Номер провадження: 22-ц/813/4165/19
Номер справи місцевого суду: 495/9934/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2019 року у складі судді Прийомової О.Ю.,

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що він та відповідачка по справі ОСОБА_2 є рідними батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2018 року у справі №495/10259/17 за позовом ОСОБА_2 вирішено стягувати з ОСОБА_1 щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 2500,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою апеляційного суду Одеської області від 31.07.2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2018 року змінено, збільшено розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі на утримання дитини ОСОБА_3 , із 2500,00 грн. до 13400,00 грн.

Ухвалою Верховного Суду у справі №495/10259/17, провадження №61-43527ск18, було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на постанову апеляційного суду Одеської області від 31.07.2018 року у зв`язку з малозначністю справи.

Посилаючись на ст. 192 СК України, позивач зазначав, що на протязі останнього року не працював, діючих контрактів як моряк не укладав, не отримував жодних доходів, є безробітним, не набував у власність транспортних засобів та/або нерухомого майна, зазначав, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати пенсійного віку, що має тяжке захворювання очей, також посилався на те, що окрім погіршення майнового стану відбулося погіршення його стану здоров`я, йому рекомендовано оперативне лікування.

Позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання спільної дитини у твердій грошовій сумі з 13400,00 грн. до 972,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, підтримав відзив відповідача, зазначив, що усі докази, на які посилається позивач досліджувались при ухваленні судового рішення апеляційним судом, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів було задоволено частково. Змінено розмір аліментів, стягнутих згідно постанови апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2018 року по справі №495/10259/17, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно. Вирішено питання про судові витрати; в решті позову було відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, позивачем доведено зміну матеріального стану у бік погіршення, набуття ним статусу безробітного, погіршення стану його здоров`я, при цьому визначаючи новий розмір аліментів в сумі 2800,00 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, дійшов висновку, що вказаний розмір достатній для нормального забезпечення дитини, що зумовить рівність батьків у несенні їх обов`язку по утриманню дитини, прийняв до уваги вікову категорію дитини та її потреби.

Зазначене судове рішення оскаржує в апеляційному порядку позивач ОСОБА_1 В скарзі з посиланням на порушення норм процесуального права та незастосування норм матеріального права ставиться питання про зміну судового рішення в частині стягнутої суми аліментів, апелянт просить зменшити розмір аліментів до 1500,00 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом не враховано, що обов`язок утримання дитини покладено на обох батьків та не застосовано норму ст. 182 СК України в частині неврахування погіршення стану здоров`я відповідача, необхідність проведення операції, що підтверджується медичною довідкою. Також, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надані медичні документи, підтверджуючі його відвідування клініки « Інто -Сана» 13.02.2019 року , перебування на огляді лікарів, сплату за консультації лікарів (а.с.97-98).

Також судове рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачкою ОСОБА_2 , яка в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Основними доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 є порушення судом та неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_2 у своїй скарзі посилалася на те, що судом не врахований факт перебування з січня по серпень 2018 року позивача за кордоном, що хвороба та пенсійний вік матері позивача були предметом дослідження при ухваленні постанови апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2018 року, посилалася на відсутність доказів необхідності операції для позивача, що з дня ухвалення вищевказаної постанови апеляційного суду не змінилося ані матеріальне становище позивача, ані стан його здоров`я (а.с.99-103).

Також в матеріалах справи міститься письмовий відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому ставиться питання про відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 (а.с.127-129).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 18.02.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді Сегеди С.М., Цюри Т.В., Гірняк Л.А.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.04.2019 року заяви про самовідвід судді-доповідача колегії суддів Сегеди С.М. та судді-учасника колегії Гірняк Л.А. задоволено у зв`язку з розглядом суддями справи №495/10259/17 між тими самими сторонами, передано справу до канцелярії суду для автоматизованого перерозподілу справи іншій колегії суддів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 26.04.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді Журавльова О.Г., Комлевої О.С., Кравця Ю.І.

Апелянт ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Згідно відомостей накладної кур`єрської доставки №№ 25542, 25543 від 15.05.2019 року, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 від отримання судової повістки відмовились, що, згідно ч. 9 ст. 130 ЦПК України, вважається належним повідомленням особи про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Будь-яких заяв від апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 до апеляційного суду не надходило.

З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, повідомлених належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Одночасно колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що сторони від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2018 року у справі №495/10259/17 за позовом ОСОБА_2 вирішено стягувати з ОСОБА_1 щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 2500,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою апеляційного суду Одеської області від 31.07.2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2018 року змінено, збільшено розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі на утримання дитини ОСОБА_3 , із 2500,00 грн. до 13400,00 грн.

Ухвалою Верховного Суду у справі №495/10259/17, провадження №61-43527ск18, було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на постанову апеляційного суду Одеської області від 31.07.2018 року у зв`язку з малозначністю справи.

Апеляційним судом Одеської області по справі №495/10259/17 на підставі відомостей ТОВ «Вельбот Марін Шиппінг Компані» та Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України було встановлено, що ОСОБА_1 з 2014 по 2018 року включно, з 48 місяців працював за кордоном 30 місяців на судах закордонного плавання, та його середньомісячний заробіток складав 2812,00 доларів США, що приблизно на той час становило 75221,00 грн. ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу, з яких причин він на протязі 30 місяців не отримує доходу.

Проте, з моменту ухвалення апеляційним судом судового рішення матеріальний стан позивача погіршився.

Згідно довідки №342/1505 від 23.10.2018 року з Чорноморської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області вбачається, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 року по 30.09.2018 року інформація про доходи вказаної фізичної особи відсутня.

Відповідно до довідки №5807-02 з Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, відомості про заробітну плату в системі персоніфікованого обліку на ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за період з 01.01.2017 року по 30.09.2018 року відсутні.

Згідно довідки №320 від 24.10.2018 року з Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості, ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітний в Білгород-Дністровському МРЦЗ з 23 жовтня 2018 року.

Довідкою №31/15/5143-1342 від 23.10.2018 року Територіального сервісного центру 5143 Регіонального сервісного центру в Одеській області повідомлено, що згідно наявних баз даних територіального сервісного центру 5143 станом на 23.10.2018 року в зареєстрованих транспортні засоби на ім`я ОСОБА_1 не значаться.

Згідно письмової заяви матері позивача від 24.10.2018 року, яка є пенсіонером за віком, вбачається, що остання регулярно потребує медичної допомоги, має діагноз «катаракта», знаходиться на матеріальному забезпеченні свого сина ОСОБА_1 , що підтверджується виписними епікризами, медичними довідками, а також розрахунковими документами на оплату медичних послуг.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , ОСОБА_5 є пенсіонеркою та перебуває на обліку в Управлінні ПФУ Білгород-Дністровському об`єднаному управлінні ПФУ і отримує пенсію за вислугу років, розмір якої за жовтень 2018 року становив 1763,21 грн., що підтверджується довідкою №2094 від 24.10.2018 року.

Згідно довідки ТОВ «Вельбот Марін Шиппінг Компаній» за №017/12-2018 від 13.12.2018 року ОСОБА_1 у закордонні рейси не працевлаштовувався.

Відповідно до довідки Консультативно-діагностичної поліклініки Комунального закладу «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» за №4 від 03.01.2019 року ОСОБА_1 встановлений діагноз «хронічний комбінований геморой 4 ст. Недостатність анального сфінктеру 2 ст. Кровотеча та рекомендовано оперативне лікування у плановому порядку.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , апеляційний суд погоджуються з висновком місцевого суду про те, що у позивача відбулося погіршення матеріального стану та стану здоров`я з моменту ухвалення апеляційним судом Одеської області постанови від 31.07.2018 року. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі фактичним обставинам.

Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року регламентовано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно статей 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а за домовленістю між ними той із них, хто проживає окремо від дітей, може брати участь у їх утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, що також закріплено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3.

Визначаючи новий розмір аліментів в сумі 2800,00 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, позивачем доведено зміну матеріального стану у бік погіршення, набуття ним статусу безробітного, погіршення стану його здоров`я, при цьому суд першої інстанції виходив із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, дійшов висновку, що вказаний розмір достатній для нормального забезпечення дитини, що зумовить рівність батьків у несенні їх обов`язку по утриманню дитини, прийняв до уваги вікову категорію дитини та її потреби. Вказані висновки суду першої інстанції відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційних скарг є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти в скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Неврахування місцевим судом медичної довідки позивача в контексті погіршення стану його здоров`я, на що посилається апелянт ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, спростовується текстом оскаржуваного рішення, з якого вбачається, що суд дійшов висновку про погіршення як матеріального стану позивача, так і стану його здоров`я, а твердження апелянта ОСОБА_1 про те, що суд переклав обов`язки по утриманню дитини виключно на нього судом апеляційної інстанції не приймається, так як місцевий суд підставно зменшив розмір аліментів з 13400,00 грн. до 2800,00 грн., керуючись перш за все інтересам дитини, що закріплено ст. 27 Конвенції про права дитини яка регламентує, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, тобто судом враховане вартість життя та забезпечення соціально-побутових потреб дітей, їх навчання та здоров`я, розмір аліментів, який був встановлений судом першої інстанції, та відповідно до норм як матеріального так і процесуального права постановив законне та справедливе рішення.

Надані ОСОБА_1 до апеляційного суду медичні документи про його обстеження суд не приймає до уваги, оскільки погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 вже було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що позивач під час судового засідання в суді першої інстанції пояснив своє перебування за кордоном з кінця січня по серпень 2018 року роботою на будівництві, не приймаються до уваги, оскільки позивач обґрунтовував свій позов погіршенням матеріального стану та стану здоров`я після ухвалення апеляційним судом Одеської області постанови від 31.07.2018 року.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що позивач продовжує працювати за кордоном в якості моряка та отримує значну заробітну плату в іноземній валюті є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними доказами. Навпаки відповідно до довідки ТОВ «Вельбот Марін Шиппінг Компаній» за №017/12-2018 від 13.12.2018 року ОСОБА_1 у закордонні рейси не працевлаштовувався. Більш того, колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи в суді першої інстанції з жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 особисто приймав участь у неодноразових судових засіданнях, також він особисто присутній й на судовому засіданні під час розгляду справи в апеляційному суді.

Апелянт ОСОБА_2 не надала жодних доказів щодо дійсних доходів позивача, не спростувала його твердження про тимчасову відсутність доходів та перебування на обліку в якості безробітного.

Інші доводи апеляційних скарг щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 06.06.2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець