Справа № 352/1350/18
Провадження № 22-ц/4808/690/19
Головуючий у 1 інстанції Гургула В. Б.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на домоволодіння за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року під головуванням судді Горгули В.Б. у м. Івано-Франківськ

в с т а н о в и в:

Позивачі у липні 2018 року звернулися в суд з позовом до відповідача про визнання за кожним з них права власності на 1/5 частки домоволодіння АДРЕСА_1 в склад якого входить житловий будинок, в т.ч. комора І площею 10.1 кв.м., комора II площею 9.4 кв.м., комора III площею 21.0 кв.м., коридор 1.1 площею 10.3 кв.м., житлова кімната 1.2 площею 23.8 кв.м., житлова кімната 1.3 площею 29.3 кв.м., житлова кімната 1.4 площею 28.7 кв.м., ванна 1.5 площею 6,5 кв.м., кухня 1.6 площею 6.4 кв.м., загальною площею 145,5 кв.м., житловою площею 81.8 кв.м. та літня кухня «Б», комори «В», стодоли «Г», стайні «Д» і вбиральні «Е».

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що спірне домоволодіння належить до колгоспного двору. Законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачено що майно колгоспного двору належить його членам в рівних частках на засадах сумісної власності.

На момент набрання чинності Закону України «Про власність» (станом на 15.04.1991 р.) у дворі проживали ОСОБА_6 та позивачі, що підтверджується довідкою, виданою Чорнолізькою сільською радою № 85 від 22 березня 2018 року.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Ніхто із позивачів не втратив право на частку в майні колгоспного двору.

Відповідач оформив право власності на 1/5 частки вказаного майна після смерті батька ОСОБА_7

На даний час втрачено оригінал свідоцтва про право власності на зазначене майно та відповідно позивачами не зареєстровано їх майнові права в реєстрах речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи наведене, просили визнати за кожним із них право власності на 1/5 частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право власності на 1/5 частки за кожним на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на дане рішення в якій зазначив, що воно є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального права.

Відповідач не порушував суб`єктивного права власності позивачів, не чинив перешкод у користуванні домоволодінням і у нього відсутній спір щодо їх права власності на вказане майно. Тому подання позову до нього як відповідача вважає неправильним, оскільки метою вирішення справи є оформлення права власності на майно за позивачами, а не вирішення спору між позивачами та відповідачем.

Оскільки позов заявлено до неналежного відповідача, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні такого позову.

Позивачі не зверталися до органів державної реєстрації, щоб отримати інформаційну довідку в передбаченому законодавством порядку, а тому їх позов є передчасним.

На сьогодні домоволодіння зазнало змін, до його складу входять самочинно збудовані сарай та гараж.

Суд ухвалив рішення, яким визнано право власності на частину об`єкта нерухомості будинковолодіння без сараю та гаражу, тобто вирішено питання щодо основної речі, окремо від її невіддільної частини, що не відповідає вимогам закону.

Крім того позивачі чинять відповідачу перешкоди у користуванні ним 1/5 частки будинковолодіння, на яку ним зареєстровано право власності.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не підлягає скасуванню.

Спірне домоволодіння було колгоспним двором, дана обставина відповідачем не заперечується, всі особи, які проживали в ньому на 15 квітня 1991 року і були членами двору стали співвласниками даного домоволодіння в рівних частках, незалежно від того на чиє ім`я був виданий правовстановлюючий документ та чи був він виданий взагалі.

Таким чином позивачі набули право на частку у майні колгоспного двору та мають право на захист такого права і в судовому порядку.

У зв`язку з втратою правовстановлюючого документа на спірне майно та тим, що відповідачем не визнається право власності позивачів на вказане майно, вони змушені звертатися до суду за захистом своїх прав.

Оскільки апелянт є власником частини спірного домоволодіння, тому рішення суду впливає на його права. Апелянт при розгляді справи судом першої інстанції ствердив, що не визнає права позивачів на частку у вказаному майні, а позивачі чинять йому перешкоди у користуванні його часткою.

Суд не міг визнавати право власності на гараж та сарай у зв`язку з тим, що дане майно не було в складі домоволодіння на час припинення колгоспного двору і будівництво цих об`єктів здійснено без дозвільних документів.

Просять рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивачі в силу закону набули права на спірне майно колгоспного двору і не втратили його, однак на даний час правоустановлюючий документ на належне їм майно відсутній, тому суд дійшов висновку про визнання за кожним з позивачів права власності на 1/5 частку у спірному домоволодінні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок судом зроблено передчасно, без належного дослідження всіх обставин справи та доказів, що стверджують позов.

Судом встановлено, що предметом спору у справі є право власності позивачів на колишнє майно колгоспного двору, а саме, домоволодіння АДРЕСА_1 .

Вказане домоволодіння мало статус колгоспного двору. Станом на 1990-1991 р.р. у господарстві проживали позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та батько відповідача ОСОБА_7 ..

На підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів №178 від 21.09.1990, виконавчим комітетом Чорнолізької сільської ради 15 січня 1991 року на спірне домоволодіння видане свідоцтво про право власності на ім`я голови колгоспного двору ОСОБА_7 без зазначення інших членів колгоспного двору.

Як вбачається із довідки ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 21.12.2017 ОСОБА_7 14.10.2002 був виданий дублікат свідоцтва про право власності замість втраченого від 15.01.1991.

Після смерті ОСОБА_7 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за відповідачем ОСОБА_5 29 січня 2008 року зареєстроване право власності на 1/5 частку вказаного домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину виданого 29.01.2003, реєстровий №1-98 Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Згідно вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів, що визначені п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму від 07 лютого 2014 року виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 не оспорює право власності позивачів на частки в домоволодінні, визнає таке право власності і тому не може бути відповідачем у даній справі.

За змістом п. 4 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до положень ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 456/4954/15-ц зазначив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та ухвалює рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Позивачі не визначилися з колом осіб, які можуть бути належними відповідачами у даній справі. При цьому доводи позивачів що відповідачем має бути ОСОБА_5 , який є співвласником спірного майна, не заслуговують на увагу, оскільки ним фактично не оспорюється їх право на іншу частину майна у розмірі 4/5 частин. Основною його претензією у даній справі є те, що відповідачі відмовляються сплатити компенсацію за належну йому у майні колгоспного двору 1/5 частину. Однак такі доводи є хибними, оскільки ОСОБА_5 у даній справі таких вимог до позивачів не заявляв, тому вони не можуть бути предметом розгляду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до переконання, що рішення суду у даній справі постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на домоволодіння відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський