Справа № 450/45/17 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/945/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

з участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 І.Ю.,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Самбірської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею, їх матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_9 та сина ОСОБА_10 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позову покликалася на те, що 14 вересня 2006 року між сторонами укладено шлюб, від якого народилося двоє дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані та проживають за місцем реєстрації відповідача, за адресою АДРЕСА_2 . На протязі двох років, що передували року подачі позовної заяви, стосунки подружжя поступово погіршувалися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач покликається, що відповідач нехтуючи сімейними цінностями, постійно провокував виникнення сварок у сім`ї, свідками яких були діти, що негативно впливало на психологічний стан дітей та позивачки. На час подачі вищезазначеної позовної заяви до суду, тривав розгляд справи про розлучення подружжя позивача і відповідача у Самбірському міськрайонному суді Львівської області. Домовленості в позасудовому порядку про місце проживання малолітніх дітей позивач з відповідачем не дійшли. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, позивачка вважає, що діти повинні проживати з нею, так як вона матір та в повній мірі усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання дітей, піклування про їх добробут, збереження психічного та фізичного здоров`я, забезпечення духовного та розумового розвитку, а відтак вважає, що діти повинні проживати разом з нею.

На прохання позивача надати дозвіл на реєстрацію дітей у її власному будинку, відповідач висловив свої заперечення, мотивуючи відмову втратою пільг на оплату комунальних послуг у його будинку. Разом з тим, покликається, що сім`я відповідача (його мати та батько) впливають на формування у дітей негативної думки щодо неї та перешкоджають їй у побаченнях з дітьми. Зазначає, що у відповідача неврівноважений характер, останній схильний до фізичних образ, зловживає алкогольними напоями, через що у нього були проблеми за місцем його праці та у їхній сім`ї. Відповідач, як зазначає позивач, здійснюючи неналежне матеріальне забезпечення сім`ї, матеріальні цінності та коштовні речі вносив у якості застави та одержані кошти витрачав на алкогольні напої та свої особисті потреби. Остаточним фактором, який вплинув на припинення сімейних відносин сторін, було нанесення позивачці відповідачем 20.10.2016 легких тілесних ушкоджень, про що нею подано відповідну заяву до Самбірського ВІІ ГУНП у Львівській області, за результатами розгляду якої порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України. Наведені обставини, на думку позивачки, можуть негативно відобразитись на психічному здоров`ї дітей. З огляду на досвід, який склався у суспільстві, проживання дітей саме з матір`ю є для них більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації, можливостей та часу, щоб приділяти дітям увагу. Враховуючи вік дітей, а також те, що між дитиною та матір`ю у ранньому віці існує тісний зв`язок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини, просила суд визначити місце проживання її дітей з матір`ю. Ненадання відповідачем коштів на утримання дітей при спільному проживанні подружжя, є свідченням того, на думку позивача, що відповідач не буде добровільно надавати їх у випадку роздільного проживання з дітьми, що спонукало позивачку звернутися до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 січня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_6 .

З даним рішенням не погоджується, вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права, з наданням переваги одним доказам та не звернення уваги на інші. Також вважає рішення суду таким, що суперечить судовій практиці визначеній Верховним Судом України в аналогічних правовідносинах. Вказує, що районним судом не встановлено жодних виняткових обставин, які б свідчили про неможливість проживання дітей з матір`ю. Зазначає, що у батька дітей немає постійного місця праці, він місяцями не буває з дітьми та не цікавиться їхнім життям. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_11 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у скарзі. Подали копію свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 , відповідно до якого прізвище позивачки ОСОБА_6 після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_12 .

Представник відповідача ОСОБА_4 . проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Також, із ряду постанов Верховного Суду вбачається висновок, згідно з яким пріоритетними у справах, що стосуються визначення місця проживання дитини, є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини, а також захисту якнайкращих інтересів дитини.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Також, згідно зі статями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, і при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2006 року. 30.01.2007 у сторін народилась донька ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_14 .

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2017 шлюб між сторонами розірвано.

Згідно із копії довідки Луківського навчально-виховного комплексу «Середня загальноосвітня школа I-III ступенів дошкільний навчальний заклад» від 18.11.2016 №05-04/245 убачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у 4 класі даного навчального закладу, на час видачі вказаної довідки.

З копії довідки, виданої Рудківською дитячою музичною школою від 05.12.2016 № 34 вбачається, що ОСОБА_7 з 01.09.2014 року навчається по класу фортепіано. Зі слів класного керівника ОСОБА_15 всі заходи, в яких бере участь ОСОБА_7 відвідуються мамою ОСОБА_6 , а також оплата за навчання з 01.09.2014 по 01.12.2016 проводилася ОСОБА_6 .

У матеріалах справи наявна характеристика ОСОБА_7 від 18.11.2016 Луківського навчально-виховного комплексу «Середня загальноосвітня школа I-III ступенів дошкільний навчальний заклад», яка характеризує дитину виключно із позитивної сторони.

З копії акту обстеження умов проживання представниками Органу опіки та піклування Пустомитівської РДА від 11.01.2017 буд. АДРЕСА_1 , по АДРЕСА_1 , убачається, що за вказаною адресою проживають і мають постійне місце проживання ОСОБА_16 - голова двору, ОСОБА_17 - син, ОСОБА_6 - співмешканка сина. Створено задовільні умови для навчання, виховання, проживання та розвитку дітей ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Особи, що проживають за вказаною адресою зарекомендували себе з позитивної сторони, стосунки між ними добрі, є взаєморозуміння та повага один до одного. ОСОБА_20 та ОСОБА_17 не заперечують, щоб діти ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживали разом із ними у вказаному будинку.

З копії довідки про склад сім`ї від 10.11.2016, виданої ОСОБА_3 . Луківською сільською радою №3259, вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 до складу сім`ї (зареєстрованих) входять ОСОБА_21 , 1958 року народження батько, ОСОБА_22 1962 року народження мати, ОСОБА_7 2007 року народження дочка, ОСОБА_8 2009 року народження син, ОСОБА_6 1987 року народження дружина зареєстрована, але не проживає. Загальна площа будинку 125,5 м. кв., житлова площа 67,6 м. кв.

Згідно акта обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_3 у с. Загір`я, Самбірського району Львівської області від 07.08.2017: діти ОСОБА_3 проживають разом із батьком в будинку батьків за адресою: АДРЕСА_2 . Діти забезпечені всім необхідним і отримують належний догляд, в будинку є всі необхідні умови для проживання і розвитку дітей. На час обстеження виявлено: діти забезпечені одягом і взуттям, кожній дитині відведено окрему кімнату, в будинок підведено воду, є ванна кімната, дітям дідусь і бабуся придбали комп`ютер, телевізор, в будинку зроблено сучасний ремонт, на час відсутності батька за дітьми здійснюють догляд дідусь і бабуся, які ніде не працюють, а допомагають сину виховувати дітей, утримуючи підсобне господарство забезпечують дітей екологічно чистими продуктами. На час обстеження в будинку перебувала дочка, а сина забрала без дозволу мати.

З копії довідки про доходи № 1 ОСОБА_6 від 10.07.2017 убачається, що загальна сума її доходу за період з 11.01.2017 по 30.06.2017 за винятком аліментів становить 18457,50 грн.

Згідно із довідки, виданої ТзОВ «НАДРА» м. Нижньовартовськ, Російської Федерації від 22.08.2017 № 10, копія і офіційний переклад якої наявний в матеріалах справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно працює в організації Товариство з обмеженою відповідальністю «НАДРА» на посаді помічник бурильника КРС 4 розряду з 29 червня 2017 р. по теперішній час. ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем праці.

Факт працевлаштування відповідача ОСОБА_3 стверджується також наявними в матеріал справи копіями та офіційними перекладами патенту виданого на ім`я ОСОБА_3 , Серія НОМЕР_2 від 23.06.2017, міграційної карти ОСОБА_3 Серія 1516 №0188204, трудового договору №1740 від 29.06.2017.

Згідно висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Самбірської РДА Львівської області від 01.12.2017 №02-30-4219/1-14 комісія вивчивши всі представлені матеріали, виходячи з інтересів малолітніх дітей та враховуючи думку дитини, вважає за доцільне проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як з матір`ю, ОСОБА_6 , так і з батьком, ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання щодо місця проживання ОСОБА_7 суд правильно взяв до уваги те, що дитина ОСОБА_23 від народження жила не лише зі своїми батьками, а й разом з бабусею і дідусем, які піклувалися про неї, а відтак батьки відповідача відігравали значну роль у її житті, врахував її бажання, висловлене під час комісійного дослідження та надання висновку органом опіки та піклування, проживати із батьком, а отже із бабою та дідом, які проживають разом.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові в частині визначення місця проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_6

Рішення суду в цій частині відповідає матеріалам справи, доказам, нормам матеріального і процесуального права, є законним, обґрунтованим та таким, таким, що підлягає залишенню без змін, як таке, що відповідає якнайкращим інтересам дитини ОСОБА_7 ..

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору про її виховання, місця проживання.

Як роз`яснено у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким з батьків вона бажає проживати.

Разом з тим, суд першої інстанції при вирішення питання місця проживання дитини ОСОБА_8 , взяв до уваги рекомендації міжнародного та національного законодавства щодо гармонійного розвитку та росту дітей в умовах їх спільного проживання, оскільки найчастіше діти прив`язані один до одного, створюючи одну сім`ю, проте не заслухав і не врахував думку ОСОБА_8 з цього питання.

Судом апеляційної інстанції заслухано думку ОСОБА_8 Зі слів малолітнього ОСОБА_8 встановлено, що він хоче проживати з матір`ю ОСОБА_6 .

Встановлено також, що ОСОБА_8 тривалий час проживає з матір`ю в АДРЕСА_1 району АДРЕСА_1 , де створено задовільні умови для його навчання, виховання, що стверджується актом обстеження умов проживання від 11.01.2017 (а.с.21 т.1), навчається у Зимноводівській загальноосвітній школі № 1 (а.с.46 т.2), відвідує музичний гурток. З характеристики ОСОБА_8 , виданої директором Зимноводівської ЗОШ №1, вбачається, що мати цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до виховання сина, регулярно відвідує школу (а.с.47 т.2). Вказане свідчить про належне утримання та виховання матір`ю сина ОСОБА_8 , утворення у нього сталих життєвих зв`язків, певного укладу життя.

Колегія суддів враховує вищезгаданий висновок органу опіки та піклування, яким визначено доцільним проживання малолітніх дітей як з матір`ю ОСОБА_6 , так і з батьком ОСОБА_3 .

Зважаючи на вказані норми закону, а також обставини, що мають значення для розгляду справи колегія суддів прийшла до висновку про те, що проживання ОСОБА_8 з матір`ю сприяє якнайкращому забезпеченню його інтересів в належному утриманні, вихованні, розвитку, тому рішення суду в частині відмови у визначення місця проживання ОСОБА_8 з матір`ю слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Відповідно до 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв`язку з задоволенням позову в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_6 , з якою дитина проживає з червня 2017 року, що визнали сторони в судовому засіданні, з ОСОБА_3 слід стягувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_8 в розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.06.2017 до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 січня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю, ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнення аліментів на його утримання скасувати та постановити нову постанову.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю, ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітиною повноліття, починаючи з 01 червня 2017 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 06.06.2019

Головуючий

Судді