Номер провадження: 22-ц/813/873/19
Номер справи місцевого суду: 500/6511/15-ц
Головуючий у першій інстанції Присакар О.Я.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 500/6511/15-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) ОСОБА_12 , 2) товариство з обмеженою відповідальністю «Горлан», 3) ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , товариства з обмеженою відповідальністю «Горлан», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 про визнання права власності, витребування майна, припинення права власності, заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Присакар О.Я. 14 лютого 2017 року,

встановив:

У жовтні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним неодноразово уточненим у лютому та травні 2016 року, у січні 2017 року позовом, в якому остаточно просить: 1) визнати за нею право власності на майнове право на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальна площа якої складає - 64,1 кв. м.; 2) витребувати у ОСОБА_3 на її користь 1/22 частини нежилих ізольованих підвальних приміщень, які складаються із літ. А, приміщення № VI, загальною площею - 26,8 кв. м., що розташовані за адресою - АДРЕСА_3 ; 3) припинити право власності за ОСОБА_3 на 1/22 частку нежилих ізольованих підвальних приміщень, які складаються із літ. А, приміщення № VI, загальною площею - 26,8 кв. м., що розташовані за адресою - АДРЕСА_3 , номер запису про право власності: 14614005; 4) визнати за нею право власності на 1/22 частку нежилих ізольованих підвальних приміщень, які складаються із літ. А, приміщення № VI, загальною площею - 26,8 кв. м., що розташовані за адресою - АДРЕСА_3 , номер запису про право власності: 14614005.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що між нею та ОСОБА_6 03.11.2011 року був укладений договір НОМЕР_1 про участь у спільному будівництві об`єкта - житлового будинку з 28 квартирами за адресою - АДРЕСА_4 . За вказаним договором ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання здійснити фінансування будівництва квартири НОМЕР_1 , загальною площею - 59,8 кв. м., у вказаному житловому будинку. ОСОБА_7 зобов`язався збудувати та здати в експлуатацію жилий дім, після чого передати об`єкт нерухомості, а саме - однокімнатну квартиру НОМЕР_1 , загальною площею - 59,8 кв. м . , на першому поверсі вказаного житлового будинку.

Свої грошові зобов`язання вона виконала повністю, сплативши 35 000 доларів США.

Після закінчення будівництва у 2013 році вона отримала технічний паспорт на вказану квартиру від ОСОБА_8 .. Оскільки у технічній документації були допущені помилки, нею була відкликана заява про реєстрацію права власності на квартиру, у зв`язку, чим вона отримала рішення від Державної реєстраційної служби про відмову у державній реєстрації права власності на спірну квартиру. Після чого нею було повернуто ОСОБА_7 технічну документацію для виправлення помилок.

Перед подачею документів до реєстраційної служби з метою реєстрації права власності на побудовану квартиру НОМЕР_1 між ТОВ «Горлан» та 36-ю фізичними особами, у тому числі і з нею, був укладений договір про створення спільної власності від 11.01.2011 року. Відповідно до вказаного договору Сторони та ТОВ «Горлан» домовились разом на земельній ділянці в АДРЕСА_8 збудувати багатоповерховий будинок. При цьому її часткою є - однокімнатна квартира на першому поверсі, загальною площею - 64,1 м. кв., вартістю - 282 000 грн.. У відповідності до п. 4 договору ТОВ «Горлан» бере на себе зобов`язання збудувати та здати в експлуатацію до 25 травня 2014 р. об`єкт нерухомості - жилий багатоквартирний дім на ім`я осіб, що перелічені в преамбулі договору, а Сторони 1-36 зобов`язані здійснити оплату вартості усіх будівельних матеріалів та робіт з урахуванням вартості земельної ділянки. Згідно п. 7 Договору про створення спільної сумісної власності після повного фінансового розрахунку між Сторонами 1-36 та ТОВ «Горлан» і здачі в експлуатацію житлового будинку кожна зі Сторін зобов`язується прийняти відповідні об`єкти нерухомості за актом приймання-передачі та отримати у встановленому законом порядку право власності.

Директор ТОВ «Горлан» ОСОБА_7 у червні 2014 року підписав акт приймання - передачі квартири НОМЕР_1. З наведеного виходить, що фізична особа ОСОБА_7 за першим договором отримав грошові кошти за квартиру НОМЕР_1 , а за другим договором, як директор ТОВ «Горлан» передав їй за актом приймання передачі квартиру НОМЕР_1. Вказана ситуація склалася у зв`язку з тим, що саме ТОВ «Горлан» у відповідності до декларації про здачу в експлуатацію виступив замовником будівництва, а не фізична особа ОСОБА_8 ..

Після передачі ОСОБА_9 оригіналу технічного паспорту, він запропонував продати квартиру іншій особі, вона відмовилась. Після цього квартира була продана ОСОБА_4 ..

Відповідно до п. 2.1. договору від 03.11.2011 року фізична особа - ОСОБА_7 мав передати їй у власність об`єкт будівництва до 30 березня 2012 року, а за договором від 11.01.2011 року до 15 квітня 2014 року. До теперішнього часу угоди не виконані.

З аналізу норм цивільного законодавства вбачається, що після підписання акту приймання передачі від 03.06.2014 року між нею та ТОВ «Горлан» про передачу квартири АДРЕСА_1 вона фактично набула права власності на майнові права на зазначену квартиру.

Крім цього, між нею та ОСОБА_7 був укладений договір від 26.12.2009 року про участь у спільному будівництві об`єкта нерухомості - підземного паркінгу по АДРЕСА_13 . За вказаним договором вона бере на себе зобов`язання здійснити фінансування будівництва. ОСОБА_7 зобов`язується збудувати та здати в експлуатацію підземний паркінг, після чого передати об`єкт нерухомості їй як замовнику. Відповідно до п. 3.1 договору №6 14 від 26.12.09 року нею була сплачена сума в розмірі - 80 000 грн., що еквівалентно - 10 000 доларів США, в якості повної оплати за місце для стоянки транспортного засобу №6 у підземному паркінгу за адресою - АДРЕСА_14

Після особистого конфлікту з ОСОБА_10 останній відмовився надавати їй у власність будь-який об`єкт нерухомості. В подальшому вона дізналася, що ОСОБА_7 зареєстрував право власності на об`єкт нерухомості, а саме на - нежилі ізольовані підвальні приміщення. У подальшому ОСОБА_7 відчужив 20.05.2016 року спірне місце для парковки ОСОБА_3 ..

В обґрунтування правових підстав позову ОСОБА_1 посилалася на положення, передбачені ст. ст. 330, 388 ЦК України(Т. 1, а. с. 2 - 6, 109, 155 - 155 зворотна сторона, Т. 2, а. с. 16 - 23).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

У судовому засіданні представник ОСОБА_7 , ТОВ «Горлан» заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2017 р.у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції щодо відмови у визнанні за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру мотивовано тим, що у ОСОБА_1 право власності на об`єкт будівництва не виникає безпосередньо на підставі укладеного 11.01.2011 р. між ТОВ «Горлан» та 36-ю фізичними особами, у тому числі ОСОБА_1 , договору на будівництво однокімнатної квартири, загальною площею - 64,1 кв. м., за адресою - АДРЕСА_8 , та укладеного 03.11.2011 р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 договором №3В/6 про участь у будівництві квартири АДРЕСА_10 . Кожним договором передбачено, що усі необхідні документи для оформлення (реєстрації) права власності повинні бути передані забудовником протягом відповідного періоду після здачі житлового будинку в експлуатацію, здійснення повного фінансового розрахунку між сторонами, підписання акту прийому-передачі квартири. На підставі отриманих документів ОСОБА_1 реєструє за собою право власності на новозбудований об`єкт.

Рішення суду першої інстанції щодо відмови у визнанні за ОСОБА_1 права власності на спірні 1/22 частини нежитлового приміщення (паркомісце), витребування цього нерухомого майна мотивовано тим, що право власності на це нерухоме майно безпосередньо на підставі договору № 6Г/4 від 26.12.2009 р. не виникає. Договором передбачено порядок надання відповідних документів протягом двох місяців після прийняття об`єкта в експлуатацію для подальшої реєстрації права власності. ОСОБА_7 отримав Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення, яке не скасоване, є чинним. ОСОБА_7 спірну частину нежитлового приміщення відчужив ОСОБА_3 (Т. 2, а. с. 62 - 65 зворотна сторона).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянтвказує на те, що вона повністю виконала умови договорів на будівництво квартири та паркомісця. Підписавши акт прийому-передачі спірної квартири вона набула майнові права на неї. Вимогу про визнання права власності на спірні об`єкти нерухомості вона заявила оскільки вважає, що це є найбільш правильний спосіб захисту її порушеного права.

ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Представник ОСОБА_11 у судовому засіданні вважав необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на законність та обґрунтованість рішення суду, безпідставність апеляційної скарги. Вказував на невірно обраний позивачкою спосіб захисту.

Адвокат Раділов І.М. - представник ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду, безпідставність скарги. Вказує, що ОСОБА_1 не є власником спірного паркомісця, а тому вона не може вимагати його витребування. Право власності на новозбудований об`єкт нерухомості набувається у передбаченому законом порядку після прийняття такого об`єкту до експлуатації.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

ТОВ «Горлан» представника у судове засідання не направило. ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Судові повістки про виклик представника товариства у судове засідання, призначені на 21 березня та 24 квітня 2019 року, повернулися до суду з приміткою пошти - «За закінченням терміну зберігання». Судові повістки про виклик ОСОБА_4 у судове засідання, призначені на 21 березня та 24 квітня 2019 року, повернулися до суду з приміткою пошти - «Не проживає». Нової адреси свого місця проживання ОСОБА_4 суду не повідомила. Відзив або пояснення на апеляційну скаргу від ТОВ «Горлан» та ОСОБА_4 не надійшли.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильного вищевказаного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 177, 190, 331, 334, 392 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

11.01.2011 р. між ТОВ «Горлан» та 36-ю фізичними особами, у тому числі і ОСОБА_1 (Сторона НОМЕР_1 ), був укладений договір про створення спільної власності, відповідно до якого Сторони та ТОВ «Горлан» домовились разом на земельній ділянці в АДРЕСА_8 збудувати багатоповерховий будинок. Часткою ОСОБА_1 є - однокімнатна квартира на першому поверсі, загальною площею - 64,1 м. кв., вартістю - 282 000 грн. (Т. 1, а. с. 265 - 270).

Відповідно до п. 4 вказаного договору ТОВ «Горлан» бере на себе зобов`язання збудувати об`єкт нерухомості та здати в експлуатацію до 25.05.2014 р. жилий багатоквартирний будинок на ім`я осіб, що перелічені в преамбулі договору, а Сторони 1-36 зобов`язані здійснити оплату вартості усіх будівельних матеріалів та робіт з урахуванням вартості земельної ділянки.

Пунктом 7 Договору про створення спільної сумісної власності передбачено, що лише після повного фінансового розрахунку між Сторонами 1-36 та ТОВ «Горлан», здачі в експлуатацію житлового будинку, кожна зі Сторін зобов`язується прийняти відповідні об`єкти нерухомості за актом приймання-передачі та отримати у встановленому законом порядку право власності.

Згідно п. 10 Договору ТОВ «Горлан» зобов`язується після підписання Акту приймання-передачі робіт і після передачі об`єкту нерухомості в користування кожній стороні окремо та сплаті кожною із сторін залишкової вартості квартири передати на протязі двох місяців всі необхідні документи для оформлення ними права власності на відповідні квартири у відповідності до діючого законодавства України.

03 листопада 2011 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 було укладено договір НОМЕР_1 про участь у спільному будівництві об`єкту - житлового будинку з 28-ю квартирами за адресою - АДРЕСА_11 , а. с. 7 - 11).

Згідно п. 2.1 вказаного договору Замовник, яким є - ОСОБА_1 , зобов`язався здійснити фінансування будівництва об`єкта нерухомості в порядку, передбаченому в пункті 3.1, а Виконавець, яким є - ОСОБА_7 , зобов`язався збудувати та здати в експлуатацію житловий будинок, після чого передати об`єкт нерухомості Замовнику в його власність до 30.03.2012 року.

Відповідно до п. 3.1 вказаного договору Замовник зобов`язався передати Виконавцю суму в розмірі - 282 000 грн., що еквівалентно - 35 000 доларів США, яка включає в себе оплату за будівництво квартири НОМЕР_1 із однією кімнатою, загальною площею - 59,80 кв. м., на першому поверсі. Вищезазначена сума є вартістю будівництва квартири НОМЕР_1 . Представник ОСОБА_7 не заперечував того факту, що ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_7 вищезазначену суму.

Згідно умов, передбачених п. п. 7, 10 вказаного договору, після підписання Акту прийому-передачі, після передачі об`єкта нерухомості кожній стороні та сплати кожною стороною остаточної вартості квартири ТОВ «Горлан» передає протягом двох місяців усі необхідні документи для оформлення права власності на квартири згідно діючого законодавства.

27.05.2014 року інспекцією ДАБК в Одеській області зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (Т. 1, а. с. 225).

03.06.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Горлан» був підписаний Акт приймання - передачі квартири АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 17). У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вказаних акт на прохання ОСОБА_7 було повернуто для усунення недоліків. У подальшому нового акту їй не було видано. Вказані обставини ОСОБА_7 , ТОВ «Горлан» не спростовані.

Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови № 454р від 07.11.2014 року житловому будинку під літерою «А», розташованому за адресою - АДРЕСА_8 , була присвоєна самостійна юридична адреса - АДРЕСА_8 . (Т. 1, а. с. 45).

Встановлено також, що 16.08.2012 року між ТОВ «Горлан» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі - продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна (Т. 1, а. с. 220 - 224).

Згідно п. 2 вищезазначеного договору він регулює відносини між сторонами з приводу купівлі - продажу майнових прав на квартиру, що розташована в багатоквартирному житловому будинку з об`єктами торгівлі, за адресою - АДРЕСА_8 .

Відповідно до п. 2.3 вищезазначеного договору новозбудоване майно - однокімнатна квартира будівельний АДРЕСА_8.

Згідно п. 6.1. договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 16.08.2012 р. після сплати 100% суми договору з дати надання продавцю документів, що відповідно до вимог законодавства засвідчують відповідність закінченого будівництва об`єкту будування проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, продавець зобов`язується передати покупцю майнові права (за актом приймання - передачі майнових прав) та інші документи, надання яких є в компетенції продавця, а покупець зобов`язується прийняти документи та підписати акт приймання-передачі майнових прав відповідно до умов цього договору. Майнові права вважаються переданими покупцю у дату, зазначену в акті приймання-передачі майнових прав.

Відповідно до акту від 23.01.2015 року приймання-передачі квартири в будинку за адресою - АДРЕСА_8 , ОСОБА_4 прийняла квартиру НОМЕР_1 , що складається з однієї кімнати, загальною площею - 64,1 кв. м., у тому числі, житловою площею - 15,7 кв. м., вартістю - 400 000 грн. (Т.1, а. с. 262).

Із виписки зі списку фізичних осіб і юридичних осіб, які прийняли участь у фінансуванні об`єкта нерухомості АДРЕСА_8 від 01.07.2016 року, вбачається, що ОСОБА_4 брала участь у фінансуванні об`єкта нерухомості - квартири АДРЕСА_1 , всі зобов`язання виконала (Т. 1, а. с. 263).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 був укладений договір № 6Г/4 від 26.12.2009 року «Про участь у спільному будівництві об`єкта підземний паркінг по АДРЕСА_13 » (Т. 1, а. с. 20 - 22).

Згідно п. 1 вищезазначеного договору визначено поняття об`єкту нерухомості - місце для стоянки автомобілю НОМЕР_2, розміром 6 м. на 4,5 м..

За вказаним договором ОСОБА_1 зобов`язалась здійснити фінансування будівництва, а ОСОБА_7 зобов`язався збудувати та здати в експлуатацію підземний паркінг, після чого передати об`єкт нерухомості замовнику - ОСОБА_1 до 15.02.2010 р. (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 3.1 вищезазначеного договору ОСОБА_1 була сплачена ОСОБА_7 сума в розмірі - 80 000 грн., яка включає оплату за будівництво місця для стоянки автомобілю НОМЕР_2. Представник ОСОБА_7 у судовому засіданні в суді першої інстанції не заперечував факту, що ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_7 вищезазначену суму.

Згідно до п. 3.2 договору № 6Г/4 від 26.12.2009 року ОСОБА_1 зобов`язалася після здачі до експлуатації житлового будинку за рішенням державної приймальної комісії та повного 100% фінансового розрахунку між сторонами, прийняти та оформити у власність об`єкт нерухомості шляхом його реєстрації в МБТІ м. Ізмаїла.

Відповідно до п. 4.7 договору № 6Г/4 від 26.12.2009 року ОСОБА_7 зобов`язався після підписання акту про приймання - передачу робіт та після передачі об`єкта нерухомості в користування ОСОБА_1 передати протягом двох місяців всі необхідні документи для оформлення нею права власності на місце для стоянки автомашини у відповідності до діючого законодавства України.

Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту права замовника на новозбудований об`єкт нерухомості.

За правилами передбаченими ст. ст. 177, 190, 331, 334, 392 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки будівлі, споруди тощо), виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Встановлено, що ОСОБА_1 посилаючись на укладення з відповідачем договорів про участь у будівництві об`єкту нерухомості, просила визнати за нею право власності на майнові права на спірну квартиру, визнати за нею право власності на паркомісце та витребувати це паркомісце від останнього набувача.

Колегія суддів виходячи з принципу диспозитивності вважає, що позивачка самостійно обрала невірний спосіб захисту. Не можна визнавати право власності на майнові права, тобто право власності на право.

Як вказувалося вище, діючим законодавством передбачено спеціальний порядок набуття права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна. Судове рішення не може собою підміняти правовстановлюючі документи.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_7 отримав Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення, яке позивачка не оспорює. Не оспорює позивачка і договір, за яким ОСОБА_4 про інвестувала будівництво спірної квартири та договір, за яким ОСОБА_3 набула право власності на паркомісце.

Оскільки беззаперечно встановлено, що позивачка невірно обрала спосіб захисту, правильним є висновок суду про відмову в задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що вона повністю виконала умови договорів на будівництво квартири та паркомісця, підписавши акт прийому-передачі спірної квартири вона набула майнові права на неї, не спростовують вищевказані висновки щодо невірно обраного способу захисту.

Позивачка не позбавлена можливості подати відповідний позов, визначившись у ньому з відповідними підставами та вимогами.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_1 ,а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 червня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе