ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/1740/18

провадження № 22-ц/4809/741/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 - адвокат Звіздун А.М.

Ємельянов В.П.,представник ОСОБА_2 - адвокат Виноградова Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07.02.2019 року, суддя Квітка О.О., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Клинцівська сільська рада Кіровоградського району Кіровоградської області про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Клинцівська сільська рада Кіровоградського району Кіровоградської області про поділ спільного сумісного майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03 серпня 1996 року по 17 листопада 2000 року проживала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

В період шлюбу сторонами був викуплений у колгоспу житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 .

Позивач зазначив, що житловий будинок є її та ОСОБА_2 спільною сумісною власністю, оскільки був придбаний в період шлюбу. Право власності на будинок було оформлене на ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.04.2000 року Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області №76.

Просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, також визнати за нею право користування Ѕ частиною земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) під №2 АДРЕСА_1 , як власника відповідної частки житлового будинку та стягнути судові витрати з відповідача на її користь.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07.02.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що обізнаність про наявність майна жодним чином не свідчить про пропущення строків позовної давності.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11.03.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18.03.2019 року справу призначено до розгляду.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача адвоката Виноградової Л.Г., в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається , що позивачем пропущено строк позовної давності і суд правомірно відмовив у задоволенні позову, оскільки строк позовної давності сплив 29.01.2016 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволення частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що 03.08.1996 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, а 17.11.2000р. шлюб між ними було розірвано (а.с. 10-11).

28.05.2014 ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_3 , змінивши прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 24.04.2000р. та архівної довідки ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 22.10.2018 ОСОБА_2 належить цілий жилий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 5, 6).

Згідно із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок площа вказаного будинку 66,1 м2 (а.с. 7-9).

У висновку про вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 66,10 м2 зазначено, що вартість спірного будинку складає 67 800 грн. (а.с. 14).

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.03.2013 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є суб`єктом спільної сумісної власності подружжя, залишено без розгляду (а.с. 38).

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається із досліджених матеріалів справи № 390/239/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є суб`єктом спільної сумісної власності подружжя, залишено без розгляду, про порушення права власності позивачу ОСОБА_1 було відомо ще у 2013 році.

Суд не визнав як поважну причину пропуску строків позовної давності, а саме те, що на момент залишення попередньої позовної заяви без розгляду позивачка була вагітною, а в подальшому народила дитину і була зайнята доглядом та вихованням дитини.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що подаючи позов в 2013 році ОСОБА_1 вже вказувала на порушення її прав як співвласника. . Стан вагітності не завадив позивачу укласти угоду із адвокатом та звернутися із позовом у 2013 році, а народження дитини не позбавляло позивача ОСОБА_1 доручити представляти інтереси своєму представнику і в подальшому, а тому підстави для поновлення строків позовної давності відсутні, а зважаючи на час, який сплинув із моменту розірвання шлюбу до моменту звернення до суду із позовом, враховуючи те, що раніше у 2013 році позивач ОСОБА_1 вже зверталася до суду із аналогічним позовом, свідчить про обізнаність позивача ОСОБА_1 про наявність спірного майна, а тому строки позовної давності на момент звернення до суду у 2018 році вже минули.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 1996 року по 17 листопада 2000 року.

В період шлюбу сторонами був придбаний , житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності від 24.04.2000 та архівної довідки ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 22.10.2018 ОСОБА_2 належить цілий жилий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 5, 6).

У висновку про вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 66,10 м2 зазначено, що вартість спірного будинку складає 67 800 грн. (а.с. 14).

З матеріалів справи вбачається, що 28.05.2014 ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_3 , змінивши прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 12).

Згідно норм матеріального права, яке діяло на час розірвання шлюбу зокрема ст. 22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Вищенаведені положення КпШС УРСР кореспондуються з нормами СК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року і діє на момент виникнення спору між сторонами.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), а відповідно до ст. 61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь - які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти.

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 2 ст. 72 СК України - позовна давність обчислюється від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі зверталась у суд з позовом до відповідача про поділ майна , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.03.2013 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є суб`єктом спільної сумісної власності подружжя, залишено без розгляду (а.с. 38).

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог необґрунтовано дійшов висновку про те, що строк позовної давності звернення до суду з позовом позивачем пропущено, оскільки сплинув час з моменту розірвання шлюбу до моменту звернення до суду з позовом, а також те, що позивач вже в 2013 році зверталася до суду із аналогічним позовом.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що для позивача з 2013 року почав текти строк звернення до суду з позовом про поділ майна. Ухвала про залишення позову без розгляду на яку посилається відповідач та суд першої інстанції , як на належний доказ не містить в собі інформацію про причини залишення позову без розгляду , що є суттєвим для вирішення даного спору , зокрема в частині застосування строків позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що місцем постійного проживання позивача є спірний будинок. Докази того, що позивач не проживає в спірному будинку і не користується ним в матеріалах справи відсутні.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач має право на частку в спільному майні - будинку, яке набуте подружжям під час шлюбу, а ухвала суду від 2013 року, якою позов про розподіл будинку залишено без розгляду за заявою позивача не може бути підставою для позбавлення позивача права власності на майно на яке вона має право.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про розподіл будинку не вставив дійсні обставини справи , а свій висновок обґрунтував тільки тим, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом , і ухвалив рішення яке ґрунтуються виключно на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджено , що позивачем не пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом , виходячи з того, що особисті майнові права позивача почали порушуватись з моменту коли відповідач намагався вирішити питання про отримання земельної ділянки під спірним будинком у 2018 році виключно в особисту приватну власність .

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, зокрема не встановив дійсні обставини по справі, не сприяв всебічному розгляду справи, а також неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови розподілу житлового будинку з ухваленням нового судового рішення в цій частині , яким в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку , що позовні вимоги в частині визначення права користування Ѕ частиною земельної ділянки для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку не підлягають задоволенню оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зазначених вимог зокрема , що земельна ділянка документально перебуває у користуванні власників спірного будинку і відповідно можливо встановити порядок користування зазначеною земельною ділянкою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07.02.2019 року скасувати в частині відмови розподілу житлового будинку. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Клинцівська сільська рада Кіровоградського району Кіровоградської області про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 508,50 грн.

Текст постанови складено 31.05. 2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: