Провадження №2/592/127/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

30 травня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Корольової Г.Ю.

за участю секретаря судового засідання Панасовської В.В.,

учасників процесу: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (зареєстрована АДРЕСА_1 , мешкає АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

09.11.2018 року позивачі звернулися до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов обґрунтований тим, що позивач - ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 створили нові сім`ї і проживають окремо, проте в квартирі де він проживає з новою дружиною і донькою - ОСОБА_6 , 2016 року народження, залишилась зареєстрованою і його донька від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю та її новим чоловіком у трикімнатній квартирі площею 61,97 кв.м у АДРЕСА_3 та має 25% право власності, але знятися з реєстрації не бажає.

Просять визнати ОСОБА_4 такою, що втратила користування вказаної квартири.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі із зазначених у позовній заяві обставин та просили позов задовольнити.

Відповідачка в судове засідання неодноразово не з`являється, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином за місцем фактичного проживання, але із заявою про причини неявки до суду не надавала.

Вислухавши позивача та його представника, пояснення свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися др суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно архівного витягу від 11.09.2018 року рішенням за №36 від 07.02.1985 року виконкому Сумської місцевої ради народних депутатів про визнання громадян наймачами жилих приміщень визнано наймачем ОСОБА_2 двохкімнатної квартири з жилою площею 32 кв. м квартири АДРЕСА_4 осіб (а.с.10).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні у будинку, осіб «Центру надання адміністративних послуг» від 06.11.2018 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у судовому засіданні підтвердили, що донька позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 за зареєстрованою адресою не проживає більш 10 років, виїхала на інше місце проживання, речей не залишала і батько не відвідує.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, наймач має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права і зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 16.01.2012 р. №6-57цс11.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом відповідачка без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації більш шести місяців, що підтвердили свідки у судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача, але позивач наполягає на залишення судових витрат за ним.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 81, 89, 133, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 (зареєстрована АДРЕСА_1 , мешкає АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 05.06.2019 року.

Суддя Г.Ю. Корольова