Ухвала

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 199/9550/15-ц

провадження № 61-17626св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міністерство внутрішніх справ України, Дніпропетровський районний відділ головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу керівника громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», яка діє в інтересах члена громадської організації ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2016 рокуу складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 10 листопада 2014 року прокурором Дніпропетровського району Дніпропетровської області до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення відносно позивача охоронцями ТСЛ «ОЛДІ» кримінального правопорушення за статтею 356 КК України. Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року зобов`язано слідчого Сутулу Ю.А. внести відомості про вчинення відносно позивача охоронцями ТСД «ОЛДІ» кримінальних правопорушень передбачених частиною другою статті 189 КК України. Відомості про вчинення старшим охоронцем будівельного гіпермаркету відносно позивача кримінального правопорушення за частиною першою статті 383 КК України були внесені до ЄРДР та 28 серпня 2015 року розпочато досудове розслідування. Прокуратурою Дніпропетровського району два кримінальних провадження об`єднані за єдиним номером, досудове розслідування доручено провести слідчому СВ Дніпропетровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Сутулі Ю.А., який в подальшому виніс постанову про закриття кримінального провадження, яка була скасована ухвалою слідчого судді 17 серпня 2015 року. Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року зобов`язано слідчого Сутулу Ю.А. внести відомості про вчинення відносно позивача сторожами ТСД «ОЛДІ» ОСОБА_11, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 кримінальних правопорушень за частиною другою статті 189, частини першої статті 383 КК України.

В цей же день на свою адресу він отримав смс-повідомлення з погрозами вбивства та цього ж дня на його мобільний телефон було здійснено два дзвінки з невідомого номера, один з яких з погрозами фізичної розправи. Аналогічні смс-повідомлення та дзвінки з погрозами позивач отримував 31 липня 2015 року, 03 серпня 2015 року, 04 серпня 2015 року, 05 серпня 2015 року та 06 серпня 2015 року. Побоюючись за своє життя та за життя своєї родини, ОСОБА_1 звернувся до слідчого Сутули Ю.А. з проханням забезпечити йому і родині безпеку, проте останній клопотання позивача про надання безпеки не розглянув, незважаючи на те, що ухвалою слідчого судді від 16 вересня 2015 року визнана протиправною бездіяльність слідчого Сутули Ю.А. в частині істотного порушення вимог Кримінально-процесуального кодексу України щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 від 06 серпня 2015 року та незастосування заходів безпеки щодо нього та членів сім`ї, майна та житла у кримінальному провадженні №0001575. Лише після особистого прийому прокурором Дніпропетровської області, 27 листопада 2015 року позивачу було забезпечено безпеку, виконання постанови про забезпечення безпеки доручено Головному управлінню національної поліції в Дніпропетровській області. Позивач вважає, що своєю бездіяльністю слідчий СВ Дніпропетровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Сутула Ю.А. порушив вимоги КПК України нерозглядом клопотання ОСОБА_1 , вчинив протиправну бездіяльність, порушив конституційні права та законні інтереси позивача, завдав матеріальної та моральної шкоди.

Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути на свою користь матеріальні збитки (упущену вигоду) у розмірі 705,52 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, та вирішити питання щодо судових витрат за статтею 85 ЦПК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 06 червня 2016 року, із врахуванням додаткових рішень від 04 серпня 2016 року та від 18 листопада 2016 року та ухвали від 18 листопада 2016 року про виправлення описки, в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що СВ Дніпропетровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 не перебував у трудових відносинах з Міністерством Внутрішніх справ України, то відповідно вимоги позивача про відшкодування МВС України матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2016 року та додаткові рішення від 04 серпня 2016 року та від 18 листопада 2016 року - скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 82,86 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у зв`язку з фактами протиправної бездіяльності слідчого СВ Дніпропетровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Сутули Ю.А., позивачу заподіяно моральну шкоду, яка, відповідно до правових норм, підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року керівник організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», яка діє в інтересах члена громадської організації ОСОБА_1 - Третяк Ю.подав до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 705,52 грн та моральну шкоду в сумі 12 000,00 грн завдану внаслідок вчинення протиправної бездіяльності посадовою особою органу що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування - слідчим слідчого відділу Дніпропетровського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області Сутулою Ю . А . Крім того, стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять у зв`язку з явкою до суду у порядку статті 85 ЦПК України, за правилами встановленими Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 в сумі 1 856,64 грн.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не застосував рішення ЄСПЛ «Ігнаткіна проти України» при розгляді даної справи як джерело права. Суди встановивши факт порушення прав ОСОБА_1 зобов`язані були врахувати практику ЄСПЛ щодо розміру справедливої сатисфакції.

Крім того, статтею 85 ЦПК України передбачено витрати сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду. Тому компенсація за відрив від звичайних занять має бути виплачена за 12 днів, в які ОСОБА_1 з`являвся до суду саме в цій справі.

Аргументи інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подавали.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

У березні 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

06 червня 2019 року справу передано судді доповідачу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення.

Розглянувши касаційну скаргу керівника організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», яка діє в інтересах члена громадської організації ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ помилково прийнята до розгляду касаційну скаргу ГО «ДНПГО» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 , оскільки ГО «ДНПГО» не може бути представником позивача у суді та вчиняти від його імені будь-які процесуальні дії за таких підстав.

На підтвердження правового статусу та повноважень щодо представництва інтересів позивача громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» надала суду копії таких документів:

витяг з протоколу № 1 від 15 вересня 2014 року установчих зборів засновників цієї громадської організації, згідно з яким ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вирішили створити ГО «ДНПГО» без статусу юридичної особи для здійснення представництва та захисту прав і законних соціальних, економічних, творчих, культурних, екологічних, трудових та інших інтересів, які не суперечать законодавству України, цієї громадської організації та її членів у судах усіх рівнів і ланок, перед фізичними та юридичними особами, фізичними особами-підприємцями і суб`єктами владних повноважень;

наказ Дніпропетровського міського управління юстиції від 15 жовтня 2014 року № 381 про прийняття повідомлення про утворення ГО «ДНПГО» відповідно до статті 16 Закону України «Про громадські об`єднання»;

витяг з протоколу від 01 грудня 2014 року № 1 засідання Ради керівництва громадської організації стосовно вирішення питання про прийняття до лав членів ГО «ДНПГО» Співака О. В.;

Громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів (частина перша статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу (частина п`ята статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Правоздатність неурядових організацій, які не мають статусу юридичної особи, може мати визначенні національним законодавством особливості, обмеження порівняно з неурядовими організаціями, які мають статус юридичної особи.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України). Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника (частина перша статті 38 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом) аналогічні вимоги містяться у частині першій статті 58 ЦПК України.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 14-52цс19.

Установлено, що ГО «ДНПГО» звернулось із касаційною скаргою в інтересах позивача. Стосовно само представництва, то ГО «ДНПГО» не є особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (статті 45 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом, аналогічні вимоги містяться у статті 56 ЦПК України).

Відповідно до статті 40 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом, представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу.

Що кореспондується з частинами першою та другою статті 60 ЦПК України, якою передбачено, що можливість бути представником у суді мають адвокат або законний представник (стаття 59 ЦПК України); під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього кодексу.

При тлумаченні положень Закону України від 22 березня 2012 року № 4572-VІ «Про громадські об`єднання», Конституційний Суд України в Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 вказав на те, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах і якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Отже, з метою забезпечення інтересів правосуддя, виконання завдання цивільного судочинства ЦПК України як у редакції, чинній на час розгляду справи судом, так і у редакції, чинній на час розгляду справи касаційним судом, не передбачає права громадської організації без статусу юридичної особи бути представником у суді, оскільки таке право належить адвокатові, законному представникові. Ці вимоги законодавства щодо представництва у цивільному процесі є чіткими та передбачуваними для ОСОБА_1 і ГО «ДНПГО».

При цьому, членство в громадській організації само по собі не є підставою для виникнення процесуального представництва. Для цього необхідне волевиявлення особи, яка потребує представництва та наявність необхідних належним чином оформлених та завірених уповноважуючих документів. За відсутністю такої згоди та необхідних документів, громадська організація не може бути допущена судом до здійснення функцій процесуального представника.

Та обставина, що основною метою та завданням організації є допомога у реалізації громадянам своїх прав та законних інтересів не може свідчити про наявність у організації цивільної процесуальної правоздатності у цій справі.

Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати (пункт 2 частини першої статті 396 ЦПК України).

У зв`язку із такими обставинами та з огляду на положення наведеної процесуальної норми, Верховний Суд вважає за необхідне закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2016 року.

Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу (частина друга статті 396 ЦПК України).

Керуючись статтею 396 ЦПК України ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою керівника громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», яка діє в інтересах члена громадської організації ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2016 року у справі № 199/9550/15-ц закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков