Дата документу 11.06.2019 Справа № 335/9195/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/9195/18 Провадження №22-ц/807/1108/19
Головуючий в 1-й інстанції - Макаров В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
СекретарКулабухова Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення виготовлено 16 листопада 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької місцевої прокуратури № 2, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької місцевої прокуратури № 2, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, в обґрунтування якого посилався на те, що 31.08.2013 року органами досудового розслідування Орджонікідзевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, правонаступником якого є Вознесенівське відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003195 щодо вчинення кримінального правопорушення, за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 18.10.2013 року позивача було затримано в порядку ст. 208 КПК України, та в подальшому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, де у умовах ізоляції він перебував більш двох років. Однак, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15.02.2017 року, позивача було визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та утримання під вартою ОСОБА_2 спричинено моральну шкоду, яка виразилась в порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні відносин з оточуючими, а також вимагає у нього додаткових зусиль по відновленню звичайного способу життя. Крім того, за період перебування позивача в умовах ізоляції у нього погіршився стан здоров`я та взаємовідносини з рідними, позбавлено умов щодо працевлаштування, також незаконного було здійснено арешт майна з метою конфіскації.Посилаючись на спричинення моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, взяття під варту та тривале перебування в умовах ізоляції, а також на те, що внаслідок незаконного засудження було накладено арешт на його майно в рахунок конфіскації майна, ОСОБА_2 просив суд постановити рішення про відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування та прокуратури, яку він оцінює у розмірі 145 000 грн. 00 коп., із наступного розрахунку: з жовтень 2013 року по лютий 2017 року, тобто 29 місяців х 5 000 грн. = 145 000 грн. 00 коп. Також, ОСОБА_2 зазначає у позові, що за час здійснення судового розгляду він був вимушений звернутися до кваліфікованого адвоката - Турчинського М.І. за наданням юридичної (правничої) допомоги щодо його захисту від незаконного кримінального переслідування, у зв`язку із чим було оплачено такі послуги в загальному розмірі 19 000 грн. 00 коп., які він також просить стягнути з Державного бюджету України на його користь.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької місцевої прокуратури № 2, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, взяття під варту та тривалого перебування в умовах ізоляції було спричинено моральну шкоду, вказані обставини доведені належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову вказав, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги в частині порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні відносин з оточуючими, погіршенні стану здоров`я та взаємовідносини з рідними. Сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 145 000 грн., є безпідставною.Крім того, сам позов поданий до неналежних відповідачів.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи досліджених під час апеляційного розгляду, встановлено, що відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину 18 жовтня 2013 року ОСОБА_1 було затримано в поряду ст. 208 КПК України (а.с.112-115).

Відповідно до інформації наданої Начальником ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» за вих. № 2/10-3926 від 11.04.2019 року, ОСОБА_1 утримувався в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з 21.10.2013 року по 26.08.2014 року. 26.08.2014 року етапований до ДУ «Біленківська ВК №99» для подальшого відбування покарання. 26.04.2015 року прибув до з ДУ «Біленьківська ВК (99) » до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для розгляду апеляційної скарги Апеляційному суду Запорізької області. 09.12.2015 року звільнений із залу суду згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2015 року. Міра запобіжного заходу змінена на домашній арешт. (а.с.111.)

Відповідно до вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2016 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 307 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень (а.с.127-133).

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2017 року, вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2016 року, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 307 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень залишено без змін.

Стаття 16 ЦК України називає відшкодування моральної шкоди серед загальних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Конституцією України, а саме ст. 56, передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 1167 ЦК України встановлює особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду. Акти правоохоронних органів та суду, незаконність яких може привести до виникнення деліктного зобов`язання, визначені у ЦК вичерпним чином.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, спеціальний делікт виникає у відношенні фізичної особи внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових чи службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода завдана фізичній особі або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Порядок відшкодування шкоди встановлюється законом «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», де п. 1 ст. 1 п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року підлягає відшкодуванню шкода завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду», моральною шкодою є страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи наведені вище норми закону, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року № 6-2203цс15, з яким погодився і Верховний Суд в своїх численних постановах.

Заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди у більшому розмірі позивач не надав доказів наявності обставин які були б для суду підставами для визначення розміру моральної шкоди у розмірі більшому ніж встановлено вказаною нормою закону.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату:

у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні;

у погодинному розмірі: з 1 січня - 25,13 гривні.

Визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування позивача під слідством здійснюється, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на час ухвалення апеляційним судом судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Позивач просив стягнути моральну шкоду саме з дати свого затримання під час раніше порушеного кримінального провадження з 18 жовтня 2013 року і по дату набуття законної сили вироком суду, яким його були виправдано - 15 лютого 2017 року (дата постановлення ухвали апеляційною інстанції щодо залишення без змін вироку суду, яким ОСОБА_1 було визнано невинуватим у вчиненні злочинів а.с. 15-26).

Враховуючи період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, та враховуючи розмір позовних вимог з 18 жовтня 2013 року по 15 лютого 2017 року, тобто 39 повних місяців та 29 (з яких 20 робочих) днів, то розмір відшкодування моральної шкоди становить ((4173 грн. х 29 місяців = 121 017 грн.) + (20 робочих днів або 160 робочих годин х 25,13 грн. = 4020,8 грн.)) = 125 037,80 грн.

Таким чином, апеляційний суд в межах заявлених вимог дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди на суму 125 037,80 грн., в решті в цій частині позов не підлягає задоволенню з зазначених вище підстав.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (Справа Верховного Суду № 826/2689/15 від 09.04.2019).

Позивач надав як акти виконаних робіт (а.с. 5-7) про розрахунок витрат на правничу допомогу, так і квитанції про оплату позивачем адвокату цих виконаних робіт (а.с. 5-7 зворот) на загальну суму 19 000 грн. Матеріали справи не містять доказів неспівмірності вказаних доказів, а тому вказана сума підлягає стягненню на користь позивача.

Доводи відповідачів про невірне коло відповідачів у даному випадку враховуючи належну участь у справі Державної казначейської служби України не є тією достатньою підставою для відмови в позові, оскільки не впливає на обставини справи та доведеність як факту завдання шкоди так і розмір завданою шкоди оскільки вона визначена у мінімальному розмірі який передбачений законодавством.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року у цій справі скасувати та постановити постанову.

Позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 125 037,80 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 19 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, а всього 144 037,80 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 12 червня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков