Номер провадження: 22-ц/813/2935/19
Номер справи місцевого суду: 521/4840/17
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: № 521/4840/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у здійсненні права власності, за апеляційною скаргою адвоката Ростомова Гранта Артуровича - представника ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Маркарової С.В. о 16 годині 02 хвилині 07 грудня 2018 року,

встановив:

У березні 2017 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся із вищезазначеним позовом, в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити вільний доступ до нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , шляхом передачі йому ключів від воріт, розташованих за цією адресою (а.с.2-4).

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що у 2009 році придбав у Одеської міської ради нежитлові приміщенні першого поверху, розташовані по АДРЕСА_1 .

Приміщення за технічною документацією має два входи та вільний доступ до кожного з них. Власником сусіднього приміщення по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 З моменту придбання приміщення та до 2016 року не користувався останнім.

У 2016 році почав працювати, обладнавши у нежитловому приміщенні ветеринарну клініку. Однак, позбавлений права вільно користуватись своєю власністю через наявність з тильної частини належного на праві власності приміщення металевих воріт із хвірткою, ключі від яких наявні у ОСОБА_2 ..

Він намагався врегулювати спір мирним шляхом, однак відповідач відмовляється забезпечити йому вільний доступ до його власності, передавши ключі від воріт.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач повторно у судове засідання не з`явилась, повідомлена про розгляд справи належним чином.

Третя особа - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в судове засідання не з`явилась, повідомлена про розгляд справи належним чином.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2018 року вищезазначений позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити вільний доступ ОСОБА_1 до нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , шляхом передачі йому ключів від воріт, розташованих за цією адресою.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1600 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є доведеним позивачем, жодними доказами з урахуванням наданих фахівцями у галузі права (представниками відповідача) пояснень не спростований (а. с. 85 - 88).

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції проігноровано клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, чим було обмежено право відповідача на судовий захист.

Апелянт в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

ФОП ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причин неявки суду не повідомив. Надав до суду відзив на апеляційну скаргу, який мотивований тим, що апелянт не надав жодного доказу на підтвердження своїх вимог та заперечень, тому рішення суду є законним та обґрунтованим.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у як найскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильного вищевказаного висновку про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 . Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 16, 317, 321, 377, 391 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 88, 263, 264 ЦПК України) права.

Встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2009 року, посвідченому приватним нотаріусом Чужовською Н.Ю., належить нежитлове приміщення першого поверху, розташоване по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23599219 (а. с. 6, 16 - 19).

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого 12.07.2002 року №609, є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 (а. с. 16 - 19).

ОСОБА_1 є особою підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця № 101925 (а. с. 5).

Спірні приміщення використовуються позивачем для ведення підприємницької діяльності - ветеринарної практики (акт КП «Одеський міський землевпорядний центр» обстеження частки домоволодіння від 12.10.2009 року).

Як пояснив позивач, саме з урахуванням особливостей своєї роботи ним було придбано приміщення, яке має два окремі входи з вільним доступом до кожного.

Вказане підтверджується технічним паспортом реєстровий №451-кн.89 неж-87 (а. с. 7 - 9).

Позивач стверджував, що з моменту придбання приміщення та до 2016 року ним не користувався. В 2016 році позивач почав працювати, обладнавши ветеринарну клініку, однак, позбавлений права вільно користуватись своєю власністю через наявність з тильної частини належного на праві власності приміщення металевих воріт із хвірткою, ключі від яких наявні у ОСОБА_2

Як вбачається із наданої позивачем фотофіксації з тильної частини належного позивачу на праві власності приміщення на час розгляду справи розташовані металеві ворота.

Добровільно надати доступ до приміщення позивача, передавши йому ключі від воріт відповідач відмовилась.

Факт наявності спірних воріт визнаний представниками відповідача в судовому засіданні, які просили відмовити позивачу у позові за строком позовної давності, стверджуючи, що ОСОБА_1 звернувся за захистом порушеного права тільки в 2017 році, однак, знав про них ще в момент придбання спірного приміщення.

Між сторонами виникли правовідносини щодо здійснення права власності.

За ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом першої інстанції вірно встановлено факт порушення права позивача, яке полягає у позбавлені права вільного користуватись своєю власністю через наявність з тильної частини належного на праві власності приміщення металевих воріт із хвірткою, ключі від яких наявні у ОСОБА_2

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, відносно того, що судом першої інстанції було обмежено право відповідача на судовий захист, через те, що судом не взято до уваги клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки за результатами досліджених обставин справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення по справі.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_2 а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Ростомова Гранта Артуровича - представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття , однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе