ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6996/19 Справа № 199/446/18 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2019 року

по справі за позовом Громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконною діяльністю посадової особи органу прокуратури, треті особи: ОСОБА_2 , Прокуратура Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2018 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконною діяльністю посадової особи органу прокуратури, треті особи: ОСОБА_2 , Прокуратура Дніпропетровської області.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2019 року позов Громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконною діяльністю посадової особи органу прокуратури, треті особи: ОСОБА_2 , Прокуратура Дніпропетровської області,- залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2019 року по цивільній справі №199/446/18 що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для розгляду по суті до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Постановити окрему ухвалу про допущення суддею першої інстанції Руденко В.В. , внаслідок недбалості, порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію ОСОБА_1 законного права щодо захисту своїх прав, свобод та законних інтересів від незаконної бездіяльності.

У відзиві Прокуратура Дніпропетровської області на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2019 року просить відмовити в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2019 року про залишення позову без розгляду - без змін.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Громадська організація «Дніпропетровська незалежна Правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконною діяльністю посадової особи органу прокуратури, треті особи: ОСОБА_2 , Прокуратура Дніпропетровської області.

23 квітня 2019 року у судовому засіданні суду першої інстанції представником Прокуратури Дніпропетровської області заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відповідно до вимог ст.257 ЦПК України.

В обґрунтування свого клопотання представник Прокуратури Дніпропетровської області зазначив, що позов від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Згідно із ч.1 ст.56 ЦПК України вбачається, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

З матеріалів справи вбачається, що Громадська організація «Дніпропетровська незалежна Правозахисна громадська організація» у цій справі діє в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1

Громадська організація «Дніпропетровська незалежна Правозахисна громадська організація» не є особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи у відповідності до ст.56 ЦПК України, як і не є стороною у цивільному процесі у відповідності до ст.48 ЦПК України.

Окрім того, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена (частини четверта та п`ята статті 131-2 Конституції України).

Відповідно до ч.1,2 ст. 60 ЦПК України можливість бути представником у суді мають адвокат або законний представник (стаття 59 ЦПК України); під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього кодексу.

Згідно із п.2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Залишаючи без розгляду позовну заяву Громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконною діяльністю посадової особи органу прокуратури, треті особи: ОСОБА_2 , Прокуратура Дніпропетровської області, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що з метою забезпечення інтересів правосуддя, виконання завдання цивільного судочинства, ЦПК України не передбачає права громадської організації без статусу юридичної особи бути представником у суді, оскільки таке право належить лише адвокатові, законному представникові, а у спорах, що виникають з трудових відносин, та у малозначних спорах - фізичній особі, яка досягла вісімнадцяти років і має цивільну процесуальну дієздатність. Ці вимоги законодавства щодо представництва у цивільному процесі є чіткими та передбачуваними для ОСОБА_1 та ГО «ДНПГО». Тобто позовна заява подана особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що суд першої інстанції порушено вимоги п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України процесуального закону, а саме, не повідомив його як позивача, завчасно про те, що розгляд справи №199/446/18 відбудеться 23 квітня 2019 року, колегія суддів ставиться критично, оскільки в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення про отримання ОСОБА_1 11.04.2019 року та ГО «ДНПГО» 05.04.2019 року судової повістки про розгляд справи на 23 квітня 2019 року (Т.1 а.с. 194,195).

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що безпідставним є звернення представника Прокуратури Дніпропетровської області із другим клопотанням про залишення позову без розгляду, оскільки ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2019 року клопотання представника Прокуратури Дніпропетровської області про залишення позову без розгляду - залишено без задоволення колегія суддів ставиться критично, оскільки відповідно до вимог ст. 257 ЦПК України позовна заява може бути залишена без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Але, зазначеною нормою не обмежено кількісне право сторони по справі звертатись до суду з клопотанням про залишення позову без розгляду.

При розгляді декількох справ за позовами Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах її члена ОСОБА_1 , а саме при розгляді справ №199/1478/7 та №199/6713/14, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13.03.19 дійшла висновку, що з метою забезпечення інтересів правосуддя, виконання завдання цивільного судочинства ЦПК України не передбачає права громадської організації без статуту юридичної особи бути представником у суді, оскільки таке право належить лише адвокатові, законному представнику, а у спорах, що виникають з трудових відносин, та у малозначних спорах - фізичній особі, яка досягла вісімнадцяти років і має цивільну процесуальну діяльність. Ці вимоги законодавства щодо цивільну процесуальну представництва у цивільному процесі є чіткими та передбачуваними для всіх сторін по справі.

Що стосується вимог апелянта щодо постановлення окремої ухвали відносно судді першої інстанції, то з врахуванням того, що за положеннями статті 262 ЦПК України правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлення під час розгляду справи порушень матеріального або процесуального закону та встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню таких порушень, і за наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу, вони задоволені бути не можуть.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995 - 004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича