Дата документу 05.06.2019 Справа № 335/6500/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/6500/17 Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/807/1976/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Онищенка Е.А.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2019 року про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Носенко Лілія Віталіївна, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Носенко Л.В., про визнання недійсним заповіту, складеного 23 лютого 2012 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Носенко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №63.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2019 року призначено у справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради (65009, м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 9), на вирішення якої поставлено наступні питання:

1) У якому психічному стані знаходився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в момент посвідчення заповіту 23.02.2012 року?

2) Чи міг ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в силу свого психічного стану усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент посвідчення заповіту 23.02.2012 року?

Провадження у цивільній справі зупинено на час проведення експертизи.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість необхідності призначення повторної експертизи, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що висновок первісної експертизи не відповідає вимогам Порядку проведення судово-психіатричної експертизи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції виходив з того, висновок судово-психіатричного експерта №16 від 16.08.2018 року викликає сумніви в його правильності через не надання відповіді на експертні питання, які входять до компетенції експерта.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, 23 лютого 2012 року ОСОБА_3 склав нотаріально посвідчений заповіт на користь ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання заповіту від 23 лютого 2012 року недійсним з тих підстав, що на час складання заповіту ОСОБА_3 через стійкий розлад здоров`я не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, отже за змістом ст. 1257 ЦК України волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним та не відповідало його волі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року за заявою позивача призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1) У якому психічному стані знаходився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в момент посвідчення заповіту 23.02.2012 року?

2) Чи міг ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в силу свого психічного стану усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент посвідчення заповіту 23.02.2012 року?

Проведення експертизи було доручено експертам КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради.

За висновком судово-психіатричного експерта №16 від 16 серпня 2018 року, проведеної комісією у складі трьох експертів, визначити психічний стан та вирішити експертні питання щодо ОСОБА_3 на період складання і підписання ним заповіту від 23 лютого 2012 року неможливо у зв`язку з суперечливістю відомостей про його психічний стан на цей період часу, що містяться в матеріалах цивільної справи та медичній документації.

18 грудня 2018 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про призначення повторної експертизи, оскільки експертом не надано відповіді на поставлені питання. Проведення експертизи просила доручити експертам Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради.

Оскаржуваною ухвалою суду клопотання представника позивача задоволено. Призначено у справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради (65009, м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 9), на вирішення якої поставлено наступні питання:

1) У якому психічному стані знаходився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в момент посвідчення заповіту 23.02.2012 року?

2) Чи міг ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в силу свого психічного стану усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент посвідчення заповіту 23.02.2012 року?

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується, зокрема, за допомогою доказування - одного із основоположних елементів правосуддя.

Серед джерел доказів, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є висновок експерта.

Чепурко С.В . звернувся до суду з позовом про визнання заповіту від 23 лютого 2012 року недійсним.

За таких умов вирішення питань, поставлених на розгляд експерта, входить до предмета доказування по справі.

Крім того, звертаючись до суду із позовом, саме ОСОБА_2 встановлює обсяг доказів, які він подає на підтвердження заявлених вимог. Призначення експертизи в даній справі є одним з доказів, яким суд при ухваленні рішення надаватиме правову оцінку.

Отже, висновок посмертної судово-психіатричної експертизи в даній цивільній справі є одним із належних та допустимих доказів щодо встановлення тієї обставини чи міг на час складання заповіту ОСОБА_3 розуміти значення своїх дій, усвідомлювати їх та керувати ними і для з`ясування цих обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Частиною першою статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з ч. 3 ст. 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Статтею 113 ЦПК України передбачено, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту.

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експерту.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, вимоги до якої викладено у ст.104 ЦПК України, а саме: в ухвалі суд зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Вирішуючи питання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції вірно виходив з того, що експертами КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради не надано відповіді на поставлені питання.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.105 ЦПК України для визначення психічного стану особи призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання хоча б однією стороною у справі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду про призначення по справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи відповідає нормам ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 на проведення експертизи та відсутність підстав для призначення повторної експертизи спростовуються наведеними вище обставинами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2019 року про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 06 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: