Дата документу 13.06.2019 Справа № 331/5652/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/5652/18 Головуючий у 1 інстанції Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/1989/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що 12.12.2012 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про що зроблений актовий запис № 370.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі у подружжя народилася неповнолітня дитина ОСОБА_4 .

Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

13.03.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Відповідач офіційно ніде не працевлаштований, працює на підприємствах неофіційно, отримує прибуток в натурі, що ніде не відображається. Аліменти на користь третіх осіб він не сплачує, інших утриманців не має. Відповідач здоровий та має можливість надавати допомогу на утримання сина.

Позивач на даний момент працює, однак вимушена нести додаткові витрати на виплати орендної плати за квартиру, яку вона орендує для проживання з сином. Розмір орендної плати на місяць становить 1000 гривень, без врахування комунальних платежів.

Також, позивач кожен місяць сплачує в середньому 200 гривень за страхування життя і здоров`я сина.

ОСОБА_4 відвідує дошкільний навчальний заклад № 12 «Зоренька» за який позивач сплачує в середньому 500 гривень на місяць.

З урахування цін на дитячий одяг, харчування та додаткових витрат на дитину, позивачці одній важко утримувати сина.

Посилаючись на вищенаведені обставини просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 813 грн. щомісячно але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи стягнення з 09.10.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині часткового задоволення позову та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем не доведено неспроможність сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн, не доведено відсутність оплачуваної роботи. Відповідач не перебуває на обліку в центрі зайнятості населення, має авто у розпорядженні, не має жодних утриманців та має задовільний стан здоров`я. судом першої інстанції не зазначено саме з яких конкретних доказів та встановлених обставин справи суд дійшов висновку про стягнення на дитину аліментів у розмірі 813 грн., який саме враховано стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, та які мали місце інші суттєві умови, обмежившись лише формальними значеннями таких обставин, порушив право дитини на достойній рівень життя та фінансове забезпечення обома батьками для свого нормального розвитку.

ОСОБА_3 надав суду свої заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що він добровільно сплачує аліменти у розмірі 1000 грн., і цей розмір він об`єктивно має можливість виплачувати своєчасно та в повному обсязі. Постійної роботи він не має, стабільного заробітку також. Просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення судуд першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 813 грн. але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у шлюбі у подружжя народилася неповнолітня дитина ОСОБА_4 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Дитина проживає разом з ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За положеннями з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Позивачем не надано доказів того, що відповідач працює та має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини саме у розмірі 2000 грн.

В матеріалах справи відсутні відомості про місце роботи відповідача та його доходи.

З огляду на приписи ст. 184 СК України з урахуванням відсутності у відповідача постійного місця роботи та постійного заробітку (доходу) суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що аліменти слід визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з розрахунку на 1 місяць на дітей віком до 6 років з 01.01.2019 року в розмірі 1626 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що 50 відсотків прожиткового мінімуму складає 813 гривень.

Крім того, кожен з батьків повинний для гармонійного розвитку дитини забезпечувати її матеріально в розмірі прожиткового мінімуму, який складає в місяць 1626 грн. : 2 = 813 грн., що відповідає можливостям відповідача та буде відповідати критеріям виваженості, розумності та справедливості та не суперечить нормам діючого законодавства України та не буде порушувати прав дитини.

В силу ст. 81 ЩІК України позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили, чому на утримання дитини необхідна сума в розмірі 2000 грн., а не встановлена Законом України «Про бюджет України на 2019 рік» в розмірі 1626 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 813, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого Законом України "Про державний бюджет на 2019 рік" для дитини віком дo 6 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Вказану суму аліментів суд правильно вважав достатньою для задоволення розумних потреб дитини.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: