ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2159/19 Справа № 182/5140/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Тихомиров І.В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Комунального вищого навчального закладу «Нікопольський медичний коледж» та ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального вищого навчального закладу «Нікопольський медичний коледж» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди. Просила, з урахуванням уточнень, скасувати накази № 116-к від 22.06.2015 р. та 117-к від 22.06.2015 р. про її звільнення, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Посилаючись, що її звільнення призвело до моральних та фізичних страждань, просила суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює в 10000,00 грн. (том 1 а.с.1-2, том 2 а.с.173-174, том 3 а.с. 120-127, том 5 а.с. 197)

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації (відсутністю вищої медичної освіти), які перешкоджають продовженню виконання роботи на посаді заступника директора з навчальної роботи за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України № 116-к від 22 червня 2015 року. Визнано незаконним та скасовано наказ КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» про внесення змін до пункту 1 сторінки 10 наказу № 116-к від 22 червня 2015 року, а саме зміни дати звільнення ОСОБА_1 , заступника директора з навчальної роботи з 08 червня 2015 року на 22 червня 2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з навчальної роботи КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» з 22 червня 2015 року. Стягнуто з КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 183 604 грн. 92 коп., без урахуванням податків, які підлягають стягненню та моральну шкоду у розмірі 500 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника директора з навчальної роботи КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» з 22 червня 2015 року та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 5162 грн. 91 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (том 6 а.с.53-62).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення на її користь середнього заробітку, збільшити його до 400259 грн. та збільшити розмір моральної шкоди до 10000 грн. В мотивування апеляційної скарги зазначає, що при визначені розміру середнього заробітку, судом безпідставно не врахований корегуючий коефіцієнт, що спричинило стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у меншому розмірі. Крім того, вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає глибині її хвилюванням та порушенням нормального життя, достатнім вважає розмір компенсації - 10000 грн. (том 6 а.с.71-73).

В апеляційній скарзі відповідач КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, посилаючись, що висновок суду першої інстанції про відсутність доказів невідповідності позивача займаній посаді не ґрунтуються на матеріалах справи. Не взято до уваги, що наказ про звільнення містить чітко сформовані підстави звільнення, за яких позивач не відповідала займаній посаді. Судом не враховано вимоги п.6 Кваліфікаційних вимог, згідно якого, позивач зобов`язана мати вищу медичну освіту та стаж педагогічної роботи у вищих навчальних закладах не менше 5 років. Не враховано, що в обов`язки позивача входить організаційні функції навчально-виховної роботи, організація учбового процесу. Також вважає неможливим застосування до спірних правовідносин положення наказу №665 від 01 червня 2013 року, оскільки на час прийняття позивача на роботу він ще не діяв (том 6 а.с.75-83).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» задоволено. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (том 6 а.с.222-225).

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 7 а.с.71-75).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, з урахуванням постанови Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а апеляційну скаргу КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , відповідно до наказу № 272-к від 01 вересня 2009 року прийнята на роботу до Нікопольського медичного училища на посаду заступника директора з навчальної роботи з 01 вересня 2009 року. Того ж дня ОСОБА_1 була ознайомлена з посадовою інструкцією заступника директора з навчальної роботи.

Наказом директора Нікопольського медичного училища № 289-у від 22 вересня 2009 року змінено прізвище заступника директора з навчальної роботи Нікопольського медичного училища на ОСОБА_1 у зв`язку з одруженням.

Головне управління охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації 25 березня 2010 року за № 13-1381/0/29-10 погодило кандидатуру ОСОБА_1 на посаду заступника директора з навчальної роботи Нікопольського медичного училища.

Наказом директора Нікопольського медичного училища від 13 березня 2015 року № 66-од внесено зміни до посадових та робочих інструкції, у тому числі і до посадової інструкції заступника директора з навчальної роботи.

Рішенням атестаційної комісії головного управління охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 20 квітня 2012 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікаційну категорію «Спеціаліст вищої категорії».

Директором Нікопольського медичного училища Капінус В. А. 08 квітня 2015 року видано наказ № 93-од, за яким створено комісію зі складу працівників Нікопольського медичного училища для здійснення внутрішнього контролю, у тому числі і заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_1

Комісією у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 складено акт перевірки документації інспектора з кадрів Нікопольського медичного училища від 17 квітня 2015 року, у пункті 2 якого зазначається, що під час вивчення особових справ працівників Нікопольського медичного училища щодо відповідності вищої освіти займаній посаді виявлені порушення, а саме: ОСОБА_1 працює на посаді заступника директора з навчальної роботи в Нікопольському медичному училищі з 01 вересня 2009 року, згідно з посадовою інструкцією заступник директора з навчальної роботи повинна мати вищу медичну освіту та стаж роботи у вищих медичних навчальних закладах І-ІІ рівня акредитації на момент прийняття на посаду не менше п`яти років. Проте ОСОБА_1 у 2002 році закінчила Херсонський державний педагогічний університет, згідно з трудовою книжкою з 2002 по 2009 рік мала стаж педагогічної роботи вчителем у школі та викладачем інформатики в Нікопольському педагогічному училищі. Згідно висновку комісії ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді та встановленій посадовій інструкції за кваліфікаційним вимогам, оскільки не має вищої медичної освіти та не мала стажу роботи в медичному навчальному закладі не менше п`яти років на день прийняття її на роботу.

08 травня 2015 року комісією у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було складено акт перевірки документації заступника директора з навчальної роботи Нікопольського медичного училища ОСОБА_1

На погоджуючись із зазначеним у акті порушеннями, ОСОБА_1 на ім`я директора медичного училища 12 травня 2015 року надала свої пояснення.

22 травня 2015 року директор Нікопольського медичного училища звернувся до голови профспілкового комітету Нікопольського медичного училища про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.2 ч.1 ст.і 40 КЗпП України через виявлену невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації.

Протоколом засідання профспілкового комітету Нікопольського медичного училища від 26 травня 2015 року № 32 ухвалено рішення про надання згоди на звільнення заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_1 за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України через виявлену невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації.

Наказом директора Нікопольського медичного училища від 22 червня 2015 року № 116-к ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади заступника директора з навчальної роботи Нікопольського медичного училища за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації (відсутністю вищої медичної освіти), які перешкоджають продовженню виконання роботи з 08 червня 2015 року.

Наказом директора Нікопольського медичного училища від 22 червня 2015 року № 117-к було внесено зміни до наказу від 22 червня 2015 року № 116-к про дату звільнення ОСОБА_1 з 08 червня 2015 року на 22 червня 2015 року.

Згідно з наказом від 22 червня 2015 року № 116-к підставою для звільнення є допущені грубі порушення заступником директора з навчальної роботи Нікопольського медичного училища, а саме: порушення пунктів 2.1, 2.8, 2.9, 2.10, 2.12, 2.15, 2.16 розділу 2, пункту 5.1 розділу 5 посадової інструкції заступника директора з навчальної роботи, викладені в акті від 08 травня 2015 року. Обґрунтовано наказ про звільнення тим, що: у ході роботи комісії був виявлений факт невідповідності кваліфікації заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам, встановленим розділом 6 Посадової інструкції заступника директора з навчальної роботи. Згідно цієї посадової інструкції обіймати посаду заступника директора з навчальної роботи має право особа виключно за наявності вищої медичної освіти та стажу педагогічної роботи у вищих медичних навчальних закладах не менше п`яти років (до дня прийняття на посаду (акт від 17 квітня 2015 року). Згідно диплому серії НОМЕР_1 , виданого 26 червня 2002 року ОСОБА_1 Херсонським державним педагогічним університетом, остання отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Педагогіка та методика середньої освіти. Математика. Інформатика» та здобула кваліфікацію «вчитель математики та інформатики». Допущені ОСОБА_1 грубі порушення трудової дисципліни (пункти 2.1, 2.8., 2.9., 2.10., 2.12, 2.15., 2.16 розділу 2 та пункт 5.1 розділу 5 Посадової інструкції заступника директора з навчальної роботи), про які йдеться в акті від 17 квітня 2015 року та 08 травня 2015 року є наслідком відсутності у ОСОБА_1 спеціальних знань (вищої медичної освіти), необхідних для якісного виконання посадових обов`язків. За відсутності необхідного кваліфікаційного рівня (вищої медичної освіти) та врахувавши пункт 6 Посадової інструкції заступника директора Нікопольського медичного училища з навчальної роботи, ОСОБА_1 було звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для скасування оспорюваних наказів про її звільнення та поновлення на роботі, оскільки зазначені в наказі про звільнення обставини не містять конкретних фактів неналежного виконання позивачкою своїх трудових обов`язків саме через відсутність у неї вищої медичної освіти, а є, по суті, загальною оцінкою її роботи на посаді заступника директора медичного училища з навчальної роботи. Крім того, позивачка не могла бути звільнена з роботи за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України через відсутність у неї документа про освіту, передбаченого кваліфікаційними вимогами, оскільки роботодавцеві було достеменно відомо про відсутність у неї вищої медичної освіти при прийнятті її на роботу 01 вересня 2009 року.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду та передаючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд не дав оцінки доводам ОСОБА_1 , про що також є посилання в рішенні районного суду щодо застосування ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Визначення «одинокої матері» наведено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та п. 5 ч. 13 ст. 10 Закону України «Про відпустки».

Так, згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Оскільки п. 5 ч. 13 ст. 10 Закону України «Про відпустки» визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька, факт утримання (аліменти) значення не має.

Як вбачається з матеріалів справи, пред`являючи позов і даючи пояснення в ході розгляду справи, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є матір`ю неповнолітнього сина, 2011 року народження, якого виховує та утримує сама, що підтверджується рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року про розірвання шлюбу, довідкою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Малахіт-Н» від 03 листопада 2016 року, довідкою з дитячого садка від 02 листопада 2016 року, довідкою відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року № 2217.

Крім того, до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 надала довідку КЗ "НСЗШ №2" від 25.09.2018 №167, довідку про неотримання аліментів від 04.10.2018 року №1490 з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, довідку про склад сім`ї ОСББ "Малахіт Н" від 01.10.2018 №2525, що підтверджує, що позивачка по теперішній час сама виховує дитину.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у зв`язку з незаконними звільненням позивача оспорювані накази підлягають скасуванню, а ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі.

Доводи апеляційної скарги КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» зводяться до оспорення фактів, які були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Проте, колегія не може погодитися з висновком суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Згідно з п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу. З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п.3 Порядку, у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів.

Вищевказаним Порядком зазначено, що час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Згідно наданої відповідачем довідки, середньоденна заробітна плата позивача складає 322,68 грн. (том 5 а.с.229). ОСОБА_1 звільнена з 22.06.2015. Станом на день ухвалення рішення суду першої інстанції час вимушеного прогулу становить 569 робочих днів. Виходячи із цього сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивачки за час вимушеного прогулу складає: 569 днів х 322,68 грн. = 183604,92 грн.

За змістом п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як розрахунковому періоді, так і в періоді, так і в період, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої суми заробітної плати в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV Порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток, у випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Враховуючи те, що із часу звільнення позивача до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період затримки виконання рішення суду заробітна плата позивача підлягала коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-203 цс14 від 21 січня 2015 року.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги законодавства не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 183604, 92.

Як вбачається із штатного розпису, посадовий оклад заступника директора з навчальної роботи, посада, яку обіймала позивачки до звільнення становить 4560 грн., а коефіцієнт підвищення склав 4560,00:2088,00= 2,18.

Коефіцієнт підвищення розраховується шляхом ділення величини посадового окладу, який установлений після останнього підвищення, на посадовий оклад, який був до підвищення (на дату звільнення).

Період, протягом якого за позивачем зберігається середній заробіток, з наступного дня після звільнення по день прийняття судом рішення, тобто з 22.06.2015 по 26.09.2017, що становить 569 робочих дні. Середня заробітна плата 183604, 92 грн. * коефіцієнт коригування 2,18 = відкоригована середня заробітна плата, становить 400258, 73 грн., яка визначена без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, і які підлягають відрахуванню при її виплаті.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо несправедливого визначення розміру стягнення моральної шкоди в розмірі 500 грн., колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки доказів, що незаконним звільненням було порушено нормальний спосіб життя, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до значних моральних страждань чи погіршення стану здоров`я в розмірі 10000 грн., позивачем не надано. Листок непрацездатності, в якому зазначено, що позивач перебувала на лікарняному з 5.06.2015 по 19.06.2015 містить зашифрований діагноз, з епікризу №254 вбачається діагноз гіпертонічний криз (том 2 а.с.179, том 3 а.с.51). Суд першої інстанції вірно визначив суму стягнення, яка не підлягає коригуванню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального вищого навчального закладу «Нікопольський медичний коледж» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року змінити - збільшивши суму стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 183604 грн. 92 коп. до 400258 грн. 73 коп., без урахування податків, які підлягають стягненню.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді