Справа № 466/1605/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/984/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м.Львів

Справа №466/1605/13

Провадження № 22ц/811/984/19

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Приколота Т.І.

судді Мікуш Ю.Р., Савуляк Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова, постановлену у м. Львові 8 грудня15 лютого 2019 року (суддя Єзерський Р.Б.)

у справі

за поданнямприватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,-

встановив:

12 лютого 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В. звернувся з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, що покладені на нього рішенням Шевченківського районного суду м. Львова. В обґрунтування вимог посилається на те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 57965093 з примусового виконання виконавчого листа № 466/1605/13-ц, виданого 20 серпня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля марки «Renault Master» (пасажирський), 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 65 990,50 грн. та 1/2 частини вартості півпричепа «ПП 2.8», 2009 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , в сумі 1 603,49 грн. 21 грудня 2018 року приватним виконавцем винесено постану про відкриття виконавчого провадження. ЇЇ копія скерована боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідно до вимог закону. Вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» в постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно. 21 грудня 2018 року винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 . Відповідні записи про обтяження внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 8 лютого 2019 року приватним виконавцем скеровано подання в Шевченківський районний суд м. Львова про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє на праві спільної сумісної власності. Вказує, що боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 21 грудня 2018 року боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення скеровано виклик з вимогою з`явитися до приватного виконавця з приводу виконання рішень суду, однак боржник не з`явився та не повідомив причин неявки. Виклик боржник отримав 26 грудня 2018 року та 23 січня 2019 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. 11 січня 2019 року здійснено виїзд за місцем реєстрації боржника, однак здійснити перевірку майнового стану боржника виявилось неможливо. З відповіді Державної прикордонної служби України від 8 січня 2019 року вбачається, що боржник здійснює поїздки за кордон, що тягне за собою витрати у вигляді витрат на переїзд, витрати на оренду/найм житла, харчування та ін., що дає підстави стверджувати, що боржник володіє певними коштами, однак ухиляється від виконання рішень судів та не сплачує борги. Стверджує, що, боржник ухиляється від виконання судового рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2019 року подання задоволено. Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання. Зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали порушено його основне право, як громадянина України, яке йому гарантоване Конституцією України - Основним Законом держави, який має пряму дію, що служить правовою підставою для скасування ухвали. Вказує, що державним виконавцем не надано йому строку на добровільне виконання рішень судів. Таким чином, суд не вправі був однозначно стверджувати, що він ухиляється від виконання рішень в добровільному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з того, що вжиті заходи приватним виконавцем щодо виконання рішення суду та повне ігнорування боржником виконання рішення суду слід вважати, що боржник злісно ухиляється від виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 п. 19 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішенням про стягнення періодичних платежів.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України».

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

П.8 ст.19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно з законодавством не дозволяється в`їзд в Україну, або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Наявність у особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 217 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочку виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Одним із таких заходів може бути тимчасове обмеження особі (боржнику) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливе на підставі судового рішення за поданням виконавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Отже, наявність у ОСОБА_1 невиконаних зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, а саме: заборгованості, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення подання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Оскаржуване судове рішення прийнято з додержанням норм закону.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391, 441 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Залишити ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2019 рокубез змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишитибез задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Ухвала підписана 30 травня 2019 року.

Головуючий

Судді