Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/824/7086/2019 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Іванової І.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ПАТ «Київобленерго», садове товариство «Вугільник», про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,0587 га, що розташована на території АДРЕСА_1 в садовому товаристві «Вугільник». Відповідач ОСОБА_2 є головою Боярського садового масиву добровільного садового товариства «Вугільник», відповідач ОСОБА_3 - його заступником та бухгалтером.

07.07.2018 року позивач отримав повідомлення про відключення електропостачання ділянки №24 лінії №29 за несплату за спожиту електроенергію, в цей же день електропостачання до земельної ділянки було припинено. Перед цим, позивач 21.06.2018 року здійснив грошовий переказ на ім`я бухгалтера ОСОБА_3 у розмірі 280 грн., що підтверджується квитанцією.

Позивач зазначає, що заборгованості взагалі не існувало, а відповідачами штучно створені умови для відключення електроенергії через наявність між сторонами конфлікту. Через незаконне відключення електроенергії у нього зіпсувались продукти харчування у холодильнику, частина продуктів втратила товарний вигляд, загальна сума зіпсованих продуктів складає 383 грн. 53 коп.

Додатково зазначає, що відповідачі незаконно отримували від нього членські внески у 2015 році - 500,00 грн., у 2016 році - 650,00 грн., у 2017 році - 650,00 грн., що разом становить 1 800,00 грн., які, на думку позивача, були витрачені відповідачами на власні потреби.

Таким чином, незаконними діями відповідачів позивачу були спричинені збитки, а саме: 500 грн., сплачені за відновлення електропостачання; 383,53 грн. за зіпсовані продукти харчування; 1 800 грн. незаконно отриманих відповідачами членських внесків, що разом становить 2 683 грн. 53 коп.

Крім того, зазначені дії відповідачів привели до стресу та нервового розладу, стан здоров`я позивача значно погіршився, він змушений був звертатись до лікарів. Через постійні переживання у позивача погіршився сон, він постійно відчуває тривогу, відбулось загострення захворювань шлунково-кишкового тракту. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінив у 1 500,00 грн., які також просив стягнути з відповідачів на свою користь.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно збитки у сумі 2 683 грн. 53 коп., моральну шкоду у розмірі 1 500,00 грн. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що між СТ «Вугільник» та ПАТ «Київенерго» було укладено договір про постачання електричної енергії №9146 від 04.02.2002 року (том 1, а.с.202-205).

Позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0587 га, розташованої на території м.Боярка Києво-Святошинського району Київської області в садовому товаристві «Вугільник», наданої для ведення садівництва, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26 лютого 2003 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1022 (том 1, а.с.11).

Позивач ОСОБА_1 , як власник вищезазначеної земельної ділянки, має статус споживача електричної енергії у межах садового товариства, розрахунки за спожиту електроенергію він проводив з СТ «Вугільник» відповідно до показників індивідуального засобу обліку (лічильника).

30.06.2009 року між садовим товариством «Вугільник» в особі голови правління ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір на технічне забезпечення електропостачання споживача з малим (менше ніж 200 кВт на рік) та середнім (більше ніж 200 кВт на рік) використанням електричної енергії (том 1, а.с.9-10).

Згідно п.2.1 договору сторони зобов`язались виконувати умови цього договору та керуватися законодавством України в галузі електроенергетики, зокрема Правилами користування електричною енергією.

Пунктом 3 договору споживач зобов`язався щорічно сплачувати до каси СТ цільові внески на утримання електромережі в термін - 1 місяць з дня проведення загальних зборів членів СТ. Споживач зобов`язується сплачувати за використану електричну енергію згідно з показами електролічильників з 10 до 15 числа кожного місяця.

Постачання електричної енергії споживачу може бути припинено власником електромережі без попередження у разі несвоєчасної сплати платежів за використану електроенергію (п.5.1.1. договору).

Згідно повідомлення СТ «Вугільник» від 07.07.2018 року (том 1, а.с.12) ОСОБА_1 повідомлено, що згідно умов вищезазначеного договору та рішення правління від 16.06.2018 року належну йому земельну ділянку відключено від електромережі за несплату коштів за спожиту електроенергію, про що складено акт №2 від 07.07.2018 року о 13 год. 15 хв. Підключення можливе після виконання пункту 5.3 договору.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що у позивача дійсно виник борг за спожиту електроенергію у розмірі 388,04 грн., що позивачем спростовано не було.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було сплачено на користь СТ «Вугільник» заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 388,04 грн. та 500 грн. на виконання умов п. 5.3 договору, яким визначено, що повторне підключення споживача-порушника до електромережі садового товариства здійснюється за кошти споживача після сплати у повному обсязі заборгованості та пені, якщо такі є, та внеску до каси садового товариства коштів за відключення та підключення до електромереж.

07.07.2018 року о 17 год. представниками садового товариства «Вугільник» у присутності свідків було складено акт №3 про те, що згідно рішення правління від 16.06.2018 року після погашення боргу ОСОБА_1 за спожиту електроенергію у розмірі 388,04 грн. та сплати внеску 500,00 грн. за відключення та підключення, ділянка АДРЕСА_1 була підключена 07.07.2018 року о 17 год. до мережі СТ «Вугільник».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ст.ст. 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності потрібен склад правопорушення, що складається з чотирьох елементів (протиправність, шкода, причинний зв`язок, вина).

За відсутності хоч би одного з цих елементів (крім випадків безвинної відповідальності) цивільна відповідальність не настає.

Так, за статтями 1166, 1167 ЦК України:

- майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала;

- моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принципами судового доказування є обов`язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню, за винятком тих, які не підлягають доказуванню в силу закону); належність доказів; допустимість доказів; вільна оцінка доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем в судовому засіданні не було надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту понесення ним збитків у вигляді витрат на зіпсовані продукти харчування, членських внесків та витрат зі сплати за відновлення підключення електроенергії, та доказів того, що ці витрати були викликані неправомірними винними діями відповідачів, в зв`язку із чим обґрунтованим є висновок суду про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачів 500 грн. витрат за відновлення електропостачання; 383,53 грн. витрат за зіпсовані продукти харчування; 1 800 грн. незаконно отриманих відповідачами членських внесків, що разом становить 2 683 грн. 53 коп.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав винними діями чи бездіяльністю відповідачів, правильним є і висновок суду про те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства, власного тлумачення характеру спірних правовідносин та переоцінки доказів. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі (4 183 грн. 53 коп.) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: