Єдиний унікальний номер 236/709/19 Номер провадження 22-ц/804/1589/19
Номер провадження 22-ц/804/1589/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді- доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду від 05 квітня 2019 року, (ухваленого під головуванням судді Ткачова О.М.) цивільну справу №236/709/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця» в особі структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця», де на момент звільнення працювала помічником начальника з кадрових питань виробничого підрозділу « Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління».

Згідно наказу №1028-ОС від 17 липня 2017 року вона була звільнена із роботи у зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні з нею не було проведено остаточного розрахунку. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 41538, 81 грн., одноразову грошову допомогу у розмірі одного середнього заробітку, яка складає 8632,20 грн..

Рішенням Краснолиманського міського суду від 05 квітня 2019 року позовні вимоги задоволені частково. З АТ "Українська залізниця" на користь позивачки стягнуто заборгованість по заробітній платі з березня по липень 2017 року в сумі 41538,81 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів);

В апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та за неповного з`ясування всіх обставин.

Вказує, що на момент звільнення позивач працювала в Луганській дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», але місцезнаходження будівлі, де вона працювала, знаходилось на непідконтрольній території, де на той час виробнича діяльність відповідача була припинена у зв`язку із втратою контролю над майном.

Відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року №62/2017 відповідач фактично був позбавлений можливості забезпечувати виконання своїх зобов`язань до моменту усунення форс-мажорних обставин.

Оскільки табелі обліку робочого часу щодо позивача велись на непідконтрольній території, в розпорядженні відповідача відсутні табелі обліку робочого часу, тобто первинні документи, які фіксують факт виконання працівником роботи з березня по травень 2017 року, а тому підстав для нарахування позивачу заробітної плати не має, нарахування її є технічно та юридично неможливим. Зокрема, для розрахунку середньої заробітної плати необхідна інформація про виплачені раніше позивачу суми та їх склад, для встановлення, чи підлягають ці суми включенню у розрахунок. За відсутності зазначених відомостей, провести розрахунок середньої заробітної плати неможливо.

Встановлено, що позивач не перемістився з непідконтрольної території, продовжив працювати на тій частині підприємства, яка перебувала на території проведення антитерористичної операції.

Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання відповідачем зобов`язань,передбачених зокрема статтями 115, 116 КЗпП України. Відповідач зазначає, що на момент існування заборгованості по заробітній платі, частина підприємств Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» знаходились на непідконтрольній українській владі території, тому затримка належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України відбулася через настання обставин непереборної сили.

Позивачка отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 р. в сумі 2625, 01 грн., згідно видаткового ордеру від 26.01.2018 року № 2, що не було враховано судом. Крім того, вона отримала 300 грн. премії з нагоди жіночого свята згідно платіжної відомості від 06.03.2017 року № 543. Таким чином це призвело до завищення суми стягнення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 50171,01 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відповідача з 14.01. 1997 року по 17.07.2017 року на різних посадах ДП «Донецька залізниця».

Наказом №1/ос від 18.07.2016 року з 20 липня 2016 року продовжено дію трудових договорів з виробничим підрозділом «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу »Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниці» ПАТ «Українська залізниця», в тому числі і з позивачкою.

Наказом регіональної філії «Донецька залізниці» ПАТ «Українська залізниця» з 16 березня 2017 року встановлено початок простою для всіх працівників апарату управління

структурних підрозділів » Донецька дирекція залізничних перевезень» та »Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниці» ПАТ «Українська залізниця».

Наказом №1028/ос від 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України з 17 липня 2017 року з виплатою вихідної допомоги та компенсації за 28 днів невикористаної відпустки, що також підтверджується записами в трудовій книжці. (а.с.8-11).

За березень 2017 року помічникові начальника з управління кадрами ОСОБА_1 згідно розрахунку заробітної плати (табулеграми) нараховано всього 7613,78 грн., сума до виплати складає 3111,34 грн..

За квітень 2017 року згідно розрахунку заробітної плати (табулеграми) позивачці нараховано всього 4821,77 грн., сума до виплати складає 3834,19 грн..

За травень 2017 року згідно розрахунку заробітної плати (табулеграми) позивачці нараховано всього 4821,77 грн., сума до виплати складає 3834,19 грн..

За червень 2017 року згідно розрахунку заробітної плати (табулеграми) позивачці нараховано всього 4821,77 грн., сума до виплати складає 3834,19 грн..

За липень 2017 року згідно розрахунку заробітної плати (табулеграми) позивачці нараховано всього 20233,72 грн.,в тому числі компенсація за невикористану відпустку 28 днів в сумі 8760,64 грн. та вихідна допомога при звільненні в сумі 8623,47 грн; сума до виплати складає 16175,75 грн..

Компенсація за невикористану відпустку 28 днів в сумі 8760,64 грн. підтверджена розрахунком,проведеним головним бухгалтером ОСОБА_2 ..

Згідно табелів обліку використання робочого часу за квітень-липень 2017 року, підписаних відповідальними особами, ОСОБА_1 . в березні відпрацьовано 12 днів, простой склав-10 днів, в квітні 2017 року - 19 днів простою,в травні-20 днів простою, в червні-20 днів простою, в липні-11 днів простою (а.с.24-33).

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримала повного розрахунку, що підтверджено відповідними наказами та записами в трудовій книжці.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості за квітень-липень 2017 року.

Висновок суду підтверджується наданими позивачем розрахунками заробітної плати (табулеграмами), які мають підпис головного бухгалтера ОСОБА_2 та скріплені відповідною печаткою, копіями наказів та трудової книжки, копіями табелів обліку використання робочого часу за квітень-липень 2017 року та узгоджується з положеннями ст.116 КЗпП України.

При цьому суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати за квітень - липень 2017 року, копії наказів та трудової книжки,копії табелів обліку використання робочого часу.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

В підтвердження не виплаченої заробітної плати за період з березня по липень 2017 року позивачем надані копії розрахунку заробітної плати (табулеграми) за підписом головного бухгалтера ОСОБА_2 та відповідною печаткою, в яких зазначені нараховані суми за березень - 7613,78 грн., квітень - 4821,77 грн., травень - 4821,77 грн., червень - 4821,77 грн., липень - 20233,72 грн. (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку - 8760,64 грн. та вихідної допомоги - 8623,47 грн.) (а.с.17-21).

Суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами, надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати, журнали виходу на роботу в період простоїв. Зазначені розрахунки нічим не спростовані.

Розмір заборгованості по заробітній платі, визначений судом першої інстанції, позивачем не оспорюється.

Відповідачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем.

Рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи про те, що у відповідача відсутні табелі обліку робочого часу позивача, а тому відступні підстави для нарахування заробітної плати, є безпідставними. Відповідно до Наказу Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці" Табель обліку використання робочого часу - це одна з типових форм первинної облікової документації підприємств, установ, організацій.

Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.

Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.

Отже, цей первинний документ повинен бути оформлений відповідачем.

Позивачкою в підтвердження позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за квітень-липень 2017 року надано копії табелів обліку використання робочого часу, якими підтверджено її виходи на роботу в зазначений період. Табелі мають підписи відповідних посадових осіб, до компетенції яких входило ведення табелю.

Відповідачем не надано доказів, які б спростовували правильність даних ,зазначених в табелях та доказів того, що позивачка не виконувала роботу за спірний період.

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно прийняв табель як належний доказ в підтвердження відпрацьованого часу позивачкою, який повинен бути оплачений відповідачем.

Посилання на те, що відповідачем була припинена виробнича діяльність на неконтрольованій території в зв`язку із втратою контролю над майном, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про виплату заборгованості по заробітній платі, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами. Підприємство працювало в умовах АТО і до 2017 року зобов`язане було передбачити всі можливі обставини, які б перешкодили подальшій діяльності структурних підрозділів, задля чого повинно було приймати всі заходи для того, щоб мати на території України всі первинні бухгалтерські документи для оплати праці працівників. Видавши наказ про оплату працівникам часу простою з березня 2017 року відповідач не приймав ніяких заходів для вирішення питання про звільнення працівників та збереження відповідних документів, їх звільнення було проведено лише в липні

2017 року.

Незалежно від виниклої ситуації відповідач мав можливість вирішити питання оперативно щодо звільнення працівників, однак вирішив це питання лише в липні 2017 року. Доказів того, що для вирішення питання про видання наказу про звільнення працівників існувала непереборна сила не надано .

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при визначенні розміру заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року не враховано виплату ОСОБА_1 депонованої заробітної плати за першу половину березня 2017 року в сумі 2625,01 грн..

Наданим видатковим касовим ордером №2 від 26.01.2018 року підтверджується виплата зазначеної суми особисто позивачці (а.с.73).

Оскільки судом першої інстанції було визначено суму заборгованості за березень-липень 2017 року в 41538,81 грн. і зазначена сума не оспорювалася позивачем, то з урахуванням отриманої позивачем депонованої заробітної плати за першу половину березня 2017 року в сумі 2625,01 грн., заборгованість за березень-липень 2017 року складає 38913,80 грн..

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої суми заборгованості з 41538,81 грн. на 38913,80 грн..

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 50171,01 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду від 05 квітня 2019 року в частині розміру стягнутої суми заборгованості по заробітній платі змінити.

Зменшити розмір заборгованості по заробітній платі, стягнутої з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 з 41538,81 грн. до 38913,80 грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: