1Справа № 335/162/19 2/335/958/2019
17 травня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя
в складі головуючого судді Соляник А.В.,
за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та розстрочення сплати заборгованості по аліментам,
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та розстрочення сплати заборгованості по аліментам.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2007 року з нього присуджено стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, яка не може бути меншою ніж 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку по день повноліття дитини.
Однак від часу прийняття вказаного рішення, у позивача змінився його сімейний та майновий стан. Зокрема, 19.09.2014 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , яка після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька. На даний час дружина не працює, оскільки наглядає за донькою.
У відповідності із чинним законодавством, позивач повинен утримувати як своїх неповнолітніх дітей так і дружину протягом 3-х років після народження дитини.
На сьогоднішній день, позивач працевлаштувався на ТОВ „НФК Міда ЛТД", отримує заробітну плату в сумі 3 723 грн. на місяць без врахування податків та зборів на місяць та інших постійних доходів немає. З заробітної плати ОСОБА_1 проводиться примусове стягнення аліментів, що робить вкрай обтяжливим його матеріальне становище та матеріальне становище його родини.
Також, у зв`язку з тим, що у 2017-2018 роках ОСОБА_1 . припинив свою підприємницьку діяльність, він так і не зміг влаштуватися на постійну роботу та сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за позивачем утворилася заборгованість по аліментам у розмірі 19 883 грн. 27 коп. Фактично заборгованість з аліментів виникла з тієї причини, що підприємницька діяльність позивача стала збитковою, а позивач працював без оформлення, оскільки на офіційну роботи не зміг працевлаштуватися та мав на утриманні малолітню доньку та дружину, яка не могла працювати.
Посилаючись на ст.ст. 192, 197 СК України та на те, що, сплата аліментів у розмірі встановленому судом на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2007 року є для позивача та його сім`ї вкрай обтяжливою, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2007 року, а саме змінити розмір частки з 1/4 частини на 1/6 частину. Також просив суд розстрочити йому сплату заборгованості по аліментам по 200 грн. на місяць.
До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява, згідно якої він від частини позовних вимог щодо розстрочення сплати заборгованості по аліментах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 200 грн. на місяць і ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2019 дана відмова була прийнята судом і провадження в цій частині закрито.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить судовий розгляд провести без його участі. В цій же заяві останній від частини позовних вимог щодо розстрочення сплати заборгованості по аліментах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 200 грн. на місяць відмовився і ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2019 дана відмова була прийнята судом і провадження в цій частині закрито. Позовні ж вимоги щодо зміни розміру аліментів позивач підтримав та просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала, в зв`язку з чим, на підставі вимог ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливим справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2007 року, у справі № 2-1701/2007 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було задоволено та стягнуто з позивача у даній справі аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, яка не може бути меншою ніж 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 10.05.2007 року і по день повноліття дитини.

На виконання вказано рішення суду стягувачу 14.06.2007 року було видано виконавчий документ, а саме виконавчий лист, який на даний час перебуває на примусовому виконанні в Олександрівському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Судом встановлено, що 19.09.2014 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис за № 931. Після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 19.09.2014 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

У зареєстрованому шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народилася донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданого 06.10.2015 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції.

Згідно довідки про доходи ТОВ „НФК Міда, ЛТД" від 18.12.2018 року, ОСОБА_1 працює на товаристві на посаді складальник низу взуття 1 розряду. Його дохід починаючи з серпня 2018 року по листопад 2018 року склав 11 845 грн. 91 коп. буз утримання податку з доходів фізичних осіб.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. За заявою одержувача суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183,184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

При вирішенні спору суд також застосовує наступні норми права.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів на утримання першої дитини матеріальний стан позивача змінився, у нього народилась друга дитина. Щомісячний розмір його заробітної плати становить 3 723 грн. без врахування податку з доходів фізичних осіб.

Отже, змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів, тому позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей. При цьому, у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз. 4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року.

Разом з тим, 17.05. 2017 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи наведене, позовна вимога ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 86-89, 10, 12, 86-89, 247, 263-265, ч. 4 ст.273, ст.ст. 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та розстрочення сплати заборгованості по аліментам - задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, який стягується з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , щомісячно на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2007 року, у справі № 2-1701/2007 на користь ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Копію заочного рішення направити учасникам справи, які не з`явились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя А.В. Соляник