Житомирський апеляційний суд
Категорія 26 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/14466/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 лютого 2019 року, ухваленого під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в кінцевій редакції якого просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 81637,99 доларів США, що еквівалентно 1770728,00 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 червня 2006 року між Закритим акціонерним товариством КБ «ПриваБанк», правонаступником якого на даний час є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZRH0GK00003323, згідно умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 20 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення до 12 червня 2021 року. ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 14 вересня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 81637,99 доларів США, що еквівалентно 1770728,00 грн., з яких 19858,85 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 20098,12 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3192,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 38489,02 - пені.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19 лютого 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в рахунок заборгованості по кредитному договору ZRH0GK00003323 від 13.06.2006 р. 39 956 доларів 97 центів, що складає еквівалент 866 666 грн. 70 коп., в тому числі: суму заборгованості за кредитом 19 858 доларів США 85 центів, що складає еквівалент 430 738 грн. 48 коп.; суму заборгованості за відсотками 20 098 доларів США 12 центів, що складає еквівалент 435 928 грн. 22 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Доводи апеляційної скарги в сукупності зводяться до того, що Банк із вказаним позовом звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у його задоволенні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, мотивуючи його наступним.

Судом встановлено, що 13 червня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриваБанк», правонаступником якого на даний час є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZRH0GK00003323, згідно умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 20000,00 доларів США з кінцевим строком повернення до 12 червня 2021 року.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, згідно наданого Банком розрахунку, станом на 14 вересня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 81637,99 доларів США, що еквівалентно 1770728,00 грн., з яких 19858,85 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 20098,12 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3192,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 38489,02 - пені.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків, 09 квітня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09 липня 2012 року (а.с. 110-111 Том № 1) вказаний позов задоволено частково - звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 13.06.2006 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за реєстровим № 8518. а саме: квартиру АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентиф. номер НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., за реєстровим №.8511 та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 13.06.2008 року за реєстровим №1367515.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в сумі 38 601,08 доларів США (заборгованість по тілу кредиту - 19366,79 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 9327,21 доларів США. заборгованість по комісії - 1470.00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором - 8437,08 доларів США), що випливають з кредитного договору № ZRH0GK00003323 від 13.06.2006 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів з визначенням початкової вартості предмета іпотеки для його подальшої реалізації 47101,54 грн.

В подальшому, ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня 2018 року заочне рішення цього ж суду від 09 липня 2012 року скасовано.

26.09.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило предмет позову у даній справі та просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором за період з 15.09.2015 по 22.05.2018.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. Рішення суду є чинним.

Такими діями (звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки) кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом і встановив новий строк виконання основного зобов`язання у повному обсязі.

Положення статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін застосовуються лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, так як у охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Оскільки пред`явленням вимоги про дострокове повернення кредиту ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило строк виконання основного зобов`язання, право кредитора на отримання нарахованих після пред`явлення позову процентів і штрафних санкцій припинилося.

Такі висновки узгоджуються із висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше викладених Верховним Судом України висновків про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору і не позбавляє кредитора права на отримання процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та штрафних санкцій.

За таких обставин, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, а також інших сум, передбачених умовами кредитного договору.

Поряд з цим, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах позовної давності (стаття 256 ЦК України).

ОСОБА_1 як в суді першої інстанції, так і у поданій апеляційній скарзі, просила застосувати позовну давність до вимог банку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України правом дострокового стягнення заборгованості за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов`язання з 12 червня 2021 року на 09 квітня 2012 року. З цієї дати почався перебіг позовної давності за вимогами банку про стягнення із позичальника заборгованості, нарахованої до цієї дати.

Мотивуючи апеляційну скаргу відповідач стверджувала, що останній платіж на погашення заборгованості по кредитному договору нею було внесено 04.03.2009 року.

В судовому засіданні представник Банку вказану обставину не спростував та вказав, що такий платіж відповідачкою було здійснено у 2009 році.

Із розрахунку заборгованості позивача, доданого ним до позовної заяви (а.с. 4-6 Том № 1) вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 здійснила 08.05.2009 року.

В подальшому позивач подав до суду виписку про рух коштів (а.с. 183 зворот Том № 1), з якої вбачається, що 22.03.2013 року було проведено автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_2 у сумі 159,51 грн.

Проте, не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема, списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

З огляду на наведене, не може вважатися підставою для переривання строку позовної давності, часткове погашення заборгованості позичальником, оскільки платіж проведено банком самостійно у безакцептований спосіб шляхом автоматичного списання коштів з іншого карткового рахунку.

Враховуючи викладене та те, що відповідач жодних дій щодо визнання боргу не вчиняла, цей строк не може вважатись перерваним.

З позовом до позичальника про стягнення заборгованості банк звернувся 01 жовтня 2015 року, тобто поза межами позовної давності, а відтак позов не може бути задоволений у зв`язку зі спливом позовної давності, що в силу статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового - про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 лютого 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути із Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 3441,78 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.06.2019.

Головуючий Судді