Справа № 310/8505/18
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до заяви б/н від 19 липня 2010 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється банком і він дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Якщо на дату нарахування процентів уся сума кредиту використана, то сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/ з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору. ОСОБА_3 належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань, в зв`язку із чим станом на 26 вересня 2018 року має заборгованість в розмірі 27 399,33 грн., яка складається із наступного: 5 013,46 грн. заборгованість за кредитом, 14 105,68 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 499,27 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 280,92 грн. штраф (процентна складова), і яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду від 27 листопада 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені.

Ухвалою від 04 лютого 2019 року вказане рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав, зазначив, що внаслідок невиконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань порушено права банку, які підлягають судовому захисту. Суду надані докази, що 19 липня 2010 року відповідач отримав кредит, що підтверджується анкетою-заявою, до вересня 2017 року активно користувався кредитними коштами, що підтверджується наданою суду випискою по картковому рахунку. Після закінчення строку дії карти ОСОБА_3 звернувся до банку із заявою про перевипуск карти. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дав свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку. Оскільки перевипуск карти не є укладенням нового кредитного договору, необхідності в заповненні додаткових документів та ідентифікації клієнта для перевипуску карти немає. Просив позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 27 399,33 грн. та судовий збір, сплачений банком при зверненні до суду.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. ОСОБА_3 не отримував кредиту на підставі анкети-заяви, жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та факту укладення кредитного договору в письмовій формі відповідачем не надано. З наданих позивачем документів не зрозуміло, про які умови сторони домовлялись. Підпис відповідача про ознайомлення з Умовами, Тарифами та Правилами не є свідченням укладення договору в письмовій формі. Згідно із Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою правління НБУ від 19 квітня 2005 року № 137, при оформленні будь-якої кредитної картки необхідне дотримання письмової форми договору. При підписанні анкети-заяви відповідачу повинні були бути вручені його екземпляр анкети-заяви, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, чого позивачем зроблено не було. Наявність лише анкети-заяви, підписаної відповідачем, не може свідчити про факт відкриття рахунку, оскільки договір укладено не було. Незрозумілими є розрахунки, надані позивачем, нарахування процентної ставки та пені. Відповідач не заперечує того факту, що він користувався виданою банком картою як дебетовою, оскільки заяву про отримання ним саме кредитної карти він не підписував. Крім зазначеного, представник відповідача зауважив, що позивачем було пропущено строк позовної давності звернення до суду. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши учасників справи, дослідивши надані суду матеріали, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до укладеного із ПАТ КБ «ПриватБанк» договору б/н від 19 липня 2010 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 УК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Звертаючись до суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Ч.ч. 1-3 ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надав до суду копію анкети-заяви від 19 липня 2010 року, підписану ОСОБА_3 , яка свідчить про те, що останній ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Таким чином, зазначена заява є договором між банком та відповідачем про надання банківських послуг.

Щодо твердження представника відповідача про пропуск банком строку звернення до суду слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Однак, суд зазначає, що Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, пунктом 1.1.7.31 яких установлено, що строк позовної давності за вимогами банку по поверненню кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат банку складає 50 років, не містять підпису відповідача. При цьому позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, у заяві позичальника від 19 липня 2010 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, тому такі умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 19 липня 2010 року.

Отже, на вимоги позивача розповсюджується загальний строк позовної давності щодо основного боргу та річний строк щодо неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

В цих договірних відносинах строк виконання зобов`язання в цілому припадає на останній день строку дії картки.

З наданої банком довідки про видані ОСОБА_3 . картки вбачається, що останньому видавались карти № НОМЕР_1 19 липня 2010 року з терміном дії 04/13 та № 504197 від 19 квітня 2014 року з терміном дії 03/18, тобто строк дії картки встановлений до 31 березня 2018 року. Останній платіж на погашення заборгованоситі за кредитом у відповідності із наданим позивачем розрахунком заборгованості позивач здійснив 14 січня 2018 року, тому строк позовної давності, звернувшись до суду 08 жовтня 2018 року, позивач в даному випадку не пропустив.

Заборгованість за кредитом у розмірі 5 013,46 грн. повністю підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 19 липня 2010 року, тому підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується відсотків, то вони розраховані банком, починаючи з початку надання кредитного ліміту до 26 вересня 2018 року, тобто частина відсотків нараховувалась банком після закінчення строку кредитування та настання строку виконання зобов`язання з повернення кредиту в повному обсягу.

Як було зазначено вище, строк дії кредитної картки «Універсальна», яка була видана Назімову Є.А., встановлено до 03/18.

З правової позиції, яка міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, слідує, що зі спливом строку кредитування припиняється право позивача (банку) нараховувати проценти за кредитом, передбачені кредитним договором, але останній набуває права на застосування до боржника відповідальності, яка передбачена положеннями ст. 625 ЦК України.

Зважаючи на вказану правову позицію, у правовідносинах, що виникли між сторонами у даній справі після 31 березня 2018 року дати спливу строку кредитування, позивач не міг нараховувати проценти на підставі договору, а про застосування до боржника відповідальності за вимогами ст. 625 України в позові не просив.

Відтак, позовні вимоги про стягнення процентів підлягають задоволенню лише щодо заборгованості по процентам, яка нарахована станом на 31 березня 2018 року за наданим табличним розрахунком на цю дату в сумі 11 947,89 грн., та відповідно до правової позиції ВС саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В стягненні решти суми процентів за кредитом, нарахованих після цієї дати, позивачеві слід відмовити.

Визначаючи розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, необхідно врахувати положення ст. 258 ЦК України, тому пеня може бути стягнута лише в межах річного строку.

Так, позивач звернувся до суду 30 вересня 2018 року, здавши позовну заяву в цей день до відділення пошти, тому відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України пеня підлягає стягненню за період з 30 вересня 2017 року по 30 вересня 2018 року. Сума за цей період відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 19 липня 2010 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 , становить 6 499,27 грн.

Нараховані банком відповідачу у цій справі за вищезазначеним кредитним договором штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1 280,92 грн. штраф (процентна складова) дійсно передбачені п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Проте, штраф та пеня є різновидом одного виду відповідальності (цивільної), Умовами та правилами надання банківських послуг вони нараховуються за ті самі види порушень відповідача за вищезазначеним договором, а тому у даному випадку порушуються вимоги ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За таких обставин, необхідно відмовити банку у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_5 в частині стягнення штрафів в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1 280,92 грн. (процентна складова).

Таким чином, стягненню з ОСОБА_3 підлягає сума 23 460,62 грн., а саме: 5 013,46 грн. заборгованість за кредитом, 11 947,89 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 499,27 грн. заборгованість за пенею.

За загальним правилом, встановленим у частині 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольняється частково, то відповідач має компенсувати позивачеві понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у частині, пропорційній до розміру задоволених вимог.

Позивач сплатив судовий збір за подачу позову в розмірі 1 762 грн. (платіжне доручення від 28 вересня 2018 року). Позовні вимоги заявлялись на суму 27 399,33 грн., а задоволені на суму 23 460,62 грн., тому пропорційно до задоволених вимог компенсації позивачеві за рахунок відповідача підлягає сума судового збору в розмірі 1 508,71 грн. (1 762 х 23 460,62) : 27 399,33.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , рахунок № НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат)) заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2010 року у розмірі 23 460 грн. 62 коп., судовий збір в розмірі 1 508 грн. 71 коп., а всього 24 969 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 33 коп.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Вірченко