Єдиний унікальний номер 221/5196/18
Номер провадження 22-ц/804/1553/19
Головуючий у 1-й інстанції Мохов Є.І.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркова В.М., Принцевської В.П.

за участю секретаря Єфремової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 19 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

01 серпня 2018 року позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (надалі ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 17.10.2017 р по 31.01.2018 р. відповідач користувався послугами з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 не здійснюючи їх оплати. Внаслідок невиконання відповідачем своїх обов`язків з оплати спожитих послуг за вказаний період, утворилася заборгованість у розмірі 14 428,46 грн., яку позивач просив стягнути на його користь. Окрім того, просив стягнути 3 % річних за період з 20.11.2016 по 31.01.2018 років у розмірі 265,89 грн.; збільшення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.12.2016 по 31.01.2018 р. в сумі 1190 грн. та судовий збір в сумі - 1762 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 19 лютого 2019 року позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення у період з 17.10.2016 року по 31.01.2018 року у розмірі 14 428,46 грн., збільшення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.12.2016 року по 31.01.2018 року у розмірі 1190,69 грн., 3% річних за період з 20.11.2016 по 31.01.2018 року у розмірі 265,89 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 24 грудня від 1993 року квартира належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батько ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки він не мешкає за адресою АДРЕСА_1 з 16 серпня 2015 року, не є власником або наймачем вказаної квартири, не прийняв її у спадщину, а тільки там зареєстрований просив рішення скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, рішення першої інстанції - залишити без змін.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_2 відкрита спадкова справа на підставі заяви про прийняття спадщини № 1176 від 11.09.2018 року від сина ОСОБА_1 . Інший спадкоємець ОСОБА_5 подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Станом на 23.01.2019 року свідоцтво про право на спадщину на майно ОСОБА_2 не видавалося. Та обставина, що відповідач не отримав свідоцтво на право власності в порядку спадкування за законом на квартиру яка належала його батькам не свідчить про те, що ОСОБА_1 не прийняв спадщину та не є власником вказаної квартири. Спадкоємець який прийняв спадщину в будь який час може отримати свідоцтво про спадкування вказаного майна.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обставинами та висновками суду першої інстанції, вважає їх повними, обґрунтованими та такими, що не суперечать положенням закону.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . (а.с.30).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Донської селищної ради Волноваського району Донецької області 18.02.2015 року.(а.с.42).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 04.04.2018 року .(а.с.43).

Згідно інформації за № 199/01-16 від 23.01.2019 року Волноваської державної нотаріальної контори після померлого ОСОБА_2 відкрита спадкова справа на підставі заяви про прийняття спадщини № 1176 від 11.09.2018 року від сина ОСОБА_1 . Інший спадкоємець ОСОБА_5 подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Станом на 23.01.2019 року свідоцтво про право на спадщину на майно ОСОБА_2 не видавалося.(а.с.38).

Відповідно до частини першої, третьої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги, що відповідач не є власником квартири, яка належала його батькам, не є її наймачем та користувачем, а тому не повинен нести витрати по її утриманню - безпідставні.

На підставі ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов`язок споживача оплачувати послуги з теплопостачання передбачений ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якою споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).

Пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, визначено право споживача на зменшення розміру плати у разі: тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Проте відповідач письмовою заявою про зменшення розміру плати до позивача не звертався.

На підставі ст.ст.67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (в тому числі , за теплову енергію) стягується по затвердженим у встановленому порядку тарифам і наймач та члени його сім`ї зобов`язані вчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 06 червня 2019 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді В.М. Барков

В.П. Принцевська