Провадження № 22-ц/801/1120/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 рокуСправа № 127/19556/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О., представника ПАТ КБ «Приватбанк» - Роя В.Л., представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та є законним представником співвідповідача ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про виселення,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та є законним представником співвідповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.09.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 29.04.2005. Після отримання у власність вказаної нерухомості позивач намагався отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. На виконання вимог ст. 109 ЖК України позивачем відповідачам було направлено письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку. Однак, такі вимоги були проігноровані відповідачами і нерухомість не була передана позивачу.

Вищезазначене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інших осіб, які проживають та/або зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстрації місця проживання без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2019 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстрації місця проживання без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні позовних вимог в частині виселення інших осіб, які проживають та/або зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстрації місця проживання без надання іншого жилого приміщення - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 533, 34 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 266, 66 гривень.

Судовий збір в сумі 800, 00 гривень залишено за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк».

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не відповідає фактичним обставинам справи просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

На апеляційну скаргу відзивів не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що 29.04.2005 між ОСОБА_1 та КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № VIH0GF02020538. Згідно умов даного кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк по 27.04.2020 включно, у виді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 26 552, 00 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості в сумі 21 890, 00 доларів США і на оплату страхових платежів за нерухомість в сумі 1 122, 00 доларів США і особисте страхування в сумі 3 540, 00 доларів США зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 1 % щомісячно на суму залишку заборгованості по кредиту і комісії в розмірі 0, 13% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту у відповідності з п. 1.4. даного договору. (а.с. 138-141)

29.04.2005 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 951. (а.с. 136-137)

Того ж дня, 29.04.2005, між ОСОБА_1 та КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед іпотекодержателем, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 952. Згідно п. 6 цього договору, ОСОБА_1 було передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 132-135)

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » і є матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що також було визнано учасниками справи і не мало обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Також, судом встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося шляхом позасудового врегулювання спору шляхом оформлення права власності за іпотекодержателем на іпотечне майно. Згідно із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 67863145 від 12.09.2016, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки від 29.04.2015. Дата державної реєстрації права власності - 07.09.2016. (а.с. 4-5)

Відповідно до відомостей Департаменту адміністративних послуг ВМР та управління ДМС УДМС України у Вінницькій області ОСОБА_1 Наталія Вікторівна та ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 по теперішній час. (а.с. 19, 21, 188)

З договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2005, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 951 вбачається, що на момент його укладення продавець ( ОСОБА_6 ) зобов`язався знятися з реєстрації проживання та звільнити квартиру від речей домашньої обстановки та вжитку до 28.05.2005 (п. 4.12. договору).

Судом встановлено, що реєстрація місця проживання відповідачів у вищевказаній квартирі відбулась після укладення договору іпотеки від 29.04.2005.

Згідно з п. 13, п. 17.7 і п. 17.12 договору іпотеки від 29.04.2005, з моменту набрання чинності цього договору та реєстрації права власності на предмет іпотеки в установленому законом порядку, іпотекодавець має право, зокрема, розпорядитись предметом іпотеки тільки за письмовою згодою іпотекодержателя.

З моменту придбання ОСОБА_8 спірної квартири у власність і проживання у ній, місцем проживання її малолітнього, на той час, сина ОСОБА_4 , було місце проживання його матері, тобто дана квартира.

Право користування вищевказаною квартирою у ОСОБА_3 виникло на підставі факту її народження, тобто з 12.12.2007.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виходив з того, що в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 . Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Позивачем було дотримано процедури виселення, тому суд дійшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

В апеляційній скарзі як на підставу незаконності рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилається на безпідставне набуття права власності на квартиру ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки на час звернення стягнення на предмет іпотеки діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Однак колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, оскільки вказані доводи апеляційної скарги виходять за межі позовних вимог.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною п`ятою статті 263 ЦПК України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись з позов, ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що після отримання права власності на нерухомість, намагався отримати доступ до житла, однак перешкодою стало реєстрація та проживання в ньому ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зазначені обставини були предметом розгляду судом першої інстанції і їм надана належна оцінка.

Разом з цим ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав неправомірного набуття ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на квартиру, однак в суді першої інстанції правомірність набуття позивачем права власності на нерухомість не розглядалась, тобто не була предметом розгляду.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та є законним представником співвідповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко