Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,.

за участю секретаря судового засідання Гурової Л.Л.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Донецькій області про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

21.11.2018 року заявник звернувся я до суду із вказаною заявою. У заяві просить встановити факт того, що він до 24 серпня 1991 року проживав на території, яка стала територією України, відповідно до закону України «Про правонаступництво України». Свої доводи обґрунтовує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Волноваха Донецької області та усе своє життя проживав у м. Волноваха. у 2018 році він втратив паспорт та з метою відновити його звернувся до РВ ГУ ДМС України в донецькій області, внаслідок чого було проведено перевірку під час якої встановлено його місце проживання. Однак листом № 38-8465 від 14.11.2018 року йому було відмолено у видачі паспорту, оскільки не встановлено належність його громадянства до будь якої держави. Заявник позбавлений можливості іншим чином отримати паспорт, тому просив встановити, факт того, що він до 24.08.21991 року мешкав на території України.

Заявник у судовому засідання підтримав заяву та просив її задовольнити.

Представник ДМС до судового засідання надав письмові пояснення у яких зазначив, що надані заявником докази щодо факту проживання заявника брата на території України не є безумовним підтвердженням того, що він постійно проживав на території України до 24.08.1991 року тому просить відмовити у задоволенні зави.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Волноваха Донецької області (а.с.6).

З копії домової книги домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою з 1979 року, та проживає за вказаною адресою (а.с.7-8).

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 01.12.1975 року відповідно до якої 02.12.1975 року заявника було прийнято на роботу на посаду помічника оператора дефектоскопної теліжки Волноваської дистанції колії до він працював. З 1975 по 1989 рік він працював на різних підприємствах у м. Волноваха Донецької області. з 05.03.1990 року по 24.04.1991 року він працював у Волноваському об`єднання громадського харчування, з 1994 року по 1995 рік працював у Донецькій залізничній колії, з 199 року по 1998 пік працював у КС ім.. Чапаєва (а.с.10-13).

Відповідно копії військового квитка НОМЕР_2 виданого на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що з 21.11.1973 року заявник був поставлений на військовий облік у Волноваському РВК (а.с.14-15).

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1 знають доволі тривалий час та усе своє життя він проживав у м. Волноваха по вул. Тельмана.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК(ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК(ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим

Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Крім того, пунктом 44 вищевказаного Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що заявник ОСОБА_1 постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому є всі підстави для встановлення зазначеного факту у судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273, 293-294, 315 ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 9 Закону України «Про громадянство України», -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Донецькій області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.. Волноваха Донецької області - на території України на момент проголошення незалежності, а саме 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України, 13 листопада 1991 року

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляції протягом 30-ти днів після проголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У повному обсязі рішення суду складене 14 червня 2019 року

Суддя Н.В. Писанець