П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 561/1238/18

Провадження № 22-ц/4815/802/19

Головуючий у Зарічненському районному суді:

Зейкан Н.М.

Місце, дата і час ухвалення рішення: смт. Зарічне

Рівненської області о 11 год. 33 хв. 19.03.2019

Повний текст складено: 25.03.2019

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Бондаренко Н.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 ;

представники учасників справи:

позивача - адвокат Мацей Олена Василівна;

відповідача - адвокат Полюхович Сергій Миколайович;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Полюховича Сергія Миколайовича на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені за несплату аліментів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені за несплату аліментів. Мотивувала позов тим, що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року стягнуто з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1 000 гривень аліментів щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з 12 лютого 2016 року. Рішенням того ж суду від 31 травня 2016 року стягнуто з відповідача на утримання спільного сина по 1 600 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 12 лютого 2016 року.

Протягом часу з 12 лютого 2016 року по 31 жовтня 2018 року ОСОБА_3 не виплачує аліменти на утримання дитини, внаслідок чого виникла та існує заборгованість у розмірі 83 185, 92 гривні. З огляду на існуючу заборгованість покликається на норми ч. 1 ст. 196 СК України, пункт 14.4.162 ст. 14 ПК України, ч. 3 ст. 549 ЦК України та правові позиції, що дані Верховним Судом України у постановах від 01 липня 2015 року у справі №6-94цс15 і від 16 грудня 2015 року у справі №6-2696цс15. Наведене вказує про право позивача нарахувати пеню за нехтування аліментними зобов`язаннями, розмір якої визначила у 25 152, 48 гривень.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 , вважаючи вимоги позивача необґрунтованими, просив у їх задоволенні відмовити. При цьому стверджував про помилковість обчислення пені, оскільки з нього вже стягнуто пеню за час із 12 лютого 2016 року по 28 грудня 2016 року. Тому за час із січня 2017 року по жовтень 2018 року її розмір становитиме 10 239 гривень, а з урахуванням правил ч. 2 ст. 196 СК України, яка регулює можливість зменшення неустойки, просив стягнути 3 000 гривень.

Рішенням Зарічненського районного суду від 19 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 25 152, 48 гривень пені за прострочення сплати аліментів.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_1 , виданий 09.09.2014 року.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

На рішення суду представником відповідача - адвокатом Полюховичем С.М. подано апеляційну скаргу, де вважає його незаконним і необґрунтованим, що полягають у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про незгоду ОСОБА_3 із твердженнями суду щодо обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення пені за несплату аліментів на утримання дитини за час із 01 січня 2017 року по 31 жовтня 2018 року та пені за несплату аліментів на утримання дружини за час із 01 січня 2017 року по 24 січня 2018 року. Вважав, що наведені позивачем суми пені - 10 239 гривень за несплату аліментів на утримання сина та 3 890 гривень пені за несплату аліментів на утримання дружини разом становитимуть суму у 14 129 гривень. Однак суд стягнув 25 152, 48 гривень сукупного розміру пені, вказавши при цьому про часткове задоволення позову, а тому мав би присудити саме 14 129 гривень пені, а не іншу суму.

Крім того, переконаний, що викладені в оскаржуваному рішенні розрахунки є хибними, адже розмір пені не може бути більшим за сам розмір боргу (ст. 196 СК України), в жовтні 2018 року платником аліментів було сплачено 1 500 гривень, а розрахунок пені на суму заборгованості аліментів на утримання дружини зроблений, виходячи з 1 600 гривень щомісяця, тоді як їх місячний розмір складав 1 000 гривень.

Тому, вийшовши за межі диспозитивності, суд порушив ч. 1 ст. 13 і ч. 2 ст. 264 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також норма ч. 1 ст. 196 СК України передбачає стягнення пені у випадку прострочення виплати аліментів на утримання дитини, а не матері. Отже, пеня за час з 12 лютого 2016 року по 28 грудня 2016 року повинна становити 10 239 гривень - без розміру пені на аліменти, що нараховувалися на утримання матері. При цьому посилався на рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 червня 2014 року у справі №22-ц/796/8238/2014, яким застосовано саме такі юридичні підходи при вирішенні подібних правовідносин.

З урахуванням правил ч. 2 ст. 196 СК України вважав достатніми підстави для зменшення розміру пені через те, що він перебуває у іншому шлюбі, має від цих відносин дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за рішенням суду зобов`язаний сплачувати 1 600 гривень аліментів на утримання сина ОСОБА_4 . що відповідає прожитковому мінімуму на дитину до 6 років, здійснює догляд за ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку та офіційно не працевлаштований і має нестабільний дохід.

З цих міркувань просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про часткове задоволення позову і стягнення 3 000 гривень пені.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як правильно з`ясовано судом, на підставі рішень Дубенського міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року та від 31 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини в розмірі 1 000 гривень щомісячно, починаючи з 12 лютого 2016 року і до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку та стягнуто з нього ж на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1 600 гривень щомісяця з 12 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Сторонами не заперечується, що відповідач допустив прострочення виконання аліментних зобов`язань, внаслідок чого за час із 12 лютого 2106 року по 01 листопада 2018 року - за винятком разової сплати у 1 500 гривень виникла заборгованість у розмірі 83 185, 92 гривень.

Як обґрунтовано послався суд, відповідачем відповідно до абз. другого ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України взагалі не подано доказів, які б спростовували чи вказували б про відсутність його вини у невиконанні аліментних зобов`язань, що існують на підставі судових рішень.

Відповідно до вказаних положень законодавства особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Самі по собі твердження ОСОБА_3 про те, що він офіційно не працевлаштований, не має постійного заробітку, має на утриманні дитину від іншого шлюбу та доглядає за особою похилого віку не виключають його обов`язку сплачувати присуджені судом аліменти.

При вирішенні спірних правовідносин суд попередньої інстанції правильно покликався на правову позицію, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Цією постановою застосовано формулу, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковою для використання судами. Так, загальна сума пені обчислюється у такий спосіб.

?р=(А1?1%?Q) + (А2?1%?Q2) + …… (Аn?1%?Qn), де:

?р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

А1 - нарахована сума аліментів на перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

Аn - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки самим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розрахунок пені має відбуватися за кожен день прострочення сплати аліментів, причому першим днем ( початком періоду) прострочення є перше число місяця, що слідує за тим місяцем, за який виникла заборгованість.

При визначенні періоду стягнення пені за несплату аліментів на користь позивача на утримання дитини та дружини суд вірно ураховував рішення Дубенського міськрайонного суду від 12 квітня 2017 року, яким стягнуто пеню за час з 12 лютого 2016 року по 28 грудня 2016 року. Отже, за наведений період часу правильно відмовлено в позові.

Також правильно залишено без задоволення і спір про стягнення пені за несплату аліментів на утримання дружини за час з 24 січня 2018 року по 01 листопада 2018 року, адже термін їх стягнення закінчився 24 січня 2018 року.

При обчисленні пені судом обґрунтовано взято до уваги факт разового платежу аліментів у жовтні 2018 року у розмірі 1 500 гривень - про що стверджує ОСОБА_3 в апеляційній скарзі як про неврахування його.

Тому в цій частині твердження заявника про помилковість обчислення пені не заслуговують на увагу і відхиляються колегією суддів.

За викладених обставин судом правильно обчислено розмір неустойки по несплаті аліментів на утримання дитини за час з січня 2017 року по жовтень 2018 року, відповідні розрахунки про що наведено в оскаржуваному рішенні. Отримана сума склала 123 363 гривні, з чим погоджується і колегія суддів.

Щодо доводів апеляційної скарги про хибність нарахування неустойки за несплату заборгованості аліментів на утримання матері - виходячи з факту неправильності нарахувань із застосуванням аліментної величини за місяць у 1 600 гривень, тоді як необхідно було 1 000 гривень, то вони не є обґрунтованими. Так, внаслідок вирішення справи визначено остаточний розмір пені у 25 152, 48 гривень, тобто початкова помилка у зазначеному обчисленні не вплинула на правильність розв`язання спірних правовідносин по суті справи.

Згідно з абз. першим ч. 1, ч. 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При цьому колегією суддів також ураховується, що не може бути скасоване чи змінене рішення суду з одних лише формальних міркувань

Не можна погодитися з твердженнями автора апеляційної скарги про доцільність застосування при вирішенні спірних прав і обов`язків сторін обставин, що встановлені рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26 червня 2014 року у справі №22-ц/796/8238/2014. Так, загалом в Україні діє нормативна система права, яка виключає можливість при вирішенні однієї справи брати до уваги судове рішення суду тієї ж чи нижчестоящої інстанцій, яке ухвалене в іншій справі та між іншими сторонами. Винятком є випадки, що передбачені ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Так, ця вимога процесуального закону вказує про обов`язок суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Необґрунтованими визнаються та не беруться до уваги й аргументи відповідача про те, що розмір неустойки не повинен перевищувати розміру заборгованості за аліментами. Так, ця теза є голослівною, адже судом з урахуванням правил ч. 2 ст. 196 СК України та обставин справи розмір пені зменшено до 25 152, 48 гривень, що є значно меншим за розмір заборгованості - 83 185, 92 гривень.

Решта доводів заявника - про недодержання принципу диспозитивності цивільного судочинства, зменшення розміру неустойки до 3 000 гривень та неможливості нарахування неустойки на аліментні зобов`язання, що стягуються на користь матері до досягнення дитиною трирічного віку, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи та правильністю висновків суду.

Зокрема, змістом ст. 196 СК України не передбачається відповідальність за прострочення сплати аліментів, які стягуються виключно на користь дитини. Таке обмеження, що запропоноване особою, яка подала апеляційну скаргу, є надуманим і не ґрунтується на вимогах закону.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права позивача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є його ухвалення судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 374-375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Полюховича Сергія Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Зарічненського районного суду Рівненської області - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: Н.В.Бондаренко

Н.М.Ковальчук