сільської ради Знам?янського району Кіровоградської області (місце знаходження 27431, Кіровоградська область, Знам?янський район, с. Богданівка, вул. Миру, 10, ) судовий збір в сумі 1152 грн.60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко