РІШЕННЯ

іменем України

"10" жовтня 2019 р. 145/246/19

2-о/145/40/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.

за участі заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Заіки О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання особи на території України,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що вона ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Канава Тиврівського району Вінницької області.

Вона навчалася в школі с.Канава до 3 класу, а пізніше навчалася в школі с. Стрільченці Немирівського району.

28 жовтня 1973 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився також в с.Канава. Шлюб зареєстрований Дзвониською сільською радою Тиврівського району, актовий запис № 22. Після реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище ОСОБА_1 . В період до 1973 року вона навчалася в Вінницькому технікумі громадського харчування.

В період з 1986 по 1990 рік вони з чоловіком побудували будинок в АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 зареєстрований в даному будинку з 1990 року, вона не зареєстрована, так як у неї відсутній паспорт. Вони разом проживали з чоловіком в АДРЕСА_3 з 1990 року до 2000 року.

Так як у неї важко захворіла мати ОСОБА_6 вона переїхала в с. Канава і здійснювала догляд за нею до дня її смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті матері вона залишилася постійно проживати в АДРЕСА_2 і здійснювала догляд за батьком ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після смерті батька вони з чоловіком ОСОБА_4 постійно проживають в АДРЕСА_2 .

Документом, який підтверджував її особу, був паспорт громадянина СРСР зразка 1974р. серії НОМЕР_1 , виданий 14.04.1971 року 2-м відділенням міліції м.Вінниця. Цей паспорт вона втратила. У компетентні органи для поновлення документу не зверталася.

Після проголошення незалежностіУкраїни 24.08.1991 р. паспорт громадянина України вона не отримала. Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про громадянство» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

На теперішній час у неї виникла потреба отримати паспорт громадянина України.

З відповідною заявою вона звернулася до Тиврівського сектору Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області ДМС України. Однак видати їй паспорт громадянина України можливості немає, так як відсутні документи, які б підтверджували факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991р.

Просить встановити факт, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Канава Тиврівського району, постійно проживала на території України в АДРЕСА_3 , станом на 24.08.1991р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, просять їх задоволити. ОСОБА_1 пояснила суду, що з дня народження по даний час постійно проживає на території України.

Представник заінтересованої особи Заіка О .В. заперечує проти задоволення заяви, і просить відмовити у її задоволенні. Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області заперечує проти заяви ОСОБА_1 та вважає її безпідставною, необгрунтованою та такою, яка не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 зазначає, що народилася у с.Канава Тиврівського району Вінницької області 13.12.1953 рок, однак жодного доказу не надає.

ОСОБА_1 зазначає, що 28 жовтня 1973 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 Та зі слів заявниці вона взяла його прізвище. До заяви ОСОБА_1 додає копію свідоцтва про укладення шлюбу. Але у полі, в якому зазначені особи, що уклали шлюб, зазначено " ОСОБА_1 ". До заяви ОСОБА_1 додає копію витягу з погосподарської книги Колюхівської сільської ради за 1958-1960 роки, де зазначено особу як онуку ОСОБА_1 . Управління ДМС України у Вінницькій області вважає, що наявна суттєва розбіжність у прізвищах та звертає увагу суду на цю розбіжність, а саме « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 ». Тому є не зрозумілим, який письмовий доказ брати до уваги.

Далі заявник зазначає, що до 1973 року навчалась у Вінницькому технікумі громадського харчування. Але, по-перше, не надано жодного доказу який підтвердив би достовірність цих слів. А по-друге, відповідно цей часовий проміжок 1973 рік, не має відношення до встановлення факту проживання станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Далі ОСОБА_1 зазначає, що в період з 1986 року по 1990 рік вона будувала будинок у м. Вінниці. Зі слів заявниці її чоловік ОСОБА_4 зареєструвався в даному будинку, а сама заявниця - ні, з причин втрати паспорту.

Сама заявниця у заяві зазначає, що за відновленням паспорту не зверталась. Тобто від 1990 року до 2019 року (29 років) заявниця злісно порушує законодавство України, а саме ст.197 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Проживання без паспорта громадянина України або без реєстрації місця проживання.

ОСОБА_1 зазначає, що після проголошення незалежності, та фактично процесу паспортизації, що почався у 1994 році вона за отриманням паспорту не зверталась, не вжила ніяких заходів щодо вчинення дій по отриманню паспорта громадянина України та станом на сьогоднішній день, не надано доказів до суду про втрату паспорта. Також не надано доказів чому не зверталась, щоб отримати паспорт нового зразка громадянина України, який розпочали видавати з 1994 року, коли розпочалась паспортизація в Україні.

До заяви ОСОБА_1 додає копію довідки виконавчого комітету Колюхівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 05.02.2019 про те, що громадянка ОСОБА_1 дійсно постійно проживає без реєстрації на території Колюхівської сільської ради. Але виникає питання, на підставі чого видана ця довідка, і як розуміти постійно проживає, адже ніякого документа, який би підтвердив який часовий проміжок проживання мається на увазі не надано.

Управління ДМС України у Вінницькій області вважає, що ця довідка підтверджує єдиний факт, це проживання ОСОБА_1 станом на 05.02.2019 на території Колюхівської сільської ради без реєстрації.

Також ОСОБА_1 додає до заяви довідку, видану Асоціацією органів самоорганізації населення м. Вінниці про те, що ОСОБА_4 дійсно проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , та що він проживає разом зі своєю незареєстрованою дружиною з 1990 року. Але ж сама ж заявниця зазначає, що вона переїхала у 2007 році до с. Канава Тиврівського району для того, щоб доглядати своїх батьків, і у 2010 році після смерті її батьків вона залишилась разом з чоловіком там проживати. Тому є незрозумілим, навіщо цю довідку надано до суду і чому така істотна розбіжність у фактах.

Свідок ОСОБА_13 показала суду, що заявниця ОСОБА_1 все життя проживала в Україні. Вони з чоловіком ОСОБА_4 побудували будинок в м.Вінниці, чоловік проживав там постійно, а ОСОБА_1 періодично їздила в с.Канава, здійснювала догляд за хворою матір`ю, потім за батьком.

Свідок ОСОБА_4 показав суду, що він - чоловік заявниці одружений із нею з 28.10.1973 р. Все життя його дружина прожила в Україні.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду, вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 3 Закону України «Про громадянство України» визначає, що громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд вважає, що заявниця ОСОБА_1 не підтвердила належними доказами факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р.

Зазначивши, що вона, ОСОБА_1 , народилася у с.Канава Тиврівського району Вінницької області 13.12.1953 року, вона не надала жодного доказу щодо народження в Україні, навчання у школі в с.Стрільченці Немирівського району.

ОСОБА_1 зазначає, що 28 жовтня 1973 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , однак відповідно до наданого свідоцтва про шлюб, шлюб укладено з ОСОБА_1 .

До заяви ОСОБА_1 додано копію витягу з погосподарської книги Колюхівської сільської ради за 1958-1960 роки (а.с.8), відповідно до якого зазначено особу як онуку - ОСОБА_1 .

Згідно позиції заявниці її чоловік ОСОБА_4 зареєструвався в будинку, побудованому ними у АДРЕСА_3 , в період з 1986 року по 1990 рік, а вона не реєструвалася з причини втрати паспорта, при чому сама зазначає, що за відновленням паспорта не зверталась, після проголошення незалежності та фактично процесу паспортизації, що почався у 1994 році вона за отриманням паспорта також не зверталась, не вживала ніяких заходів щодо вчинення дій по отриманню паспорта громадянина України.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Колюхівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області №37 від 05.02.2019 (а.с.10) ОСОБА_1 дійсно постійно проживає без реєстрації на території Колюхівської сільської ради, однак протягом якого часу не зазначено.

Згідно довідки, виданої Асоціацією органів самоорганізації населення м.Вінниці №227 від 08.02.2019 (а.с.9), ОСОБА_4 дійсно проживає та зареєстрований по АДРЕСА_3 , його дружина проживає за вказаною адресою з 1990 року без реєстрації.

Дана довідка суперечить поясненням самої заявниці, відповідно до яких у 2007 році вона переїхала до с. Канава Тиврівського району доглядати своїх батьків, і у 2010 році після смерті її батьків вона залишилась разом з чоловіком там проживати.

Наведені заявницею обставини є суперечливими та не доводять факту її по стійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р., а тому суд вважає, що підстав для задоволення її заяви немає.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.1268, 1270, 1272 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

ухвалив:

В задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 18 жовтня 2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя І.О.Ратушняк