Справа № 694/1726/18
провадження № 2/694/33/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

28.05.2019 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Дудніченко В.М.,

при секретарі Літвін Н.М.

з участю:

представника позивача - Буряк О.П.

представника позивача - адвоката Бабенко Р.В.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка цивільну справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич-Сервіс» (Черкаська область Звенигородський район м. Звенигородка вулиця Івана Сошенка,37) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Звенигородське виробничо-житлове ремонтно-експлуатаційне управління, про витребування гаража-прибудови «б» з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в :

Представники позивача Буряк О.П . та Бабенко Р.В . просять суд витребувати у ОСОБА_1 13/25 частку гаража - прибудови «б» (АДРЕСА_1) набуту ним згідно з договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 14.09.2003 р. укладеного між Звенигородським виробничо-житловим ремонтно-експлуатаційним управлінням та ОСОБА_1 посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедратою Н.М., та повернути власнику - ТОВ «Славутич - Сервіс» (Черкаська область Звенигородський район м. Звенигородка вулиця Івана Сошенка,37).

Витребувати у ОСОБА_2 12/75 частку гаража - прибудови «б» (АДРЕСА_1) набуту нею згідно з договором дарування частини житлового будинку від 04.02.2000 р. укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Федоровою Т.О., та повернути власнику - ТОВ «Славутич - Сервіс» (Черкаська область Звенигородський район м. Звенигородка вулиця Івана Сошенка,37).

Стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич-Сервіс» витрати за сплату судового збору відповідно до квитанції про сплату судового збору в розмірі 1762 грн.

Свої позивні вимоги мотивують тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Славутич-Сервіс» є власником гаража - прибудови «б» який розташований АДРЕСА_1, а відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 незаконно утримують гараж, перешкоджають використовувати гараж для власних потреб позивача.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнає мотивує тим, що гараж - прибудови «б» який розташований Черкаська область, Звенигородський район, АДРЕСА_1, належить на праві власності йому, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , також ОСОБА_1 вважає, що позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності.

Судом встановлено наступні факти та правові відносини.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 належить на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 лютого 1996 року виданого Звенигородським міським органом приватизації 12/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 . По договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 14 вересня 2003 року ОСОБА_1 придбано у Звенигородському виробничо-житловому ремонтно-експлуатаційному управлінні 13/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 . Договір посвідчено нотаріально нотаріусом Бедратою Н.М. та зареєстровано в реєстрі під № 5154 та 30.08.2004 року зареєстровано в БТІ. В договорі купівлі-продажу вказані надвірні споруди: веранди «а» і «а1», сарай «Б», гараж- прибудова «б», вбиральні, огорожа, криниця.

Згідно з наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області від 27.08.1996 року затверджено графік проведення приватизації об`єктів малої приватизації та було розпочато приватизацію Звенигородського районного технічного центру «Славутич». Наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області від 26.12.1997 року «Про затвердження результатів аукціону» затверджено результати аукціону по приватизації Звенигородського районного технічного центру «Славутич», переможцем яких стало ТОВ «Славутич-Сервіс». Згідно договору купівлі-продажу від 07.05.1998 року укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Черкаській області та ТОВ «Славутич», останнім було придбано майно цілісного майнового комплексу - Звенигородського районного технічного центру «Славутич», яке згідно акту прийому передачі від 08.05.1998 року було передано ТОВ «Славутич-Сервіс». Згідно додатку до акту прийому - передачі державного майна цілісного майнового комплексу Звенигородського районного технічного центру «Славутич», ТОВ «Славутич - Сервіс» прийняло серед інших об`єктів також об`єкт нерухомості: гараж розташований АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (статті 41 Конституції України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

06.04.2016 року Звенигородським районним судом розглянуто позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Славутич-Сервіс», треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області про визнання права власності на гараж та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на гараж.

Судом було визнано, що ТОВ «Славутич-Сервіс» набув право власності на спірний гараж на підставі договору купівлі-продажу об`єкта приватизації між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Черкаській області та ТОВ «Славутич-Сервіс» від 07.05.1998р. Та право власності на вказане майно виникло у нього з моменту отримання вказаного майна за актом приймання-передачі.

06.04.2016 року своїм рішенням Звенигородський районний суд в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Славутич-Сервіс», треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області про визнання права власності на гараж та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на гараж - відмовлено.

Також в задоволенні позову третіх осіб, що заявили самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_5 - відмовлено.

07.07.2016 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області та ухвалою від 04.10.2017 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Звенигородського районного суду залишено без змін, та вступило в законну силу.

На підставі ч.4 ст.82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Відповідно до рішення Верховного суду України по справі №6-327цс15 від 23.12.2015р., яке передбачає, що виходячи з положень закону право витребування майна із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

В судовому засіданні було встановлено, що на час розгляду справи в суді ТОВ «Славутич - Cервіз» не має доступу гараж, так як ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні даного гаража, а саме відсутній доступ до гаража, відсутній доступ до території на якій розташований гараж., а тому позивні вимоги ТОВ «Славутич - Cервіз» підлягають до повного задоволення.

Суд вважає, що немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого незаконного володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуло з володіння власника поза його волею, що й доведено під час розгляду справи у суді.

Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позову, застосувавши позовну давність до позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач знав про початок перебігу позовної давності знав з 03.02.2015 року з часу отримання від ОСОБА_1 листа про те, що гараж - прибудова належить ОСОБА_6 Е та членам його сім`ї.

Представники позивача заперечують в застосуванні позовної давності так як на ці позови не поширюється правила про позовну давність.

Згідно з ст.71 Цивільного кодексу Української PCP загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно з ст.76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу PCP і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснено що установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до абз.4 п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що оскільки позови про визнання права власності, які пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюється правила про позовну давність.

Також судом встановлено, що спір про право власності на гараж між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ТОВ «Славутич - Сервіз» було вирішено 06.04.2016 року.

На підставі викладеного суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про застосування позовної давності.

ТОВ «Славутич - Cервіз» понесло судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. Дану суму в рівних частинах необхідно відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 881 грн. з кожного на користь ТОВ «Славутич - Cервіз».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.71,76,128, 224 ЦК УРСР, ст.16,257,261,330,388,392 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику про захист права власності на інших речових прав».

Керуючись ст. ст.134, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 266-273, 280-283 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Витребувати у ОСОБА_1 13/25 частку гаража - прибудови «б» (АДРЕСА_1) набуту ним згідно з договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 14.09.2003 р. укладеного між Звенигородським виробничо-житловим ремонтно-експлуатаційним управлінням та ОСОБА_1 посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедратою Н.М., та повернути власнику - ТОВ «Славутич - Сервіс» (Черкаська область Звенигородський район м. Звенигородка вулиця Івана Сошенка,37).

Витребувати у ОСОБА_2 12/75 частку гаража - прибудови «б» (АДРЕСА_1) набуту нею згідно з договором дарування частини житлового будинку від 04.02.2000 р. укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Федоровою Т.О., та повернути власнику - ТОВ «Славутич - Сервіс» (Черкаська область Звенигородський район м. Звенигородка вулиця Івана Сошенка,37).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич-Сервіс» витрати за сплату судового збору в сумі 881 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич-Сервіс» витрати за сплату судового збору в сумі 881 грн.

Відповідно до вимог ст.272 ЦПК України копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання надіслати учасникам справи або за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 31.05.2019 року.

Суддя