ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/9013/16-ц

провадження № 22-ц/4809/217/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Чельник О.І., Черненка В.В.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда у складі судді Іванової Л.А. від 07 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що у червні 2016 року, зі змісту заочного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2012 року ухваленого у справі за № 1111/2219/12, їй стало відомо про те, що вона є стороною договору поруки № 84-04ПВ/2008-п від 21.08.2008 року укладеного з Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк». У зв`язку тим, що даний договір вона не укладала, 14.06.2016 року нею було направлено до Кіровоградського відділу поліції ГУНП у Кіровоградській області заяву про вчинення злочину. В ході проведення досудового розслідування, 23.11.2016 року на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.10.2016 року, в Кіровоградському Центральному регіональному відділені Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» було вилучено оригінал договору поруки № 84-04ПВ/2008-п від 21.08.2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта № 1958 від 28.11.2016 року судово-почеркознавчої експертизи Кропивницького відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис в графі поручитель «гр. ОСОБА_1 » другої сторінки договору поруки № 84-04ПВ/2008-п від 21.08.2008 року, виконаний не самою ОСОБА_1 , а невідомою особою.

Посилаючись на те, що оспорюваний правочин вона не підписувала, що свідчить про відсутність волевиявлення на його укладення, позивач з урахуванням поданих уточнень просила визнати недійсним з моменту укладення вказаний договір поруки та зобов`язати ОСОБА_2 виконати обов`язок боржника за кредитним договором № 84-04ПВ/2008 від 21.08.2008 року, укладений між ним та Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк».

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема вказує, що підставою для відмови у задоволенні позову стало пропущення нею строку звернення до суду з вказаним позовом, проте раніше вона не могла звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки їй не було достеменно відомо про існування порушеного права, а саме, що невідомими особами підроблено підпис в договорі поруки з метою покладення на неї обов`язків та відповідальності, які нею не бралися та не визнавалися. Крім того, суд не обґрунтував відмову у задоволенні позовної вимоги до ОСОБА_2 щодо зобов`язання виконати його обов`язок за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору поруки № 84-04ПВ/2008-п від 21.08.2008 року укладеного між відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_1 , остання поручилася перед Кредитором за виконання ОСОБА_2 в повному обсязі усіх його обов`язків, що виникли з кредитного договору № 84-04ПВ/2008 від 21.08.2008 року, по наданню кредитором боржнику грошових коштів в сумі 41 280 доларів США, строком з 21 серпня 2008 року до 20 серпня 2015 року з виплатою 14 % річних /а.с.4/.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2012 року задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства Мегабанк до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору, звернення стягнення на заставне майно та стягнення заборгованості, розірвано кредитний договір № 84-04ПВ/2008 від 21 серпня 2008 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Мегабанк штраф відповідно до п. 2.1.3 Договору застави майна № 6157 від 21.08.2008 року в сумі 26 086, 30 грн., стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Мегабанк заборгованість по кредитному договору № 84-04ПВ/2008 від 21 серпня 2008 року в сумі 27 055,46 доларів США, а також заборгованість по штрафу в сумі 6 092,36 грн. /а.с.33/.

Висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 178/179/18/27 від 23.03.2018 року встановлено, що підпис в графі «поручитель» у договорі поруки № 84-04ПВ/2008-п від 21 серпня 2008 року, укладеного між ВАТ «Мегабанк» в особі заступника директора Кіровоградського центрального регіонального відділення ВАТ «Мегабанк» ОСОБА_3 М. та ОСОБА_1 , виконаний рукописним способом, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів та виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою /а.с.128-130/.

ПАТ «Мегабанк» у запереченнях до позовної заяви просив застосувати наслідки спливу позовної заяви /а.с.31-32/.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним.

Встановивши, що копію заочного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2012 року отримано позивачем 11.06.2012 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що саме з цього часу їй стало відомо про порушення її прав та обґрунтовано відмовив у визнанні договору поруки недійсним з підстав спливу позовної давності.

Факт отримання ОСОБА_1 копії заочного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2012 року саме 11.06.2012 року встановлений ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04.07.2016 року (а.с. 33) під час перегляду заочного рішення цього ж суду від 06.06.2012 року, і яке ОСОБА_1 не оскаржувалось. Тому даний факт презюмується.

Разом з тим, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку(стаття 509 ЦК України).

Отже, право вимагати від боржника виконання його обов`язку за кредитним договором належить ПАТ «Мегабанк», а не позивачу, оскільки вона не є кредитором у даному зобов`язанні, а тому вимога про зобов`язання ОСОБА_2 виконати його обов`язок за кредитним договором є безпідставною та не ґрунтується на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31.05.2019 року.

Головуючий:

Судді: