ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті апеляційного провадження

24 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 2-3557/10

провадження № 22ц/818/3790/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Колтунової А.І.

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року в складі судді Рибальченко Л.М. по справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Київський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі Харківської філії Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі Харківської філії Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» про розірвання кредитного договору

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відмовлено.

На вказану ухвалу суду поштою 20 червня 2019 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 01 липня 2019 року справу повернуто до суду першої інстанції для усунення недоліків.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року виправлено описки в ухвалі суді.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 06 серпня 2019 року.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишено без руху та апелянту надано строк 10 днів для надання заяви про поновлення строку з зазначенням інших поважних причин пропуску строку з 17 липня 2017 року по 20 червня 2019 року і наданням відповідних доказів щодо цього і сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн. з дня отримання копії цієї ухвали.

Зокрема, в ухвалі зазначено, що посилання банку щодо того, що копію оскаржуваної ухвали він отримав лише 19 червня 2019 року не можуть бути взяті до уваги, оскільки в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що копію оскаржуваної ухвали Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» вперше отримав 11 липня 2017 року (а.с. 67, том 3). За таких умов, строк на апеляційне оскарження ухвали у банку сплив 17 липня 2017 року. При цьому, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» причини поважності пропуску строку з 17 липня 2017 року по 20 червня 2019 року не зазначив та відповідних доказів щодо цього не надав.

На виконання ухвали судді 12 вересня 2019 року до суду апеляційної інстанції від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» надійшло платіжне доручення про сплату судового збору та заява про поновлення строку.

Апелянтом зазначено, що оскаржувану ухвалу від 05 травня 2017 року банк 17 липня 2017 року не отримував, що встановлено перевіркою електронної книги вхідної кореспонденції за період з 17 липня 2017 року по 19 липня 2017 року. Зазначив, що за цей період до банку від Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов один лист з ухвалою суду по іншій справі. Вказав, що в оскаржуваній ухвалі суду зазначено, що вона набрала законної сили 12 липня 2017 року, тобто ще до того, як нібито отримана банком 17 липня 2019 року.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишено без руху повторно та апелянту надано строк 10 днів для надання заяви про поновлення строку з зазначенням інших поважних причин пропуску строку з 17 липня 2017 року по 20 червня 2019 року і наданням відповідних доказів щодо цього з дня отримання копії цієї ухвали.

Зокрема, в ухвалі зазначено, що копію оскаржуваної ухвали Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» вперше отримав 11 липня 2017 року, а не 17 липня 2017 року, тому проведення банком перевірки отримуваної кореспонденції за період з 17 по 19 липня 2017 року не є належним доказом неотримання оскаржуваної ухвали суду.

На виконання ухвали судді 22 жовтня 2019 року до суду апеляційної інстанції від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» надійшла заява про поновлення строку.

Апелянтом зазначено, що оскаржувану ухвалу суду від 05 травня 2017 року банк не отримував, що встановлено перевіркою електронної книги вхідної кореспонденції за період з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року. Зазначив, що за цей період до банку від Дзержинського районного суду м. Харкова надійшли два листи з ухвалами суду по інших справах.

Перевіривши матеріали справи, вважаємо за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження з наступних підстав.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Пунктом 13 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 294 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваної ухвали) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Частиною 3 статті 297 ЦПК України було встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя -доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Згідно вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1 -рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Станом на момент постановлення ухвали суду першої інстанції у даній справі закон не передбачав обов`язок суду апеляційної інстанції відмовити у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а пов`язував можливість відкриття апеляційного провадження з оцінкою судом поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження (частина третя статті 297 ЦПК України у відповідній редакції).

Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 369/8537/15-ц, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 635/8219/15-ц.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Стосовно питання доступу до суду Суд у справі «МПП «Голуб» проти України» повторює, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу "Голдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, ст. 13-18, п. 28-36).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для розгляду апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Таким чином, виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї для цього дії.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України (в чинній редакції) апеляційна скарга залишається без руху також у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Як вбачається з клопотання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»про поновлення строку, вказані ним підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду не є поважними, оскільки належних доказів того, що банком не отримано копію оскаржуваної ухвали суду 11 липня 2017 року, апелянтом не надано.

Доводи банку щодо неотримання копії ухвали суду спростовуються матеріалами справи, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно якого копію оскаржуваної ухвали Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» вперше отримав 11 липня 2017 року за адресою: м. Харків, проспект Науки (Леніна), 43-Б (а.с. 67, том 3).

Зазначену адресу вказано банком у заявах про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а також у заяві від 03 квітня 2017 року про сплату судового збору. Крім того, за вказаною адресою банком отримано й судову повістку на 05 травня 2017 року (а.с. 59, том 3), тобто на час розгляду справи така адреса була чинною.

Доказів того, що зазначена адреса не є адресою банку, та що копію оскаржуваної ухвали суду апелянтом 11 липня 2017 року не отримано, суду не надано.

За таких умов, посилання банку щодо неотримання оскаржуваної ухвали суду на підставі проведення перевірки книг вхідної кореспонденції за період з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , є необґрунтованими.

Крім того, банк був належним чином повідомлений про розгляд справи 05 травня 2017 року та причин, які б перешкоджали йому протягом більш ніж двох років з дня постановлення оскаржуваної ухвали суду, довідатись про результат розгляду справи та ознайомитись з текстом оскаржуваної ухвали, що, зокрема, з 16 травня 2017 року оприлюднений на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, не вказано.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком учасників справи, і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з викладеного, наведені Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» причини пропуску строку не свідчать про наявність об`єктивних перешкод для звернення з апеляційною скаргою у визначені законом строки, оскільки банк своєчасно отримав копію оскаржуваної ухвали суду.

Із змісту апеляційної скарги не вбачається, що існували обставини непереборної сили, які перешкоджали Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» своєчасно, а саме з липня 2017 року, звернутися з апеляційною скаргою.

Вважаємо, що зазначені апелянтом причини пропуску строку (протягом двох років) є неповажними, та свідчать про недобросовісність у користуванні процесуальними правами, оскільки банк у розумний інтервал часу не вжив заходів, щоб подати апеляційну скаргу.

Інших поважних причин пропуску строку банк не навів.

Таким чином, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 рокунеобхідно відмовити.

У разі відмови у відкритті провадження у справі, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду.

Керуючись ч.4 ст.357, ч.4 ст.358 ЦПК України

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 травня 2017 року в складі судді Рибальченко Л.М. по справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Київський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі Харківської філії Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі Харківської філії Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» про розірвання кредитного договору.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби в Основ`янському районі міста Харкова повернути Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» 1921,00 грн., сплачених 04 липня 2019 року за платіжним дорученням №1808637 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на розрахунковий рахунок 0012, код отримувача: 37999628, код банку отримувача: 899998, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.).

Вилучити з матеріалів справи і повернути Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк»оригінал вказаного платіжного доручення (а.с. 106, том 3), долучити до матеріалів справи його копію.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

А.І. Колтунова