Головуючий у І інстанції Мальцев Д.О.
Провадження №22-ц/824/6188/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ярмак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Наглядової ради ПАТ «НСТУ» від 31.01.2019 року, що оформлені протоколом № 26 від 31.01.2019 року, а саме: внести до порядку денного засідання питання про дострокове припинення контракту з головою правління ПАТ «НСТУ» ОСОБА_2 і розглянути його в закритому режимі; припинити контракт від 04 травня 2017 року між ПАТ «НСТУ» та ОСОБА_2 достроково на підставі п. 7.4.2.1. контракту з урахуванням обґрунтувань, викладених в проектах рішень О.Панича та В.Козака, а також доповнень і застережень, висловлених у ході обговорення; призначитивиконувачем обов`язків голови правління ПАТ «НСТУ» з моменту припинення дії договору з ОСОБА_2 і до обрання нового голови правління, члена правління ОСОБА_3

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, позивач ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір виник між юридичною особою та її учасником (членом), пов`язаний з управлінням юридичної особи, не є трудовим, а тому підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до першого пункту Статуту ПАТ «НСТУ» відповідач є юридичною особою, що утворена шляхом перетворення Національної телекомпанії України відповідно до Закону України "Про Суспільне телебачення і радіомовлення України", постанов Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №693 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Національна суспільна телерадіокомпанія України" та від 5 серпня 2015 року № 567 "Деякі питання утворення публічного акціонерного товариства "Національна суспільна телерадіокомпанія України".

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про Суспільне телебачення і радіомовлення України", суспільне телебачення і радіомовлення України утворюється у формі акціонерного товариства "Національна суспільна телерадіокомпанія України", 100 відсотків акцій якого належать державі.

Відповідно до пункту 40 Статуту ПАТ «НСТУ», органами управління Телерадіокомпанії є: 1) наглядова рада; 2) правління; 3) ревізійна комісія.

Позивач ОСОБА_1 є членом Наглядової ради відповідача, не будучи при цьому учасником (акціонером, засновником, членом) ПАТ «НСТУ».

Разом з тим, поняття учасника (члена) юридичної особи та члена органу управління юридичної особи законодавчо розмежоване, оскільки правова природа вказаних понять істотно відрізняється.

Відповідно до ст. 83 ЦК України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про акціонерні товариства» членом наглядової ради акціонерного товариства може бути лише фізична особа. До складу наглядової ради обираються акціонери або особи, які представляють їхні інтереси, та/або незалежні директори.

Відповідно до ч. 5 ст. 63 ГК України корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб.

Відповідно до ст. 1 спеціального Закону «Про Суспільне телебачення і радіомовлення України", сто відсотків акцій ПАТ «НСТУ» належать державі. При цьому, члени наглядової ради відповідно до закону не є акціонерами відповідача, а обираються (призначаються) у відповідності до спеціального порядку.

Отже, поняття акціонер, учасник або член товариства не є тотожним поняттю член наглядової ради (який є посадовою особою товариства, а не власником його частки), відрізняється також і правовий статус вказаних осіб. Тому, можна дійти висновку, що спір в даній справі виник не між юридичною особою та її членом (учасником), а між юридичною особою та фізичною особою, яка займає посаду члена наглядової ради.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що учасник може мати статус члена наглядової ради, однак в даному випадку, враховуючи те, що єдиним акціонером відповідача є держава, позивач як член наглядової ради, не є і не може бути його учасником (засновником, акціонером, членом) в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Слід також зазначити, що п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України визначає підсудність господарській юрисдикції не будь-якого спору стосовно діяльності або управління юридичної особи, а виключно спору, що виник з корпоративних відносин.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24.10.2008 року №13 передбачено, що при визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 Господарського кодексу України.

Законодавство України відкриває зміст корпоративних прав та корпоративних відносин в статті 167 Господарського кодексу України. Так, відповідно до частини 3 статті 167 Господарського кодексу України, під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до частини 1 статті 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25 лютого 2016 року № 4, до корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб`єктного складу сторін, зокрема, спори про визнання недійсними рішень органів управління юридичної особи за позовом особи, яка не є учасником (акціонером, членом, засновником), у тому числі таким, що вибув, у разі оспорювання рішень органів управління юридичної особи, прийнятих після його вибуття.

Аналогічний правовий висновок наведений в постанові Великої палати Верховного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 826/16227/16 (Провадження № 11-1109апп18), де зазначено, що до корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб`єктного складу сторін спори про визнання недійсними рішень органів управління юридичної особи за позовом особи, яка не є учасником (акціонером, членом, засновником), у тому числі таким, що вибув, у разі оспорювання рішень органів управління юридичної особи, прийнятих після його вибуття.

З матеріалів справи вбачається, що свої повноваження, як член Наглядової Ради ОСОБА_1 здійснює виключно як фізична особа, при цьому, він не був, не є і не може бути акціонером чи учасником ПАТ «НСТУ», а предметом позову є визнання протиправним та скасування рішення Наглядової ради, тобто органу управління діяльністю юридичної особи.

Враховуючи викладене, спір між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «НСТУ» по своїй природі не є спором між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), і не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Шевченківським районним судом м. Києва ухвалу від 15 лютого 2019 року постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядкудо Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: