Дата документу 04.06.2019 Справа № 335/6054/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/6054/18 Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/2112/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Громадської організації «Трансперенсі Інтернешнл Україна», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійними електронних торгів, результатів електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, договору про відступлення права вимоги,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ГО «Трансперенсі Інтернешнл Україна», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійними електронних торгів, результатів електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, договору про відступлення права вимоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником нежилого приміщення (офісу), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

14.02.2008 року між ним та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір № 15-399-028к. З метою забезпечення виконання зобов`язань по вказаному кредитному договору між ним та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 14.02.2008 року був укладений іпотечний договір № 15-399-028і, в якості забезпечення якого було надане вказане нежиле приміщення.

18.12.2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». 01.09.2016 року між Фондом гарантування вкладів та ГО «Транссперенсі Інтернешнл Україна» був укладений договір «Про взаємодію щодо реалізації Пілотного проекту з організації продажу майна (активів) банків в яких запроваджено процедуру тимчасової адміністрації або ліквідації», в рамках виконання умов якого була створена електронна торгова система ProZorro.Продажі.

04.05.2018 року відбувся «Голландський аукціон», переможцем якого став ОСОБА_2 , фізична особа, що на думку позивача є порушенням статті 1054 ЦК України.

18.05.2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлений протоколом електронних торгів № UA-EA-2018-03-12-000397-a від 04.05.2018 року.

Вважав, що вищевказані електронні торги проведено з порушенням чинного законодавства, оскільки в оголошенні про електронні торги, неправильно зазначений предмет забезпечення виконання кредитного договору - окремо розташована будівля загальною площею 73 кв.м. Запорізький; Запоріжжя; Перемоги, 2 .

Також, в паспорті активу і в оголошенні вказано на наявність поручителя по кредитному договору № 15-399-028К від 14.02.2008 року, при цьому рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 08.06.2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2012 року по справі № 2/0818/565/2012 було скасовано в частині вимог про стягнення заборгованості по вищезазначеному кредитному договору з поручителя - відмовлено. Крім того невірно зазначений розмір стягнутої з нього за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2012 року заборгованості по кредитному договору.

Таким чином, в оголошенні про проведення електронних торгів з реалізації права вимоги по кредитному договору № 15-399-028К від 14.02.2008 року невірно вказані усі суттєві обставини кредитного договору, характеристики об`єкту забезпечення та данні про наявність поручителя по кредитному договору.

Організатор торгів та замовник торгів не повідомили його про те, що мають відбутись торги.

Вважав, що вищевказані порушення суттєво вплинули на результат електронних торгів.

На підставі зазначеного просив визнати недійсними електронні торги від 04.05.2018 року з реалізації права вимоги по кредитному договору № 15-399-028К від 14.02.2008 року, оформлені протоколом електронного аукціону № UА-ЕА-2018-03-12-000397-а від 04.05.2018 року та договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів № UА-ЕА-2018-03-12-000397-а від 04.05.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. № 551, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення процедури електронних торгів, оприлюднення в оголошенні неправдивої інформації про об`єкт реалізації, невірне застосування норм матеріального права, порушення ст. 1054 ЦК України, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходів з недоведеності порушення прав позивача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.02.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір № 15-399-028К, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в розмірі 660 000 грн. з оплатою по процентній ставці 17 % процентів річних.

В забезпечення виконання зобов`язання між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 15-399-0281, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме нежиле приміщення, що розташоване за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 73,0 кв., а також між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 14.02.2008 року був укладений Договір поруки № 15-399-0281.

17.12.2015 року згідно з Постановою НБУ № 898 прийнято рішення відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

01.09.2016 року між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та громадською організацією «Трансперенсі Інтернешнл» був укладений договір «Про взаємодію щодо реалізації Пілотного проекту з організації продажу майна (активів) банків яких запроваджено процедуру тимчасової адміністрації або ліквідації».

Для виконання умов зазначеного договору була створена електронна торгова система ProZorro.Продажі.

12.03.2018 року на замовлення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» електронною торговою системою ProZorro.Продажі були оголошені електронні торги «Голландський аукціон» з продажу права вимоги по кредитному договору № 15-399-028К від 14.02.2008 року.

04.05.2018 року відбувся «Голландський аукціон» з реалізації права вимоги по кредитному договору № 15-399-028К від 14.02.2008року. Переможцем аукціону став ОСОБА_2 , який придбав право вимоги за ціною 343 050, 00 грн.

18.05.2018 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів № UE-EA-2018-03-12-000397-a від 04.05.2018 року.

Постановою Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 2-2991/11 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 15-399-028К від 14.02.2008 року та договором поруки № 15-399-028П від 14.02.2008 року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 08.06.2016 року скасовано. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11.07.2012 року в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором змінено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2008 року № 15-399-028К в розмірі 1 325 966 грн. 54 коп. В решті рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 липня 2012 року залишено без змін. Вирішено питання про судові витрати.

Як було вірно зазначено судом першої інстанції, предметом позову є визнання недійсним електронних торгів з реалізації права вимоги по кредитному договору № 15-399-028К від 14.02.2008року, результатів електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15.

Крім того, у вказаній постанові зазначено про необхідність дослідження судом обставини щодо того, чи впливають порушення, допущені при підготовці та проведенні прилюдних торгів, на права позивача.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

В ст. 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Дана норма кореспондується зі ст. 12 ЦПК України, згідно з якою цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положення ст. 175 ЦПК України містять вимоги щодо необхідності зазначення у позовній заяві вимог щодо предмета спору та їх обґрунтування. При цьому позовна заява, зокрема, повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Наведене свідчить про те, що при зверненні до суду позивачу необхідно обґрунтувати в чому саме полягає порушення його прав та законних інтересів, а також довести наявність цих порушень.

В даному випадку підлягає доведенню позивачем порушення його прав та законних інтересів в результаті проведення електронних торгів.

Зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України випливає, що охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Конституційний Суд України в своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004 роз`яснив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Для розуміння поняття «охоронюваний законом інтерес» важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

За приписами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Натомість ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції позивач не надав доказів, які б свідчили про порушення його прав та законних інтересів в результаті проведення спірних електронних торгів з реалізації права вимоги по кредитному договору № 15-399-028К від 14.02.2008 року.

Посилання ОСОБА_1 на порушення переліку законодавчих та нормативних актів, вимоги яких, на думку позивача, були порушені при проведенні електронних торгів, не свідчать про порушення саме його прав.

А тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що визнання правочину недійсним, як спосіб захисту, не може бути застосовано у випадку звернення до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів, результатів електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, договору відступлення права вимоги від 18.05.2018 року без зазначення які права та інтереси позивача були порушені.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо неможливості відступлення права вимоги на користь фізичної особи є необхідним зазначити наступне.

За приписами ст.ст. 512, 516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Таким чином, правочин щодо відступлення права вимоги передбачений прямими нормами чинного цивільного законодавства та обмежень щодо укладення відповідного правочину з фізичною особою не має.

Суд першої інстанції правильно зазначив у рішенні, що відповідно до п. 2.2 договору відступлення права вимоги, до нового кредитора не переходять право на нарахування процентів за користування боржником кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунків боржника, що надані Банку відповідно до умов основного договору.

Отже, твердження позивача про те, що договір про відступлення права вимоги не може бути укладений з фізичною особою, є необґрунтованими, про що й було зазначено судом першої інстанції в рішенні суду.

Посилання ОСОБА_1 на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16, є неприйнятним, оскільки зі змісту вказаної постанови вбачається, що Велика Палата Верховного Суду висловила позицію з приводу укладення договору факторингу, тобто з приводу інших правовідносин.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2019 року у цій справі залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: