Справа № 184/825/19
Номер провадження 2-о/184/39/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Малашиної Ю.Б.,

секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

за участю представника заінтересованої особи Покровського МВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Берзіна С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Покровський міський відділ Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України про встановлення факту належності до громадянства України,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою та просила суд встановити факт належності до громадянства України.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Уралово Середино Будсткого району Сумської області, постійно проживала з моменту народження на території колишнього СРСР, на території, що стала територією України, а з 1991 року на території України, до засудження мешкала в селі Дептівка, вул АДРЕСА_1 Яременків Хутір, будинок № АДРЕСА_2 Сумської області, раніше судима за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.04.2017 року по справі №577/8/17. На даний час відбуває покарання в державній установі «Покровський виправний центр (№79). В момент народження заявниці її батьки проживали на території колишнього СРСР та були громадянами колишнього СРСР. На даний час в заявниці відсутній паспорт громадянина України. З метою підготовки документації на її звільнення керівництво ДУ «ПВЦ №79» звернулося до Покровського МВ ГУ ДМС України з метою отримання заявницею паспорта громадянина України. Листом заінтересованої особи було винесено письмову відмову у видачі паспорту, оскільки за результатами ідентифікації не вдалося за можливе встановити факту належності заявниці до громадянства України. У зв`язку з наведеним, при звільненні ОСОБА_1 з місць відбування покарання вона матиме чималі проблеми, оскільки в неї відсутнє посвідчення особи, зокрема, паспорта громадянина України. Численні звернення, запити ПВЦ №79 до установ, підприємств, організацій на предмет отримання прямих чи непрямих відомостей щодо належності заявниці до громадянства України не принесли бажаного результату.

У судове засідання заявник не з`явилася, була сповіщена про час та місце розгляду справи належним чином, надала суду клопотання, згідно якого просила розглядати заяву за її відсутності з проханням задовольнити її заяву.

Представник заінтересованої особи Покровського міського відділу Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України в судовому засіданні вважав, що заява про встановлення факту належності до громадянства України не підлягає до задоволення. Надав до суду письмові пояснення, згідно яких вважає, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки ст.ст.22-25 Закону України «Про громадянство» чітко визначені повноваження державних органів, які беруть участь у вирішенні питань громадянства. Зазначив, що дійсно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09 жовтня 2018 року зверталася до Покровського МВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо документування паспортом громадянина України у вигляді НОМЕР_1 -картки у зв`язку з втратою паспорта СРСР зразка 1974 року. Відповідно до п.50 «Порядку оформлення, видачі, обміну пересилання, вилучення повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015 р. №302 (в ред. постанови КМУ від 25.10.2016 р. №745), приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності до громадянства України. Згідно п.59 Порядку направлені відповідні запити щодо перевірки факту отримання особою паспорта громадянина України зразка 1994 року. Згідно матеріалів справи тотожність особи підтверджено, але перевірити належність ОСОБА_1 до громадянства України не вбачається можливим. Через несвоєчасне надходження відповідей на направлені запити та відповідно до пп.1 п.100 та п.101 Порядку їй була надана відмова в оформленні паспорта громадянина України замість втраченого та повідомлено, що вона має право повторно звернутися до територіального органу/підрозділу ДМС щодо оформлення паспорта замість втраченого у разі зміни або усунення обставин у зв`язку з якими було надано відмову. Вважає, що заявник має право підтвердити належність до громадянства України відповідно до ст.3 ЗУ «Про громадянство України», а саме, що її батьки були громадянами України. З урахуванням п.44 Порядку їй необхідно звернутись до суду для підтвердження факту постійного проживання на території України її батьків на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року). Після чого, ОСОБА_1 буде мати право на отримання паспорта громадянина України у вигляді id-картки. ОСОБА_1 жодним чином не підтвердила доданими до заяви довідками факту постійного проживання на території України її батьків на момент проголошення незалежності України.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши надані пояснення заінтересованої особи, суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи судом встановлено, що згідно довідки по особовій справі №48-Б-17 ДУ «ПВЦ №79» заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Уралово Середино Будського району Сумської області, українка, громадянка України, до засудження мешкала за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5).

Згідно вироку Конопського міськрайонного суду Сумської області від 11.04.2017 року по справі №577/8/17 в фабулі якого зазначено: «розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002202 по обвинуваченюю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Уралово, Середино Будського району Сумської області, українки, громадянки України, освіта середня, не одруженої, не працюючої, мешканки АДРЕСА_2 , раніше не судимої в силу ст. 89 КК України……» (а.с.6-9).

Відповідно до довідки Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15.01.2018 року встановлено, що паспорт засудженої ОСОБА_1 до кримінальної справи №1кп/577/80/17 не прикладався (а.с.10).

Згідно довідки управління ДМС України Ямпільського районного сектору, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортом громадянина України та колишнього СРСР в Ямпільському РС УДМС України в Сумській області не документувалась, за наявними обліками сектору не значиться (а.с.11).

Інформаційною довідкою ДМС України ГУ в Дніпропетровській області Покровського міського відділу повідомлено, що заяви про видачу паспорта громадянина України у вигляді id картки замість втраченого щодо громадянок ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ретельно розглянуті Покровським МВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. Згідно п.59 Порядку направлені відповідні запити щодо перевірки факту отримання особами паспорта громадянина України зразка 1994 року, на що відповіді вчасно отримано не було. Згідно матеріалів справи тотожність осіб підтверджено та перевірити належність їх до громадянства України не вбачається можливим. Через несвоєчасне надходження відповідей на направлені запити та відповідно до п.п.1 п.100 та п. 101 Порядку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надана відмова в оформленні паспорта громадянина України замість втраченого та повідомлено право звернення повторно до територіального органу/підрозділу ДМС щодо оформлення паспорта замість втраченого у разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими було надано відмову (а.с.12).

Будь-яких інших документів в підтвердження вказаних в заяві відомостей суду не надано.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Процесуальні питання розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення регламентуються главою 6 розділуIV ЦПК України.

Відповідно до ч.1ст.293 ЦПК, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 та п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Така правова позиція узгоджується з думкою Пленуму Верховного Суду України, висловленою у п.п.1, 12 Постанови №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК ( ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК ( ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11,1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних , релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України « Про громадянство України» (13 листопада 1991 року)проживали на Україні і не були громадянами інших держав.

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» набуття громадянства України за територіальним походженням здійснюється, якщо особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення заяви про встановлення факту належності до громадянства України, оскільки реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11,1991 року.

Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного та керуючись статті 8, 24 Закону України «Про громадянство України», ст. ст.12,18,81,263,264, 265,259,268,315, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Покровський міський відділ Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України про встановлення факту належності до громадянства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 31.05.2019 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Ю. Б. Малашина