ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/324/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: скарга на ухвалу Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах::

Головуючої Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів: Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу - представник ОСОБА_1 - адвокат Геріх М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Геріх Максима Анатолійовича на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 11 липня 2019 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену під головуванням судді Тептюка Є.П. у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області 11.07. 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

10 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Одночасно ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони права на відчуження спірного майна.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 посилався на те, що предметом спору є спільне майно подружжя, а саме : будинковолодіння, що складається з житлового будинку (незавершене будівництво), прибудова (незавершене будівництва), підвал, літня кухня, вбиральня, а також земельна ділянка площею 0,1500 га., що розташовані у АДРЕСА_1 , які були придбані у період перебування у шлюбі із ОСОБА_2 .

На даний час виникла необхідність поділу майна подружжя, в зв`язку з чим позивач звернувся в судіз позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя..

ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову вказує, що йому стало відомо про те, що ОСОБА_2 має намір продати вказане будинковолодіння, яке є частиною спільного сумісного майна подружжя, набутого під час шлюбу, що в подальшому призведе до неможливості реального стягнення та поділу цього майна і виконання рішення суду.

Враховуючи вищевказане, ОСОБА_1 просив суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони права на відчуження спірного майна, а саме будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0028.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11 липня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - Геріх М.А. оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що оскаржувана ухвала є помилковою, так як суду надано інформаційну довідку, витяг з державного реєстру та рішення суду, з якого вбачається, що саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_4 є власником спірного майна. Скаржник звертає увагу, що ОСОБА_4 була власником до 2009 року до рішення суду, а в Єдиному реєстрі нерухомого майна зберігаються відомості про всіх власників нерухомого майна. В апеляційній скарзі зазначається, що відповідно до наданих до клопотання про забезпечення позову документів, а саме інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 червня 2019 року № 170016089, власником будинковолодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності - рішення суду. До клопотання про забезпечення позову було долучено всі необхідні докази про задоволення клопотання, а саме, що відповідач виставила на продаж даний будинок, оголошення про продаж є на сайті нерухомості в мережі Інтернет. Скаржник посилається, що при поданні клопотання про забезпечення позову, позивачем обґрунтовано достатньо обставини та підстави для накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_2

Представник ОСОБА_1 - адвокат Геріх М.А. в апеляційній скарзі просить ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 11 липня 2019 року по справі № 707/1753/19, 2-з/707/6/19 скасувати, а заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а ухвалу суду першої інстанції скасуванню, виходячи із таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно норм ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволення клопотання позивача про забезпечення позову у даній справі, виходив з того, що позивачем не підтверджено, що спірний будинок належить на праві приватної власності відповідачу. Суд також послався, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено жодним доказом, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача.

Проте, апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом першої інстанції допущено порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду, виходячи із наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Позов забезпечується, зокрема, і забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено : предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості потрібні для забезпечення позову.

Згідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Із аналізу статей 150- 153 ЦПК України слід дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Колегія суддів звертає увагу, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду по суті позовних вимог. При цьому, забезпечення позову спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити майно.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливими вимокання рішення у разі задоволення позову.

Як вбачається із наявних матеріалів справи 10 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, подавши також клопотання про забезпечення позову шляхом заборони права на відчуження спірного майна, у якому просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони права на відчуження спірного майна, а саме : будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1500 га., розташованої в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0028.

Із змісту позовних вимог позивача вбачається, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про захист порушеного права, шляхом визнання за ним права власності на 1/ 2 частину будинковолодіння, оскільки житловий будинок є незавершеним будівництвом та господарських споруд та на 1 / 2 частину земельної ділянки, на якій розташований будинок з господарськими спорудами.

Згідно роз`яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 02.12. 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави та не повинні призводити до фактичного вирішення справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер НОМЕР_2 , виданий 05.02.2009 року, видавник: Смілянський МРВ УМВС України в Черкаській області, країна громадянства : Україна, є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташовані у АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :03:001:0028, призначення якої є для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а. с.31).

Належність нерухомого майна ОСОБА_2 підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який наявний в матеріалах справи, і в якому зазначено, що власником вище зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_2 на підставі рішення суду по справі № 2-938/2009, на що суд першої інстанції не звернув належної уваги, помилково вказавши, що спірне нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_4 з 21.04.2008 року, хоча з 10.12.2015 року на підставі рішення суду, справа № 2-938 /2009 , виданого 25.06. 2009 року Черкаським районним судом Черкаської області земельна ділянка на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_2 ( а. с. 38).

Отже, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що власником земельної ділянки, яка є предметом позову є ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає, що на вище зазначену обставину суд першої інстанції уваги не звернув, не дав належної оцінки, що між сторонами існує спір щодо права на майно, а в разі задоволення позову може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду.

Суд першої інстанції не врахував, що вид забезпечення позову обраний позивачем може бути змінений судом на інший, який буде спрямований лише на збереження існуючого становища сторін до завершення розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , оскільки враховуючи, що між сторонами існує спір, беручи до уваги предмет позову, підтвердження того, що на момент розгляду справи власником спірної земельної ділянки є відповідач по справі ОСОБА_2 , а невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, районним судом не перевірено можливості часткового задоволення клопотання в межах заявлених вимог, то апеляційний суд вважає, що є підстави для часткового задоволення клопотання про забезпечення позову.

В свою чергу обрані позивачем види забезпечення позову, в разі їх застосування до вирішення спору по суті не призведуть до обмеження прав відповідача на володіння чи користування майном, оскільки слугуватимуть заходами запобігання можливих порушень прав позивача, які полягатимуть у можливому перепродажу майна до інших осіб чи зміни їх адреси.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню колегією суддів апеляційного суду, оскільки судом допущено порушення вимог процесуального права.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням вимог процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для її скасування.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу про забезпечення позову з порушенням норм процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала Черкаського районного суду Черкаської області від 11 липня 2019 року скасуванню та постановленню нової ухвали про часткове задоволення клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 376, 381,382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Геріха Максима Анатолійовича - задовольнити частково.

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 11 липня 2019 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - скасувати, прийняти нову постанову.

Клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити відчуження будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1500 га, розташованої в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0028, зареєстрованих та належних на праві власності ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов