Справа № 454/1254/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Мандрик І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом ОСОБА_1 до державних виконавців Сокальського відділу ДВС ГТУ юстиції у Львівській області Безносяк Надії Степанівни, Семенюка Андрія Віталійовича та начальника Сокальського відділу ДВС ГТУ юстиції у Львівській області Глушко Тетяни Олександрівни про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд та просить визнати, що винесенням неправомірної постанови від 14.12.2016р. ВП №53123039 державним виконавцем Сокальського районного ВДВС Безносяк Н.С., внаслідок неправомірного застосування р/р 8833 МФО 825014 ЗКПО 38011490 та послідуючого відстоювання своїх протиправних дій в судах начальниками відділу Сокальського районного ДВС Семенюк А.І. і Глушко Т.О. завдано позивачу моральну шкоду на суму 26 666,40грн.; стягнути з державного виконавця Безносяк Н.С. 23 666,40грн. моральної шкоди; стягнути з начальників Сокальського районного відділу ДВС Семенюка А. В. та Глушко Т. О. 3000 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати в рівних частинах.

Свої вимоги мотивує наступним.

На початку грудня 2016 року він намагався пред`явити до виконання в Сокальський районний відділ ДВС ГТУЮ у Львівській області виконавчий лист №454/2108/15-ц виданий Сокальським районним судом Львівської області 22.12.2015р.

У Сокальському районному відділі ДВС ГТУЮ у Львівській області йому надали розрахунковий рахунок 8833 МФО825014 ЗКПО38011490), для проведення обов`язкової сплати виконавчого збору у розмірі 2% від суми стягнення.

12.12.2016р. він звернувся з заявою у Сокальський районний відділ ДВС ГТУЮ у Львівській області, знову намагаючись пред`явити до виконання вказаний виконавчий лист.

14.12.2016р. державний виконавець Безносяк Н.С. винесла постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження серія ВП №53123039. Вказану постанову він оскаржив до слідчого судді і ухвалою від 29.12.2016р. у задоволенні скарги відмовлено.

Згодом він звернувся з заявою про вчинений злочин і ухвалою слідчого судді від 30.05.2017р. зобов`язано прокурора внести відомості в ЄРДР. На даний час його визнали потерпілим у кримінальному провадженні №00055 від 19.06.2017р.

Вказує, що державний виконавці Безносяк Н.С. та Семенюк А.В. і не приймали прямої участі у створенні зазначеного розрахункового рахунку, але послуговувались даним рахунком вводячи позивача в оману.

Також, він оскаржив постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження серія ВП №53123029 та ухвалою Сокальського районного суду від 12.10.2017р. у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця та начальника Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області відмовлено. Однак, постановою Апеляційного суду Львівської області від 27.03.2018р. дії державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безносяк Н.С. визнано неправомірними та скасовано постанову від 14.12.2016р. ВП №53123039 про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконавчому листу №454/2108/15-ц від 05.01.2016р., зобов`язавши державного виконавця надати ОСОБА_1 діючий рахунок щодо сплати авансового платежу з метою проведення подальших виконавчих дій та виконання рішення суду згідно виконавчого листа 454/2108/15-ц від 05.01.2016р.

Вважає, що неправомірними діями державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безносяк Н.С., її безпосереднього керівника, у грудня 2016р., Семенюка А.В. , а в подальшому начальником Глушко Т.О. йому заподіяно моральну шкоду.

Зокрема, згідно проведеного ним розрахунку сума моральної шкоди становить 26 666,40грн.: розмір шкоди заподіяної державним виконавцем Безносяк Н.С. - 23 666,40грн., а начальників Сокальського районного відділу ДВС Семенюка А.В. та Глушко Т. О. - 3000 грн.

Зазначає, що у зв`язку з оскарженням дій державного виконавця Безносяк Н.С. - та начальника Сокальського районного відділу ДВС Семенюка А.В. і Глушко Т . О . до Сокальського районного суду Львівської області та Апеляційного суду Львівської області він затрачав свій час та кошти. На протязі періоду його життя з 14.12.2016р. по 23.03.2018р. він зазнав значних затрат - як розумових так і фізичних зусиль, так і затрат матеріального характеру, яку він оцінює у вищевказаному розмірі.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Начальник Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області надав відзив та доповнення до відзиву на позовну заяву. В яких послалися на наступне.

02.12.2016р. у приймальну Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області звернувся стягувач ОСОБА_1 для пред`явлення виконавчого документу на виконання. Заявнику було надано реквізити рахунку для сплати авансового внеску та роз`яснено вимоги ч.2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, що до заяви про примусове виконання рішення суду стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску у розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішення немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Сокальським РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області 10.10.2016р. відкрито рахунок в управлінні Держказначейства для сплати авансового внеску №8833, МФО825014, ЗКПО38011490 на підставі доручення Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області №23252/0/1-16/02-09 від 27.09.2016р., який і було надано ОСОБА_1 для сплати авансового внеску.

12.12.2016р. надійшла заява ОСОБА_1 з проханням прийняти до виконання виконавчий лист №454/2108/15-ц виданий 05.01.2016р. Сокальським районним судом про стягнення з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_1 інфляційні нарахування в сумі 15 717,26грн., три відсотки річних в сумі 185,63грн., неустойку (пеню) в сумі 22814,64грн., 2000грн. на відшкодування моральної шкоди та 390грн. судового збору.

Вказану заяву передано державному виконавцю Безносяк Н.С. до розгляду 14.12.2016р. Керуючись п.8 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, оскільки ОСОБА_1 не надано підтвердження сплати авансового внеску або підтвердження про звільнення від такої сплати.

Вказує, що 27.02.2017р. відкрито новий рахунок для сплати авансового внеску №08833, МФО820172 на підставі листа УДКС України у Сокальському районі Львівської області №03-03/80 від 22.02.2017р.

Реквізити даного рахунку є загально доступними, які розміщені на інформаційному стенді у Сокальським РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області та на офіційному сайті Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Таким чином, державним виконавцем не порушено вимоги чинного законодавства.

Також, вказує, що згідно правової позиції висловленої Верховним судом України у справі №6-47цс16 від 18.05.2016р. щодо стягнення страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди встановлено, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Згідно виконавчого документа боржником являється ОСОБА_9 , а не державні виконавці Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області.

Крім цього, в Постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відшкодовувати завдану шкоду у разі завданої шкоди покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Державним виконавцем не порушено вимоги Закону України "Про виконавче провадження", оскільки всі заходи примусового виконання здійснюються виключно в межах повноважень, в порядку, в спосіб та в рамках законодавства України.

Просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позивач, ОСОБА_1 , надав суду заяву, в якій просив позов задоволити та проводити розгляд справи у його відсутності.

Відповідачі Безносяк Н.С. , Семенюк А.В. та Глушко Т.О. в судове засідання не прибули.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Також, згідно ч.2 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" (чинної станом на 12.12.2016р.) до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 12.12.2016р. встановлено, що останній звернувся в Сокальський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області про прийняття до виконання виконавчого листа №454/2108/15-ц виданого 05.01.2016р. Сокальським районним судом Львівської області.

З дослідженої в судовому засіданні постанови від 14.12.2016р. встановлено, що державним виконавцем Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безносяк Н.С. відповідно до ч.2 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті до виконання виконавчого листа №454/2108/15-ц виданого 05.01.2016р. Сокальським районним судом про стягнення з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_1 інфляційні нарахування в сумі 15 717,26грн., три відсотки річних в сумі 185,63грн., неустойку (пеню) в сумі 22814,64грн., 2000грн. на відшкодування моральної шкоди та 390грн. судового збору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 оскаржив вищевказану постанову державного виконавця до суду і постановою Апеляційного суду Львівської області від 27.03.2019р. визнано дії державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Безсоняк Н.С. неправомірними. Скасовано постанову державного виконавця Безносяк Н.С. від 14.12.2016р. ВП №53123039 про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконавчому листу №454/2108/15-ц від 05.01.2016р., зобов`язавши державного виконавця надати ОСОБА_1 діючий рахунок щодо сплати авансового платежу з метою проведення подальших виконавчих дій та виконання рішення суду згідно виконавчого листа 454/2108/15-ц від 05.01.2016р.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 1, пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015р. №215 Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку: здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Отже, в справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування, зокрема, моральної шкоди, заподіяної рішеннями, діями (бездіяльністю) державних виконавців відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Крім того, у статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Крім того, у статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні

Європейський суд з прав людини в пункті 100 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірне тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, за дії працівників Сокальського ВДВС ГТУЮ у Львівській області цивільно-правову відповідальність несе Сокальський районний відділ ДВС ГТУЮ у Львівській області за рахунок коштів державного бюджету України через Державну казначейську службу України, оскільки державні службовці є службовими особами державного органу виконавчої влади і під час виконання своїх службових обов`язків виконують функції представника влади. Відтак, за спричинену ними шкоду відповідальність повинна нести держава, а співвідповідачем у справі повинна бути Державна казначейська служба України.

Разом з цим, відповідно до ч.ч.2,3 ст.51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Враховуючи те, що підготовче провадження по справі закінчено, а позивач не довів, що не знав про те, що позов подано не до тих осіб, які повинні відповідати за позовом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до державних виконавців Сокальського відділу ДВС ГТУ юстиції у Львівській області Безносяк Н.С., Семенюка А.В . та начальника Сокальського відділу ДВС ГТУ юстиції у Львівській області Глушко Т.О. про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до державних виконавців Сокальського відділу ДВС ГТУ юстиції у Львівській області Безносяк Надії Степанівни, Семенюка Андрія Віталійовича та начальника Сокальського відділу ДВС ГТУ юстиції у Львівській області Глушко Тетяни Олександрівни про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2019р.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: Безносяк Надія Степанівна , адреса за місцем працевлаштування: м.Сокаль, вул.Міцкевича, 5 Львівської області .

Відповідач: Семенюк Андрій Віталійович , адреса за місцем працевлаштування: м.Сокаль, пл.Січових Стрільців, 19 Львівської області .

Відповідач Глушко Тетяна Олександрівна , адреса за місцем працевлаштування: м.Сокаль, вул.Міцкевича, 5 Львівської області .

Головуючий: М. Я. Адамович