БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/878/19
Провадження № 2/497/635/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

01.10.2019 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

розглянувши за відсутністю сторін заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 , - до ОСОБА_3 , - про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

11.06.2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №30171 від 16.11.2006 року в розмірі 190000,00 грн., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач добровільно не виконує зобов`язань за вказаним кредитним договором, надавши певні докази, судовий збір не оплачено, оскільки позивач є інвалідом 2-ї групи.

Суд визнав явку у судове засідання позивача обов`язковоюЮ зобов`язавши її надати суду оригінали доказів, копії яких додано до позову.

Проте, у судове засідання позивач ОСОБА_2 або її представник не з`явились, у позові представник позивача просив розглянути справу у порядку спрощеного провадження бза відсутністю позивача і її представника. Матеріали справи містять також копію заяви, що надійшла суду електронною поштою, яка не підписана електронним підписом, згідно якої представник позивача ОСОБА_1 . не може з`явитися до суду через те, що перебуває в Чехії, тому з метою скорішого законного розгляду справи, просить розглянути справу за наявними доказами, на розгляді позову наполягає, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за місцем його реєстрації, про причину неявки суду не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень з боку позивача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона має довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема договорів.

В статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1054 ЦК України).

Так, судом встановлено, що 16.11.2006 року між Кредитною спілкою «Придунав`я» та гр. ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №30171, згідно якого КС «Придунав`я» надала відповідачці кредит в сумі 5945грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання, - для придбання товарів народного споживання. Станом на 13.05.2008 року заборгованість за договором становить 190000гривень, з яких позивач просить стягнути 192100гривень.

Представник позивача у позові стверджує, що 13.05.2019 року між Кредитною спілкою «Придунав`я» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, договір укладено в м.Ізмаїл (а.с.21).

Відповідно до п.1 договору відступлення права вимоги від 13.05.2019 року, в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент - КС «Придунав`я» передає цесіонарієві - Кисленко К.П. , а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором №30171 від 16.11.2006 року. Згідно п.2.1 вказаного договору, до цесіонарій набуває право вимагати від Боржника належного виконання повернення коштів, одержаних в рахунок кредитного договору, повернути нараховані відсотки за користування кредитними коштами та виконати свої зобов`язання у повному обсязі.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» від 20.12.2001 року, кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Відповідно до ч.2 ст.1 вказаного Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом, а пунктом 11 ч.1 ст.21 цього ж Закону, врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої Законом, не допускається.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається з встановлених судом обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Аналогічна позиція вже висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16).

Крім того, з правової позиції щодо відступлення права вимоги за кредитним договором за участю кредитних спілок, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 465/646/11), вбачається необхідність відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (№6-59цс15) та від 12 вересня 2015 року (№6-667цс15).

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що договір відступлення права вимоги від 13.05.2019 року, укладений між КС «Придунав`я» та позивачем ОСОБА_2 не може бути підставою для правонаступництва позивачем прав кредитора у зобов`язаннях щодо відповідача ОСОБА_3 перед КС «Придунав`я» за кредитним договором №30171 від 16.11.2006 року, як такий що суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, та враховуючи, що інших підстав для виникнення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем ОСОБА_2 у позовній заяві не наведено, тому задоволенню позов не підлягає як такий, що не має обґрунтованих і законних підстав.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно ч.ч.1, 2 статті ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ч. 6 ст.141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору у зв`язку з тим, що вона є особою з інвалідністю 2 групи, а у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, то судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст.509,510,512,526,1054 ЦК України, Закону України «Про кредитні спілки», ст.ст.11-13, 263-265,268, 280, 281 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 , - до ОСОБА_3 , - про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення в повному обсязі.

Заочне рішення суду протягом десяти днів з моменту отримання його копії може бути переглянуте Болградським районним судом Одеської області за заявою відповідача, яка подається до канцелярії суду особисто відповідачем, або його представником, або надсилається ними поштою на адресу суду.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Відповідно до п.п.15.5п.15ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовленийЗаочне рішення суду протягом десяти днів з моменту отримання його копії може бути переглянуте Болградським районним судом Одеської області за заявою відповідача, яка подається до канцелярії суду особисто відповідачем, або його представником, або надсилається ними поштою на адресу суду.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Відповідно до п.п.15.5п.15ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 10.10.2019 року.

Суддя А.В. Кравцова