465/3167/19
2-з/465/64/19
У Х В А Л А

про забезпечення позову

03.06.2019 року м.Львів

Франківський районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі- Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові заяву про забезпечення позову позивача за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності.

31.05.2019 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що позивачу стало відомо, що спірна квартира передана на реалізацію до ДП «СЕТАМ» що зокрема вбачається скріншоту зробленого позивачем зі сайту ДП «СЕТАМ». Ціна становить 12030000,00 грн., що виходячи з курсу доларом станом на дату подання позову складає приблизно 45 000 доларів США, що явно не становить ринкової вартості, так як середня ціна на таку квартиру має становити 1 625 000 грн. (щонайменше 61 000 дол.США), що зокрема підтверджується висновком про вартість майна від 30.05.2019 року складеного ПП «Оціночна компанія «Апекс», що в свою чергу свідчить про значне заниження. Торги призначена на 19.06.2019 року. Незаконна реалізація квартири призведе до втрати позивачем права власності на належну йому Ѕ частину спірної квартири.

Вивчивши матеріали заяви, оглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 № 4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. У цивільному процесі забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону прав та інтересів в цивільному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для позивача рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в цивільній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Таким чином, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в цивільному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в цивільній справі.

Положення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачають, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 6 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи підстави позову та обставини справи, з яких вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, обґрунтування та аргументованість заявником заяви про забезпечення позову, вид забезпечення позову, зазначені у заяві причини необхідності забезпечення позову, суд приходить до висновку, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки невжиття заходів по забезпеченню позову може призвести до відчуження майна, внаслідок чого виконання можливого рішення суду про задоволення позову буде суттєво утруднене чи неможливе.

Заява про забезпечення позову достатньо мотивоване, у ньому зазначені причини, у зв`язку з якими виникла необхідність забезпечення позову.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляд судом клопотання про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

З наведених міркувань, керуючись ст.ст.151-153, 209, 210 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт квартиру АДРЕСА_1 .

Заборонити ДП "СЕТАМ" або будь-якому регіональному відділенню проводити електронні торги, щодо продажу нерухомого майна, а саме: житлової кваартири №2 по АДРЕСА_2 що зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 ).

СТЯГУВАЧ ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 ).

Копію ухвали скерувати Франківському відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції - для виконання, сторонам - для відома.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки з дня винесення ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню, однак на ухвалу суду може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Ванівський Ю.М.