Справа № 2-260/11
Провадження № 22-ц/801/2047/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 рокуСправа № 2-260/11м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т. О., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря судового засідання Богацької О. М.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

стягувач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,

орган державної виконавчої служби Липовецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2-260/11 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2019 року, постановлену у складі судді Кривенка Д. Т. у залі суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2011 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість в сумі 170 075, 66 гривень.

Вирішено питання про судові витрати.

На підставі указаного рішення 05 квітня 2012 року Липовецьким районним судом Вінницької області видано виконавчий лист.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на виконання рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2011 року у справі № 2-260/2011 видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем ВДВС Липовецького РУЮ відкрито виконавче провадження № 47465995.

У результаті проведених державним виконавцем заходів було звернуто стягнення на кошти боржника, проте вони поверталися стягувачем у зв?язку з укладенням останнім з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» договору про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло всіх прав кредитора.

Ухвалами Липовецького районного суду Вінницької області від 05 січня 2018 року та 29 листопада 2018 року було відмовлено у задоволенні заяв про заміну сторони виконавчого провадження.

Посилаючись на те, що АТ КБ «Правекс-Банк», яке є правонаступником кредитора, відмовляється від виконання заявником свого обов?язку, а інші стягувачі відсутні, що свідчить про припинення зобов?язання, просив визнати виконавчий лист № 2-260/2011, виданий Липовецьким районним судом Вінницької області 05 квітня 2012 року у справі № 2-260/2011 таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано, борг не сплачено, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Денишенко Т. О., Копаничук С. Г.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 вересня 2019 року поноалено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Липовецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2019 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2019 року та надано строк для надання іншими учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без руху, роз?яснено заявникам право протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції та надано строк протягом п?яти днів з дня отримання копії ухвали для сплати судового збору.

Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 призначено до розгляду на 03 жовтня 2019 року о 09:20 год. у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 вересня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

03 жовтня 2019 року розгляд справи було відкладено на 10 жовтня 2019 року о 09:20 год. з повідомленням учасників справи у зв?язку з перебуванням головуючого у справі судді Медвецького С. К. у відрядженні.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки в результаті проведення державним виконавцем заходів, спрямованих на виконання рішення суду про стягнення заборгованості, останнім звернуто стягнення на доходи боржника на загальну суму 93 818, 27 грн, проте кошти поверталися стягувачем на депозитний рахунок виконавчої служби, що підтверджується наявністю залишку коштів на депозитному рахунку в сумі 30 272, 65 гривень.

Посилаючись на те, що судовими рішеннями Липовецького районного суду Вінницької області було відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, стягувач відмовляється від виконання боржником свого зобов?язання, а інший стягувач відсутній, тому виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційний судом строку не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2011 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість в сумі 170 075, 66 гривень.

Вирішено питання про судові витрати.

На підставі указаного судового рішення 05 квітня 2012 року Липовецьким районним судом Вінницької області видано виконавчий лист (а. с. 3).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Липовецького районного управління юстиції Завальнюк Ю. Є. від 08 травня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-260/2011 та надано боржнику строк до 15 травня 2015 року для добровільного виконання судового рішення (а. с. 4).

У результаті здійснення державним виконавцем заходів, спрямованих на виконання указаного судового рішення, зверталося стягнення на доходи боржника (а. с. 5, 6).

З листа АТ КБ «Правекс-Банк» № 2550/11-06 від 13 вересня 2018 року слідує, що з 28 березня 2018 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» перейменовано на АТ КБ «Правекс-Банк», останнє є правонаступником всіх прав та обов?язків ПАТ КБ «Правекс-Банк». 31 травня 2017 року право вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 згідно з виконавчим листом № 2-260/2011, виданим Липовецьким районним судом Вінницької області від 05 травня 2012 року, відступлено ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на підставі статті 512 ЦК України.

Ухвалами Липовецького районного суду Вінницької області від 05 січня 2018 року та 29 листопада 2018 року було відмовлено у задоволенні заяв про заміну сторони виконавчого провадження.

З листа Липовецького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 25 червня 2019 року № 3700/15-8-02 слідує, що за виконавчим провадженням № 47465995 на користь ПАТ «Правекс Банк» з ОСОБА_1 було стягнуто та перераховано 13 058, 22 грн, стягнуто та перераховано виконавчого збору в сумі 1 525,86 грн, витрати за проведення виконавчих дій - 100 грн; залишок станом на 28 березня 2019 року на депозитному рахунку відділу становить 30 272,65 грн, всього стягнуто за № АСВП 47465995 44 956,73 грн. Перераховано на користь ПАТ «Правекс Банк» - 55 833,61 грн, у тому числі за реалізацію автомобіля 42 775,39 грн, стягнуто та перераховано виконавчого збору в сумі 6 412,01 грн, перераховано витрат за проведення виконавчих дій 1 300 грн. Залишок на депозитному рахунку станом на 28 березня 2019 року становить 30 272,65 грн. Всього стягнуто 93 818, 27 грн (а. с. 69).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частини першої та другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно положень частини другої статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2011 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість в сумі 170 075, 66 гривень.

Вирішено питання про судові витрати.

На виконання указаного рішення 05 квітня 2012 року видано виконавчий лист та 08 травня 2015 року за даним виконавчим листом відкрито виконавче провадження.

Виконавчий лист № 2-260/2011, виданий Липовецьким районним судом Вінницької області 05 квітня 2012 року, перебуває на виконанні у виконавчій службі, у строк, зазначений державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження від 08 травня 2015 року для самостійного виконання рішення суду, боржником не виконано.

Таким чином, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2011 року є чинним, та ураховуючи те, що боржником воно у добровільному порядку у визначений законом строк не виконано, воно підлягає примусовому виконанню за правилами, встановленими Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Зі змісту листа АТ КБ «Правекс-Банк» № 2550/11-06 від 13 вересня 2018 року слідує, що 31 травня 2017 року право вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 згідно з виконавчим листом № 2-260/2011, виданим Липовецьким районним судом Вінницької області від 05 травня 2012 року, відступлено ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на підставі статті 512 ЦК України.

Разом з тим, такі дії були вчинені після відкриття виконавчого провадження та спливу строку, встановленого для добровільного виконання рішення суду боржником, тобто на стадії примусового виконання судового рішення, що регулюється положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, установивши, що виконавчий лист, виданий на підставі рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2011 року, яке набрало законної сили, підлягає примусовому виконанню, зважаючи на встановлений Законом України «Про виконавче провадження» порядок закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Посилання заявника в апеляційній скарзі про те, що стягувач відмовляється від виконання боржником свого обов?язку у зв?язку з переходом права вимоги до іншої особи, а інший стягувач відсутній, не свідчить про відсутність у заявника обов?язку по виконанню рішення суду і не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у розумінні положень статті 432 ЦПК України.

У справі «Soering vsUK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2019 року без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

Підпис С. Г. Копаничук

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький