КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6644/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2019 року місто Київ

справа № 754/15911/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Саламон О.Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив змінити розмір аліментів, встановлених рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2010 року у справі №2-2641/10 щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі з 5000 грн. до 2500 грн. щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону.

В обґрунтування вимог посилався на те, що з 27 лютого 1999 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2010 року. Від шлюбу сторони мають чотирьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначав, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2010 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання чотирьох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісяця.

Вказував, що станом на день звернення з даним позовом до суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 досягли повноліття, при цьому, з нього продовжують стягуватись аліменти на утримання чотирьох дітей, оскільки в рішенні суду відсутня вказівка на те, що після досягнення старшою дитиною повноліття, аліменти мають стягуватись з вирахуванням рівної частки, яка припадала на неї.

Зауважував, що він з 26 липня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі від якого має сина, тобто має додаткові матеріальні витрати.

Зазначав, що оскільки інший шлях вирішення вказаного питання не передбачений чинним законодавством, а сплата аліментів в розмірі 5000 грн. призведе до його скрутого матеріального становища, порушення його прав та прав членів його сім'ї.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Розмір аліментів, визначений рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2010 року №2-2641/10 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінено з 5000 грн. на 3000 грн. щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, з наступною індексацією у відповідності до закону.

В задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що протягом усього часу після розлучення вона самостійно утримувала чотирьох дітей, які постійно відвідують позашкільні гуртки, спортивні секції, беруть участь у міжнародних змаганнях, оздоровлюються в дитячих таборах, та що вказані витрати не відносятстя до додаткових витрат в розумінні ст.185 СК України.

Вказувала, що оцінюючи матеріальний стан позивача, суд першої інстанції помилково зазначив, що докази про його фінансову спроможність сплачувати аліменти у встановленому розмірі (наявність нерухомого майна, туристичного бізнесу) відсутні.

Зазначала, що матеріальне становище ОСОБА_2 дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дітей у встановленому розмірі та такі витрати не впливають на його матеріальний стан, оскільки він разом зі своєю дружино ОСОБА_7 займається власним туристичним бізнесом на гірськолижному курорті Драгобрат, вартість в трьохмісному номері ТКС «Мальва» становить 160 Євро.

Посилалася на те, що поза увагою суду залишився факт придбання дружиною позивача ОСОБА_7 в червні 2018 року автомобіля «ToyotaCorolla», що є спільною власністю подружжя.

Вказувала, що в період шлюбу її з позивачем ОСОБА_2 ними було набуто значну кількість нерухомого майна, а саме квартири в новобудовах у місті Києві, за рахунок якого можна утримувати дітей, проте після розлучення з ОСОБА_2 він вивіз всі документи та переоформив все майно на свою довірену особу. Оськільки, права на квартири в новобудовах ніде в державних реєстрах не реєструються та через відсутність документів відповідач протягом багатьох років намагається поновити свої права на спільне майно.

Зазначала, що у позивача є значна кількість нерухомого майна, яке може бути джерелом доходів для утримання дітей та сплати аліментів у сумі 5000 грн. щомісячно.

Зауважувала, що позивач не бере участі у вихованні та утриманні дітей та має заборгованість по аліментам за період з 2010 по 2018 роки в розмірі 354453,30 грн та оскільки ОСОБА_2 уникає реєстрації на своє імя будь-якого рухомого та нерухомого майна, рахунки в банківських установах не відкриває, офіційно не працевлаштований то виконавче провадження із стягнення заборгованості триває без результатно.

Посилалася на те, що суд протиправно не взяв до уваги її матеріальний стан - надання фінансової підтримки старшим дітям, наявність вказаної заборгованості по аліментах та те, що син ОСОБА_3 є інвалідом дитинства.

Вказувала, що суд незаконно змінив розмір аліментів з дати надсилання позовної заяви, а не з дати набрання рішенням суду законної сили.

Зазначала, що у відзиві на позов вона просила суд розглядати справу у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, проте судом першої інстанції вказане клопотання було проігноровано, внаслідок чого обставини справи не були встановлені повно та всебічно і це призвело до неправильного вирішення спору.

20 травня 2019 року до Київського апеляційного суду від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року без змін. В обґрунтування вимог посилається на його обґрунтованість та законність. Зазначає, що його діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 досягли повноліття і обоє працюють. Вказуває, що посилання відповідача щодо значної кількості нерухомого майна не підтверджені жодним доказом та не заслуговують на увагу. Крім того зазначає, що ОСОБА_1 без дозволу позивача продала дві земельні ділянки, які є спільною власністю подружжя. Вказує, що він протягом чотирьох років регулярно сплачує аліменти щомісячно, проте відповідач після розлучення не дає брати участі у їх вихованні та налаштовує дітей проти нього.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 , як на підставу для зменшення розміру аліментів, посилався на те, що станом на день звернення до суду з даним позовом, його діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 досягли повноліття, при цьому, з нього продовжують стягуватись аліменти на утримання чотирьох дітей у розмірі 5000 грн.

Крім того, вказував, що він з 26 липня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі від якого має сина, тобто має додаткові матеріальні витрати.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 досягли повноліття, тобто змінились обставини, які існували на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є колишнім подружжям, в яких є четверо спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у розмірі 5000 грн. на всіх щомісячно, починаючи з 23 вересня 2010 року та до його повноліття, проте не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З листа Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 05 грудня 2018 року №7906 та довідки про наявність заборгованості за сплати аліментів від 05 грудня 2018 року абачається, що станом на 01 грудня 2018 року у позивача існує заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 354453,30 грн.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 23 вересня 2010 року по 31 березня 2015 року в розмірі 50000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1000 грн.

Вказаним рішенням було встановлено, що ОСОБА_2 займається туристичним бізнесом, перебуває у шлюбі з іншою жінкою, від якого має на утриманні дитину.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, перебування ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_7 з 26 липня 2012 року підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.52).

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 1статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом даної норми СК України зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку такої зміни матеріального чи сімейного стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або у нього з'явився додатковий обов'язок утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), тощо.

Згідно з роз`ясненнями, які виклачені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг повноліття у 2016 році, а ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 досяг повноліття в 2018 році, проте з відповідача продовжують стягувати розмір аліментів, визначених судом у рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2010 року на чотирьох дітей.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що після винесення рішення про стягнення аліментів, змінились обставини, які існували на момент його ухвалення, а саме двоє з дітей досягли повноліття.

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня - 2218 грн.

Колегія суддів враховує, що визначений судом першої інстанції у рішенні розмір аліментів в сумі по 1500 грн. на кожну дитину є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1059 грн).

Статтею 180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ні стороною позивача, ні стороною відповідача доказів їх майнового стану, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Посилання апеляційної скарги на задовільний матеріальний стан позивача, а саме наявність в останнього нерухомого майна, туристичного бізнесу, переоформлення останнім свого майна на іншу особу, уникнення ОСОБА_2 реєстрації на своє ім'я будь-якого рухомого та нерухомого майна, не відкриття на своє ім'я рахунків в банківських установах колегія суддів відхиляє, оскільки доказів на підтвердження обставин, на які посилається відповідач, остання не надала.

Доводи відповідача про те, що матеріальне становище ОСОБА_2 дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дітей у встановленому розмірі та такі витрати не впливають на його матеріальний стан, оскільки він разом зі своєю дружино ОСОБА_7 займається власним туристичним бізнесом на гірськолижному курорті Драгобрат, вартість в трьохмісному номері ТКС «Мальва» становить 160 Євро колегія суддів відхиляє, оскільки доказів отримання позивачем доходу від вказаного бізнесу матеріали справи не містять.

Посилання апеляційної скарги на те, що поза увагою суду залишився факт придбання дружиною позивача ОСОБА_7 в червні 2018 року автомобіля «ToyotaCorolla», що є спільною власністю подружжя колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з витягу МВС України вказаний автомобіль зареєстрований саме на ім'я ОСОБА_7 , а доказів того, що даний автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя, а не за особисті кошти ОСОБА_7 матеріали справи не містять.

Також відповідачем в суді першої інстанції не подавалося клопотання про витребування даних з фіскальної служби для перевірки розміру доходів позивача.

А відтак, колегія суддів враховує, що матеріали справи не місять доказів достатності (наявності) у позивача заробітку (доходу), який би надавав можливість суду визначити аліменти в мінімально рекомендованому розмірі на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи відповідача про те, що вона надає фінансову підтримку старшим ділям, які досягли повноліття: Остапу та Соломії та які не мають регулярного достатнього доходу колегія суддів не бере до уваги, оскільки надання коштів повнолітнім дітям є правом, а не обов`язком батьків.

Посилання апелянта на те, що діти постійно відвідують позашкільні гуртки, спортивні секції, беруть участь у міжнародних змаганнях, оздоровлюються в дитячих таборах, у зв`язку з чим вона несе додаткові витрати колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат необхідних та/або понесених нею на розвиток здібностей дітей та лікування.

При цьому, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання відповідача на те, що син ОСОБА_8 , 2003 року народження є «інвалідом дитинства» через встановлення у нього діагнозу «целіакія», оскільки наявний в матеріалах справи висновок №2/ІІ-20102 р. був дійсний лише до 12 червня 2014 року.

Крім того, сама відповідач в апеляційній скарзі зазначала, що у зв`язку з тим, що поновлення висновку ЛКК потребує щорічного перебування у стаціонарі та необхідності зібрати велику кількість документів, і на перебіг захворювання це ніяк не впливає, в останні роки вона не займалася оформленням цього статусу.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відзиві на позов відповідач просила суд розглядати справу у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, проте судом першої інстанції вказане клопотання було проігноровано, внаслідок чого обставини справи не були встановлені повно та всебічно і це призвело до неправильного вирішення спору колегія суддів відхиляє, оскільки позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів, отже, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи відповідно до ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, а відтак колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи.

Зважаючи на зміну обставин, які існували на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, зміну сімейного стану позивача, перебування на утриманні позивача ще однієї малолітньої дитини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав передбачених ч.1 ст.192 СК України для зміни розміру аліментів визначених рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2010 року з 5000 грн. до 3000 грн.

Разом з цим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд незаконно змінив розмір аліментів з дати надсилання позовної заяви, а не з дати набрання рішенням суду законної сили

У цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Частинами 1, 2 ст.273 ЦПК України передбачено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Враховуючи, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а тому судом першої інстанції неправильно зазначено в резолютивній частині дату, з якої необхідно сплачувати змінений судом розмір аліментів.

Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно змінити шляхом виключення з його мотивувальної частини висновок суду про те, що позивач звернулась до суду 31 жовтня 2018 року, що підтверджується конвертом, в якому надійшов позов до суду, отже, з вказаного моменту необхідно відраховувати початок зміни розміру аліментів на утримання дітей та виключити з резолютивної частини рішення суду дату, а саме - 31 жовтня 2018 року, з якої необхідно сплачувати змінений розмір аліментів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 рокузмінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що позивач звернулась до суду 31 жовтня 2018 року, що підтверджується конвертом, в якому надійшов позов до суду, отже, з вказаного моменту необхідно відраховувати початок зміни розміру аліментів на утримання дітей та виключити з резолютивної частини рішення суду дату, з якої змінено розмір аліментів - 31 жовтня 2018 року.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: