КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/20494/18

номер провадження: 22-ц/824/6348/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кального Дмитра Ігоровича та апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року у складі судді Сирбул О.Ф., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 серпня 2014 року на її користь з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення Деснянським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 753/9296/14-ц,за яким Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження №55728223. Зазначала, що відповідач з 01 жовтня 2015 року ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого станом на 31 серпня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 64 208 грн 05 коп., яка була погашена відповідачем 10 жовтня 2018 року. Згідно з розрахунком позивача розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2015 року по 10 жовтня 2018 року складає 448 012 грн 10 коп.

Посилаючись на те, що відповідно до ч.1 ст. 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментіву розмірі 64 208 грн 05 коп., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 19 795 грн 30 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача - адвокат Кальний Д.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та задовольнити позовні ОСОБА_1 повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Також представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при розрахунку розміру неустойки за прострочення сплати аліментів помилково застосував формулу, яка діла до внесення змін у ст.196 СК України, оскільки ця формула не відповідає змісту чинної редакції ст. 196 СК України та правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15ц. Тому вважає, що розмір неустойки за прострочення сплати відповідачем аліментів за період з 01 жовтня 2015 року по 10 жовтня січня 2018 року складає 448 012 грн 10 коп. Однак, враховуючи обмеження, встановлене ч.1 ст.196 СК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка за прострочення сплати аліментів у розмірі 64 208 грн 05 коп.

Також вказує, що представник позивача надав суду першої інстанції належні та допустимі докази понесення позивачем витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 7 000 грн 00 коп. За підготовку, написання та подання апеляційної скарги, позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 400 грн 00 коп. Крім того, позивач очікує понесення витрат на правничу допомогу за участь адвоката у судових засіданнях, виходячи з розрахунку 1 200 грн 00 коп. за одне засідання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп., а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим відповідачем доказам про те, що сплачені відповідачем кошти на утримання дітей, позивач використовує не за призначенням, а тому вважає, що задовольняючи позов ОСОБА_1 , права дітей не будуть захищені, а відбудеться лише збагачення позивача за рахунок відповідача. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки рішення суду про стягнення з відповідача аліментів було ухвалено 04 серпня 2014 року, а заборгованість зі сплати аліментів у відповідача виникла лише з середини вересня 2016 року. Зазначає, що з кінця 2015 року між сторонами виник конфлікт про його участь у вихованні дітей, позивач забороняла йому побачення з дітьми та не приймала від нього речі та іграшки для дітей, він втратив роботу та був вимушений наймати житло, щоб не травмувати дітей. Вказує, що при першій можливості він перерахував позивачу грошові кошти, що підтверджується перерахунком заборгованості державного виконавця від 14 вересня 2018 року. Зазначає, що 10 жовтня 2018 року він узнав про наявність заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 64 208 грн 05 коп., яку відразу того ж дня сплатив на рахунок позивача у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу представника позивача - адвоката Кального Д.І., в якому вказує, що вказана апеляційна скарга є необґрунтованою, наведені у ній обставини не відповідають дійсності. Вказує, що він не ухиляється від своїх обов`язків щодо утримання дітей та сплачував аліменти на їх утримання. Вважає, що позивач при визначенні розміру неустойки по сплаті аліментів використовує неіснуючу формулу, а саме, використовує кількість днів (одних і тих самих) для нарахування заборгованості у кожному місяці. Зазначає, що з метою не допустити використання позивачем аліментів на свої особисті потреби він 12 жовтня 2018 року звернувся із заявою до Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та за час перевірки цільового використання аліментів встановлені неприпустимі та аморальні дії позивача, а саме, позивач вчиняла фізичне насилля щодо сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження чого відповідач надав суду фотокартки та роздруківки скріншотів спілкування із сином ОСОБА_8 . Просить апеляційну скаргу представника позивача - адвоката Кального Д.І. залишити без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 64 208 грн 05 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає не в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 серпня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

19 грудня 2015 року позивач у зв`язку із укладенням шлюбу змінила своє прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Встановлено, що на примусове виконання вказаного вище рішення суду, 24 січня 2018 року Дарницький районний суд міста Києва видав виконавчий лист № 753/9293/14.

Постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіально управління юстиції у місті Києві від 07 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження № 55728223 з виконання вказаного вище виконавчого листа № 753/9293/14.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 сплачував аліменти нерегулярно та не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 31 серпня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 64 208 грн 05 коп., що підтверджується довідкою про перерахунок розрахунку заборгованості № 55728223/5, яка складена 14 вересня 2018 року державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіально управління юстиції у місті Києві Сніжинським Т.Є. (а.с.6-7).

Також з даного перерахунку вбачається, що оскільки боржником довідки з місця роботи до державного виконавця не надавались, то розрахунок заборгованості проводився згідно інформації Головного управління статистики у місті Києві щодо розміру середньомісячного заробітної плати на одного середньооблікового штатного працівника по місту Києву, починаючи з 01 жовтня 2015 року.

Встановлено та не заперечується сторонами, що 10 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_2 сплатив заборгованість за аліментами повністю шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 64 208 грн 05 коп. на картковий рахунок ОСОБА_1 що підтверджується квитанцією від 10 жовтня 2018 року

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції урахував, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, який неналежно виконує покладний на нього ст.180 СК України обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, оскільки сплачує стягнуті з нього рішенням суду аліменти нерегулярно, належних та допустимих доказів того, що вказана заборгованість зі сплати аліментів виникла з незалежних від нього причин, суду не надав, що є його процесуальним обов`язком відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, та дійшов правильного висновку про наявність передбачених ст.196 СК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він не ухиляється від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Разом з тим, суд першої інстанції при визначенні розміру неустойки за аліментами не погодився із методикою проведення позивачем розрахунку неустойки за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів та зазначив, що неустойку потрібно обчислювати з урахуванням правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, згідно з яким за змістом ст.196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). З урахуванням наведеного, суд першої інстанції провів власний розрахунок за формулою: сума заборгованості станом на 30 число місяця, у якому не сплачено аліменти / 100% ? кількість днів у місяці, в якому виникла така заборгованість та дійшов висновку, що розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2015 року по 10 жовтня 2018 року складає 19 795 грн 30 коп.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки суд першої інстанції не врахував, що у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, Велика Палата Верховного Суду відступила від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року справі у №6-94цс15 та дійшла таких висновків.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 надано суду розрахунок неустойки за прострочення відповідачем сплати аліментів, який здійснений з урахуванням даних довідки про перерахунок розрахунку заборгованості № 55728223/5, що складена 14 вересня 2018 року державним виконавцем. Розмір неустойки позивачем обчислено, виходячи із суми несплачених відповідачем аліментів за кожен місяць окремо з моменту порушення відповідачем свого обов`язку щодо їх сплати (01 жовтня 2015 року) і до дня погашення відповідачем заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (10 жовтня 2018 року), тому прострочення становить 1 105 днів. Згідно розрахунку загальний розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів у період з 01 жовтня 2015 року по 10 жовтня 2018 року складає 448 012 грн 10 коп. (а.с.2-3).

Дослідивши наведений розрахунок, колегія суддів вважає, що обчислений позивачем розмір неустойки за прострочення відповідачем сплати аліментів відповідно до формули, наведеної у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та визначений розмір неустойки у сумі 448 012 грн 10 коп. є правильним.

Враховуючи, що ч.1 ст.196 СК України встановлено граничний розмір пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка за прострочення сплати аліментів у розмірі 64 208 грн 05 коп.

При цьому, апеляційний суд не приймає до уваги надані ОСОБА_2 документи на підтвердження його матеріального стану, оскільки він не звертався до суду із вимогою про зменшення розміру неустойки з урахуванням його матеріального та сімейного стану відповідно до вимог ч.2 ст. 196 СК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що сплачені відповідачем аліменти на утримання дітей позивач витрачає не в інтересах дітей, а також вона не виконує належним чином своїх обов`язків щодо виховання дітей та застосовує відносно них фізичне насильство, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки вказані обставини не стосуються предмету доказування у даній справі.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, наведені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, з наведених вище підстав.

За змістом ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції між адвокатом Кальним Д.І. та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 08 серпня 2018 року №08-08/18, згідно з яким адвокат Кальний Д.І на умовах платності зобов`язався надавати їй правову допомогу (а.с.15-16, 17).

Адвокатом Кальним Д.І. подано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних ним в рамках даної справи у суду першої інстанції (а.с.84).

Встановлено, що ОСОБА_1 сплачено на рахунок адвоката Кального Д.І. грошові кошти за надання правової допомоги на загальну суму 7 006 грн 03 коп., що підтверджується дублікатом квитанції від 28 серпня 2018 року на суму 1 206 грн 03 коп., а також меморіальними ордерами: від 17 жовтня 2018 року на суму 2 800 грн 00 коп., від 05 грудня 2018 року на суму 1 000 грн 00 коп., від 11 лютого 2019 року на суму 1 000 грн 00 коп., а також від 14 лютого 20189 року на суму 1 000 грн 00 коп. (а.с.81, 82, 83, 115, 116).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що адвокат Кальний Д.І. фактично надав правову допомогу ОСОБА_1 в обсягах та на умовах, визначених у договорі про надання правової (правничої) допомоги та розрахунках судових витрат.

Надані документи відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України є належними доказами понесення позивачем витрат на правову допомогу, а тому колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за надання правової допомоги у розмірі 7 000 грн 00 коп. в межах заявлених позивачем вимог.

Що стосується прохання в апеляційній скарзі представника позивача - адвоката Кального Д.І. про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за надання правової допомоги, понесених під час апеляційного розгляду справи, то воно не підлягає задоволенню, оскільки заявником відповідно до положень ст.ст. 12,81 ЦПК України не наданоналежних доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу під час апеляційного розгляду справи.

За змістом ч.7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Установлено, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому належний до сплати ОСОБА_1 за подання позовної заяви судовий збір становив 704 грн 80 коп., а за подання апеляційної скарги - 1 057 грн 20 коп.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення, яким її позов задоволено, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1 762 грн 00 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кального Дмитра Ігоровича - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 64 208 (шістдесят чотири тисячі двісті вісім) грн 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 762 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді