Справа № 567/928/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

секретар - Войтко А.Г.

з участю:

представника позивача адвоката Божко Т.Ю.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину садибного житлового будинку та земельної ділянки

в с т а н о в и в

В Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частину садибного житлового будинку та земельної ділянки звернулась ОСОБА_2 .

В обгрунтування позову зазначила, що з 09 червня 1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який був зареєстрований Межиріцькою сільською радою Острозького району Рівненської області (актовий запис № 7), та який рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 10 січня 2018 року був розірваний. Від спільного подружнього життя у них народились спільні діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час досягли повноліття.

Вказала, що 09 жовтня 1992 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого заступником голови Межиріцької сільської ради народних депутатів Острозького району Рівненської області та зареєстрованим в реєстрі за № 21, ними спільно був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці, яка належала Межиріцькій сільській раді Острозького району Рівненської області. Позивач разом з відповідачем та дітьми вселились у придбаний судинок, та зареєстровані в ньому на даний час.

Зазначила, що на даний час у неї з колишнім чоловіком виникають спори з приводу доступу до будинку, він намагається перешкоджати в доступі до нього, та неодноразово вказував на проведення його поділу в судовому порядку. Досягти з ним згоди щодо добровільного поділу житлового будинку та земельної ділянки для обслуговування будинку не вдається, що стало підставою для її звернення з позовною заявою до суду. Просила припинити право спільної сумісної власності подружжя на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, провести поділ житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 03.09.2018 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 05.02.2019 закрито підготовче провадження, справа призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 26.03.2019 по справі була призначена земельно-технічна експертиза для визначення вартості та варіантів поділу житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . На вирішення якої були поставлені питання можливих варіантів поділу по Ѕ частині з дотриманням державних будівельних норм, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням ідеальних часток співвласників та варіантів поділу земельної ділянки, по Ѕ частині, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Божко Т.Ю. заявлені позовні вимоги своєї довірительки підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Просила суд припинити право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Просила з врахуванням висновку експерта провести поділ житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , як першому власнику згідно першого варіанту поділу. Також земельну ділянку площею 1000 м кв.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив щодо заявлених позовних вимог. Зазначає, що не чинив позивачці та дітям перешкод у користуванні житловим будинком та надвірними будівлями. Просив провести поділ залишити у його власноті Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 як першому власнику згідно варіанту поділу №2 та залишити у його власності земельну ділянку площею 1000,0 м кв.

Суд, заслухавши представника позивача адвоката Божко Т.Ю., відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що позов про визнання права власності на Ѕ частину садибного житлового будинку та земельної ділянки обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної власності подружжя.

Як вбачається із положень СК України та узгоджується із правовим висновком ВСУ у справі 6-539цс16 до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог встановив наступне :

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 09 червня 1990 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 10.01.2018 року шлюб між ними був розірваний (а.с. 11).

Згідно договору купівлі-продажу від 09.10.1992 року, посвідченого заступником голови Межиріцької сільської ради народних депутатів Острозького району Рівненської області ОСОБА_1 був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці, яка належала Межиріцькій сільській раді Острозького району Рівненської області ( а.с.10).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , площа 0,2 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), проведено реєстрацію права власності 03.02.2014 року за № 4679940, за ОСОБА_1 Орган, що здійснив державну реєстрацію - реєстраційна служба Острозького районного управління юстиції Рівненської області (а.с.13).

З довідки про склад сім`ї, виданої Межиріцькою сільською радою Острозького району Рівненської області № 879 від 16.07.2018 року вбачається, що сім`я ОСОБА_2 склалдається: колишній чоловік ОСОБА_1 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_4 (а.с.14).

Відповідно до рішення Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області № 122 від 17.09.2004 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на добудову житлового будинку в АДРЕСА_1 ( а.с.15).

Відповідно до рішення Межиріцької сільської ради № 32 від 25.12.2015 року «Про перейменування вулиць», АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_2 , без зміни поштових номерів житлових будинків ( а.с.16).

Відповідно до довідки Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області № 871 від 16.07.2018 року земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2 , передана у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 згідно рішення виконавчого комітету від 03 липня 1997 року № 26, затвердженого рішенням сесії від 05 березня 2009 року № 354. (а.с.18).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер довідки 131725616 від 23.07.2018 року за параметрами запиту ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомоого майна 101, зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,0848 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.37-49).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовленого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради 04.01.2019 року, розмір частки ОСОБА_1 становить 1/1 ( а.с.91-93).

Із технічної документації землеустрою, ОСОБА_1 встановлено межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (а.с.94-95).

Відповідно до висновку експерта № 190404/2_ФМ від 12.04.2019 року, виконаного на виконання ухвали Острозького районного суду Рівненської області від 26.03.2019 року, експертом був зроблений висновок, за яким сторонам було запропоновано два варіанта поділу по Ѕ частині з дотриманням державних будівельних норм, житлового бужинку з урахуванням ідеальних часток співвласників (або із незначним відхиленням від ідеальних часток) та земельної ділянки по Ѕ частині, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями у відповідності до варіанту поділу житлового будинку загальною площею 0,2000 га ( а.с. 71-89).

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (стаття 60 Сімейного Кодексу України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно із якою, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 68 СК України зазначається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 19 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті106,107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2ст. 72 СК). Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 63 Сімейного кодексу України вказує, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно статі 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, З ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), -незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи :несені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, накопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно- будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо, майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та і необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей і індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Враховуючи те, що вищенаведене майно було набуте нами, як подружжям за час шлюбу, то воно належить мені та відповідачу на праві спільної сумісної власності, частки яких відповідно до ст.70 СК України є рівними.

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно із вимогами ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За змістом п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК (2947-14) та ст. 372 ЦК( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України).

Оскільки судом встановлено, що вказане вище майно придбано сторонами в період перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжя, то і право спільної сумісної власності, на дане майно, мають обидві сторони в рівних частках.

Враховуючи встановлені обставини, а також інтереси сторін по справі суд вважає за необхідне провести поділ житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , згідно варіанту поділу № 2, відповідно до висновку експерта, виділивши ОСОБА_2 Ѕ частину житлового будинку, за адресою АДРЕСА_1 , згідно варіанту поділу № 2, власнику 2 в житловому будинку (А-1) приміщення: 1-1 (коридор) площею 6,8 кв.м,; 1-2 (санвузол) площею 4,9 кв.м.; 1-3 (кухня) площею 19,7 кв.м.; 1-7 (житлова) площею 24,1 кв.м.,з надвірних будівель та споруд : Сходи (а); Сарай (б); Погріб ( Пг /б ); 1/2 Огорожа (№1 ), земельну ділянку площею 1000,0 м.кв., що дорівнює ідеальній частці і складається з двох частин: -ділянка площею 359,53 м кв., розміром по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (76,62°), в м: 10,706- 8,115-1,345-9,612-4,075-3,021-0,744-3,168-2,183-5,698-6,504-8,109-15,136-6,434-10,331-2,915-1,928, ділянки площею 640,47 м кв., розміром по периметру за годинниковою стрілкою від лівого південного кута (97,36°), в м: 19,004-32,485-22,566-14,431-18,328. Залишити у власноті ОСОБА_1 Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 згідно варіанту поділу № 2, власнику 1 житлового будинку (А-1) приміщення: 1-4 (житловою) площею 26,6 кв.м.; 1-5 (житловою) площею 11,6 кв.м.; 1-6 (житловою) площею 15,9 кв.м., з надвірних будівель та споруд: Сарай (Б); Сарай (б1 ) ; 1/2 Огорожа (№1) ; Колодязь (К) , залишити у власності ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1000,0 м кв, розміром по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (95,71°), в м: 22,566-21,662-6,454-3,895-3,168-0,744-3,021-4,075-9,612-1,345-8,115-10,706-2,423-6,120-27,743-11,400-9,627.

Обираючи зазначений варіант поділу за висновком експерта суд вважає, що він найбільше буде сприяти рівності прав співвласників будинковолодіння.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1ст. 81 ЦПК України).

Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити.

Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до договору № 76 від 17.07.2018 року про надання професійної правничої допомоги, укладеним між адвокатом Божко Т.Ю. та ОСОБА_2 , визначено, що розмір витрат на надання професійної правничої допомоги становить 1000 грн. за годину виконаної адвокатом роботи.

Розрахунок витрат на надання правової допомоги адвокатом Божко Т.Ю. становить: опрацювання документів, надання консультаційного висновку та підготовка позовної заяви ( 3 год. 00 хв. х 1000 грн.) 3000 грн. 00 коп., представництво в суді та участь в судових засіданнях - ( 3 год. 00 хв. х 1000 грн.) - 3000 грн. 60 коп. Всього розмір витрат на надання правової допомоги становить - 6000 грн. 00 коп, які суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1

Так, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Вимоги позивача щодо стягнення судових витрат базуються на положеннях ст.ст.133,137,141 ЦПК України та матеріалах справи, якими підтверджені такі витрати, і суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі в розмірі 704 грн. 80 коп. та 5000 гривень за проведення експертизи, відповідно до квитанції № 3 від 10.04.2019 року, сплачених позивачкою на рахунок ППФ «Експерт-Рівне», та договору № 190404/2 від 04.03.2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПП «Експерт-Рівне».

На підставі наведеного, керуючись, ст. ст.60, 63, 69, 70, 71, 74 СК України,ст.ст.15, 16, 25, 328, 364, 372, 368, 392 ЦК України, ст.ст.4, 12, 14, 81, 82, 89, 259, 263-265,273, ЦПК України суд

у х в а л и в

позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 , індекс НОМЕР_5 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 , індекс НОМЕР_5 ) про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину садибного житлового будинку та земельної ділянки задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Провести поділ житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 :

- 1/2 частину житлового будинку, за адресою АДРЕСА_1 , згідно варіанту поділу № 2, власнику 2 виділити: в житловому будинку (А-1) приміщення: 1-1 (коридор) площею 6,8 кв.м,; 1-2 (санвузол) площею 4,9 кв.м.; 1-3 (кухня) площею 19,7 кв.м.; 1-7 (житлова) площею 24,1 кв.м.;

з надвірних будівель та споруд : Сходи (а); Сарай (б); Погріб ( Пг /б ); 1/2 Огорожа (№1 );

-земельну ділянку площею 1000,0 м.кв., що дорівнює ідеальній частці і складається з двох частин: -ділянка площею 359,53 м кв., розміром по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (76,62°), в м: 10,706- 8,115-1,345-9,612-4,075-3,021-0,744-3,168-2,183-5,698-6,504-8,109-15,136-6,434-10,331-2,915-1,928;

-ділянка площею 640,47 м кв., розміром по периметру за годинниковою стрілкою від лівого південного кута (97,36°), в м: 19,004-32,485-22,566-14,431-18,328.

Залишити у власноті ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 згідно варіанту поділу № 2, власнику 1:

житлового будинку (А-1) приміщення: 1-4 (житловою) площею 26,6 кв.м.; 1-5 (житловою) площею 11,6 кв.м.; 1-6 (житловою) площею 15,9 кв.м.;

з надвірних будівель та споруд: Сарай (Б); Сарай (б1); 1/2 Огорожа (№ 1); Колодязь (К) ;

-залишити у власності ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1000,0 м кв, розміром по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (95,71°), в м: 22,566-21,662-6,454-3,895-3,168-0,744-3,021-4,075-9,612-1,345-8,115-10,706-2,423- 6,120-27,743-11,400-9,627.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп., 5000 (п`ять тисяч) гривень за проведення експертизи та 6000 (шість тисяч) за надання правничої допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 червня 2019 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.