Ухвала

Іменем України

30 травня 2019 року

м. Київ

справа № 751/2305/17

провадження № 61-46821ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Чернігівської області від 26 вересня 2018 року у складі суддів: Бечка Є. М., Губар В. С., Шарапової О. Л., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою (із позовом) на дії відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області (далі - ВДВС Тисменицького РУЮ).

Скарга мотивована тим, що 02 березня 2012 року Новозаводським районним судом м. Чернігова було видано виконавчий лист, згідно якого з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість у розмірі 78 617,59 грн. Постановою державного виконавця ВДВС Тисменицького РУЮ від 07 травня 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 78 617,59 грн заборгованості за кредитним договором. Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року указана постанова ВДВС Тисменицького РУЮ від 07 травня 2013 року була скасована. ВДВС Тисменицького РУЮ не виконало постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року.

Постановою від 22 грудня 2015 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

21 квітня 2016 року на адресу заявника надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 15 квітня 2016 року, згідно якої з нього стягується заборгованість у сумі 78 617,59 грн на користь ПАТ «Альфа-Банк» за виконавчим листом, виданим 02 березня 2012 року Новозаводським районним судом м. Чернігова.

25 квітня 2016 року ОСОБА_1 оскаржив дану постанову до вищої посадової особи ДВС Тисменицького РУЮ, однак не отримав жодного рішення.

23 травня 2016 року ОСОБА_1 оскаржив дану постанову до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, який відмовив у задоволенні його позову до ДВС Тисменицького РУЮ.

Заявник вважав, що скасування 23 червня 2014 року у судовому порядку постанови про відкриття виконавчого провадження свідчить про закінчення виконавчого провадження. Примусове виконання рішення суду після скасування постанови про відкриття виконавчого провадження є порушенням закону.

ОСОБА_1 просив визнати протиправними рішення, дії вчинені суб`єктом владних повноважень - ВДВС Тисменицького РУЮ щодо невиконання постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2017 року у складі судді Косач І. А. скаргу задоволено. Визнано дії ВДВС Тисменицького РУЮ щодо невиконання постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року неправомірними.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ВДВС Тисменицького РУЮ не виконано постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчі дії продовжували здійснюватися, та в подальшому 22 грудня 2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», що є неправомірним.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2017 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову ухвалу про залишення скарги без розгляду.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що будучи повідомленим про постанову від 22 грудня 2015 року, ОСОБА_1 протягом 2016 року не звертався до суду з питання її оскарження, заявив вимогу про визнання вказаної постанови неправомірною лише у квітні 2017 року, тобто з пропуском установленого десятиденного строку, передбаченого статтею 385 ЦПК України, а тому відповідно до приписів статті 72 ЦПК України, такі вимоги мають бути залишеними без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2017 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд невірно визначив предмет оскарження та помилково вважав, що предметом оскарження є постанова ВДВС Тисменицького РУЮ від 22 грудня 2015 року. Згідно уточнення скарги ОСОБА_1 , вона стосується визнання протиправними рішення, дії ВДВС Тисменицького РУЮ щодо невиконання постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Тому питання дотримання строку звернення до суду з вимогою про визнання протиправними рішення, дії ВДВС Тисменицького РУЮ щодо невиконання постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження судом не досліджувалось. Однак у разі оскарження дій, рішень або бездіяльності державного виконавця обов`язковому з`ясуванню підлягає, чи дотримано заявником установлений законом строк звернення до суду.

Оскарженою постановою апеляційного суду Чернігівської області від 26 вересня 2018 року ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2017 року скасовано та постановлено нову, якою скаргу ОСОБА_1 на дії ВДВС Тисменицького РУЮ залишено без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався у вересні 2016 року, однак з позовом до суду звернувся лише 18 квітня 2017 року, з клопотанням про поновлення пропущеного строку не звертався, поважних причин пропуску процесуального строку не вказав, проте суд першої інстанції не звернув на це уваги.

31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Чернігівської області від 26 вересня 2018 року. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: уточнити касаційну скаргу, а також надати до суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, навести інші підстави для поновлення строку та надати відповідні докази. Ухвалами Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, 24 січня 2019 року, 28 лютого 2019 року, 08 квітня 2019 року продовжено ОСОБА_1 строк на усунення недоліків. На виконання ухвали Верховного Суду від 14 листопада 2018 року особою, яка подала касаційну скаргу, надано до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та усунуто інші недоліки.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі та заявах, наданих на виконання ухвали Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що: оскаржену постанову апеляційного суду отримано ним 03 жовтня 2018 року; оскаржена постанова оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 02 жовтня 2018 року, на підтвердження отримання судового рішення він направив до суду першої та апеляційної інстанцій листа про надання довідки про дату отримання ним постанови апеляційного суду Чернігівської області від 26 вересня 2018 року та отримав на своє звернення відповідь з Чернігівського апеляційного суду від 06 березня 2019 року № 1373/2-50/Л-1/2019, у якій апеляційним судом зазначено, що копія постанови апеляційного суду Чернігівської області від 26 вересня 2018 року була направлена ОСОБА_1 26 вересня 2018 року, проте, дата отримання постанови суду не відома, оскільки справа 26 вересня 2018 року була повернута до суду першої інстанції, а також ОСОБА_1 отримав з Новозаводського районного суду м. Чернігова лист від 12 лютого 2019 року за № 2/751/832/17, у якому суд надсилає копію супровідного листа апеляційного суду Чернігівської області від 26 вересня 2018 року про направлення учасникам справи копії оскарженого рішення. ОСОБА_1 зазначає, що не може надати інших доказів отримання ним оскарженої постанови, а підтвердженням вручення рекомендованого листа може бути тільки повідомлення про вручення поштового відправлення, яке має знаходитися у справі. З посиланням на практику ЄСПЛ ОСОБА_1 вказує, що розгляд справи є актуальним та просить прийняти касаційну скаргу до розгляду. На підтвердження указаних обставин суду надано: супровідний лист апеляційного суду Чернігівської області від 26 вересня 2018 року про направлення ОСОБА_1 копії постанови від 26 вересня 2018 року; відповідь Чернігівського апеляційного суду від 06 березня 2019 року № 1373/2-50/Л-1/2019 та лист Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2019 року за № 2/751/832/17.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційним судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не спростовано жодного його заперечення. Постанова ВДВС Тисменицького РУЮ про відкриття виконавчого провадження від 07 травня 2013 року скасована Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року, рішення якого досі не виконано. Про те, що рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року не виконано ОСОБА_1 дізнався лише при розгляді його скарги на постанову ВДВС Тисменицького РУЮ про відкриття виконавчого провадження від 15 квітня 2016 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 на дії ВДВС Тисменицького РУЮ не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду Чернігівської області від 26 вересня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Чернігівської області від 26 вересня 2018 року у складі суддів: Бечка Є. М., Губар В. С., Шарапової О. Л., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель