РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі - Зубрицькій Т.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Державної установи «Житомирська виправна колонія № 4» до ОСОБА_1 про стягнення компенсації за зайво використану відпустку та грошове забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що 24.07.2018 року наказом № 80/0см-18 з особового складу згідно Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та закону України «Про Національну поліцію» за п.6 ч.1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) звільнено капітана внутрішньої служби Кучеряву О.В. начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи.

На момент звільнення ОСОБА_1 використала 15 діб щорічної основної відпустки за період часу, який фактично не відпрацьовано в повному обсязі.

У зв`язку з наведеним у відповідача виникла заборгованість перед установою в сумі 8532,83 грн., що включає: 6350,20 грн. компенсації за зайво використані дні щорічної відпустки, 2312,57 грн. грошового забезпечення за липень 2018 року.

Позивач просить стягнути наведений розмір заборгованості, відшкодувати судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про можливість слухання справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час розгляду справи повідомлялась належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідач ОСОБА_1 проходила службу в Державній установі «Житомирська виправна колонія № 4» на посаді начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи.

Наказом № 80/0см-18 від 24.07.2018 року ОСОБА_1 звільнено з особового складу згідно Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та Закону України «Про Національну поліцію» за п.6 ч.1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). Грошове забезпечення за липень 2018 року особою отримано в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

За ч.2 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію.

Приймаючи до уваги ту обставину, що відповідач звільнена 24.07.2018 року, тобто до закінчення місяця, за який фактично отримано грошове забезпечення, вимога позивача про стягнення 2312,57 грн. як авансового платежу є обґрунтованою.

З приводу вимоги про стягнення 6350,20 грн. заборгованості за невідпрацьовані дні відпусткисуд вважає необхідним зазначити.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 93 Закону України «Про національну поліцію» тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про національну поліцію» за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

За відомостями особової картки ОСОБА_1 особа приступила до виконання своїх функціональних обов`язків після відпустки по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Протягом наступних періодів відповідач перебувала у відпустках:: 2015 рік - 2016 рік 4 доби; 2016-2017 рік 30 діб; 2017-2018 31 добу; 2018 31 добу, що фактично становить 96 діб.

Згідно з ч.9 ст. 93 Закону України «Про національну поліцію» поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

В році звільнення відповідачем відпрацьовано 1 повний календарний місяць після відпрацьованого року (з 03.06.2017 по 02.06.2018 року), а тому особа набула право на використання відпустки тривалістю 3 дні (31/12 = 2,58).

За таких обставин, належною кількістю відпустки за відпрацьований час є: 2015 рік - 2016 рік 31 доба; 2016-2017 рік 31 доба; 2017-2018 31 доба; 2018 3 доби, що фактично становить 96 діб.

З огляду на викладене в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження викладені позивачем обставини про використання відпустки за фактично не відпрацьований час, вимога про стягнення коштів у вказаній частині до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 477,54 грн. пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 258-279 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 , на користь Державної установи «Житомирська виправна колонія № 4», код 08563323, місцезнаходження: м. Житомир, проспект Незалежності, 172, суму виплаченого грошового забезпечення в розмірі 2312,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної установи «Житомирська виправна колонія № 4» судовий збір в сумі 477,54 грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Д.М.Лєдньов