КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 760/19956/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Коробенко С.В.

18 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення компенсації за неотримане речове майно,

ВСТАНОВИВ:

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7711/2019
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив стягнути з Міністерства оборони України на свою користь грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно. Судові витрати покласти на відповідача. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року задоволено. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 компенсацію за не отримане речове майно в розмірі 54 571, 58 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням 16.04.2019 Міністерство оборони України звернулося до суду із апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Наголошує на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи.

Звертає увагу на те, що позивач на даний час втратив статус військовослужбовця, а нормативні акти, що регулюють виплату грошової компенсації за не отримане речове майно розраховані для осіб, які є військовослужбовцями, тому Міністерство оборони України не має законних підстав для здійснення виплати даної компенсації.

Разом з тим, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. У свою чергу, останнім місцем проходження служби позивача був Департамент озброєння та військової техніки Міністерства оборони України, який є структурним підрозділом Міністерства оборони України. Наголошує, що позивач повинен був звернутись до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу ЗСУ, а не до Міністерства оборони України стосовно виплати грошової компенсації за не отримане речове майно.

Зазначає, що витяг з наказу директора Департаменту озброєння та військової техніки Міністерства оборони України від 12.02.2016 №9 (по стройовій частині) щодо виплати грошової компенсації за не отримане речове майно не відповідає вимогам чинного законодавства, так як у ньому не зазначений розмір грошової компенсації, що підлягає сплаті.

Позивач у встановлені строки відзив на апеляційну скаргу не подав.

У судовому засіданні представник Міністерство оборони України - Тіхонов О.І. підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

ОСОБА_2 вінтересах ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що неотримання позивачем речового майна військової форми (одягу) за час проходження служби та під час звільнення в запас, а також відповідної компенсації за це майно, стало причиною позбавлення права власності ОСОБА_1 , зокрема володіти, користуватися й розпоряджатися об`єктом власності (грошовими коштами).

З таким висновком суду не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 17 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділу озброєння та військової техніки Повітряних Сил Департаменту озброєння та військової техніки Міністерства оборони України та звільнений наказом Міністра оборони України від 10 лютого 2016 року № 126.

Звертаючись до суду із відповідним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з Міністерства оборони України на свою користь грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в розмірі 54 571,58 грн., у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України.

Відповідно частини 1 статті 5 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці - громадяни України, які проходять службу на території України, беруть участь у всеукраїнському і місцевих референдумах, обирають і можуть бути обраними до відповідних місцевих рад та інших виборних державних органів згідно з Конституцією України.

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці -- це особи, які проходять військову службу.

Відповідно до частини 1 статті 2 даного Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи вищевикладене слід дійти до висновку, що вирішення питання щодо стягнення грошової компенсації вартості за не отримане речове майно під час проходження військової служби стосується сфери публічно-правових відносин.

За наведеного, вимоги ОСОБА_1 не можуть бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції розглянуто позовні вимоги ОСОБА_1 з порушенням предметної юрисдикції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно до п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю, оскільки спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати підлягають перерозподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

За наведеного, з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 057,20 грн. за подачу апеляційної скарги відповідно до клопотання відповідача.

Керуючись ст. ст. 255, 374, 377, 381 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року скасувати.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення компенсації за не отримане речове майно закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України судовий збір в розмірі 1 057,20 грн.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 20.06.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова