КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5892/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Шевченко Т.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про визнання права на обов`язкову частку у спадщині, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 Після її смерті відкрилася спадщина. У встановлений законом строк позивач звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою від 28 липня 2015 року державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Абісової Т.Ф. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Позивач зазначає, що на день смерті матері вона була непрацездатною, оскільки є пенсіонером за віком, а тому має право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту. У разі, якби спадкування відбувалося за законом, спадкоємцями 1 черги за законом були б дочки померлої - позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 Таким чином, при спадкуванні за законом кожній з них належала б 1/2 частина спадкового майна. Позивач, як непрацездатна дочка померлої, має право на обов`язкову частку - 1/2 від 1/2 частини спадкового майна, тобто 1/4 частину від усього спадкового майна.

Тому, позивач просила суд визнати за нею право на обов`язкову частку в спадщині після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею право власності на 1/8 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 57,15 кв.метрів, житловою площею 34,3 кв.метрів, як обов`язкову частку в спадщині за законом після смерті ОСОБА_3

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на обов`язкову частку 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 34,3 квадратних метрів, загальною площею 57,15 квадратних метрів, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вважала, що право позивача на обов`язкову частину у спадщині не порушується та визнається. Вказала, що позивач невірно обрала спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки права позивача у спадщині відповідачем не порушені, і ОСОБА_1 не є належним відповідачем у даній справі.

ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, у якому вказала, що у апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначено у чому саме полягають порушення суду першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Головне територіальне управління юстиції у місті Києві відзив на апеляційну скаргу не надало.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відсутні підстави для зменшення розміру обов`язкової частки ОСОБА_2 у спадщині, передбачених статтею 1241 ЦК України. Суд першої інстанції дійшов висновку, що право ОСОБА_2 на обов`язкову частку у спадщині, як непрацездатної особи, передбачено законом, а тому підстав для відмови у задоволенні позову не вбачав.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 1217 ЦК України установлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною.

Принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом.

Частиною першою статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття „повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії „непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний". Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України „Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-ХIV (далі - Закон № 966), абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами (далі - Закон № 1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку (Рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року в справі №1-1/2014).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах щодо спадкування» за згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.21 т.2).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її дві доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За час життя ОСОБА_3 на випадок смерті вчинила заповіт, посвідчений Другою київською державною нотаріальною конторою 27 березня 1998 року, яким належне їй на праві власності майно заповіла ОСОБА_1 (а.с.38 т.2).

З матеріалів спадкової справи №912/2014 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 (а.с.22 т.2).

23 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , до Другої київської державної нотаріальної контори (а.с.20 т.2).

Постановою від 28 липня 2015 року державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Абісової Т.Ф. відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку із відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с.7 т.1).

Відповідно до даних свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 березня 1994 року сектором приватизації Московської районної в м. Києві державної адміністрації, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності (а.с.44 т.2).

Таким чином, спадковим майном є 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 .

На момент смерті спадкодавця, спадкоємцями за законом першої черги були б: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була непрацездатною, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила факт знаходження правовстановчих документів на спірну квартиру у неї, також пояснила, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру вона нотаріусу не передавала та не отримувала у останнього свідоцтво про право власності у порядку спадкування за заповітом.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що на день відкриття спадщини після померлої позивач була повнолітньою непрацездатною донькою спадкодавця, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач належить до переліку осіб, які відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Також, суд апеляційної інстанції ураховує ту обставину, що у судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 не заперечувала проти визнання за ОСОБА_2 права власності на обов`язкову частку 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 34,3 квадратних метрів, загальною площею 57,15 квадратних метрів, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Указане також підтверджується доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що право позивача на обов`язкову частину у спадщині не порушується та визнається.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач невірно обрала спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки права позивача у спадщині відповідачем не порушені, і ОСОБА_1 не є належним відповідачем у даній справі, відхиляються апеляційним судом, оскільки належними відповідачами у спорах про визнання права на обов`язкову частку у спадщині, визнання права власності в порядку спадкування за законом є наявні у померлої особи спадкоємці.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено "30" травня 2019 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко А.С. Сержанюк О.І. Сліпченко