Справа № 132/4438/18
Провадження № 22-ц/801/1215/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуСправа № 132/4438/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., представника скарж-ниці, позивачки ОСОБА_1 адвоката Нестерук М.І., представника скаржника, відповідача Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Ткача Ю.А., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у поряд-ку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку

«Приватбанк» про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення

коштів, відсотків, пені,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , її представника адвоката Нестерук Марини Іванівни, представника відповідача Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» адвоката Кобзар Юлії Богданівни на рішен-ня Калинівського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Калинівка Вінницької області за головування судді Павленка І.В., повний текст якого складений 12 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

06 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася у Калинівський районний суд Вінницької області з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» ( далі - АТ КБ «Приватбанк» ) про захист прав споживачів, розір-вання договору, стягнення залишку коштів з карткового рахунку, коштів депо-зитного вкладу, відсотків за користування депозитним вкладом, 3% пені, поси-лаючись на наступні обставини. 13 березня 2013 року сторони у справі уклали договір ( Вклад «Депозит VIP» ) № SAMDN5231, за умовами якого позивачка передала банку, а банк прийняв кошти в сумі 78 077,64 доларів США строком розміщення вкладу 366 днів по 13 березня 2014 року включно зі спла-тою процентної ставки по договору 9,75% річних. Враховуючи умови договору, позивачка неодноразово зверталася до банку з листами, заявами про повернен-ня суми депозиту, однак її вимоги по даний час не виконані. Через ситуацію в Криму та складнощі з обслуговування депозитів, рахунків клієнтів з кінця лю-того 2014 року банком введені обмеження, а з березня 2014 року заблоковано усі операції з клієнтами. З огляду на суму неповернутого депозиту, відсоткової ставки річних, періоду користування банком депозитом з 14 березня 2014 року по 30 листопада 2018 року сума нарахованих річних процентів становить 35733,27 долари США. Станом на 13 березня 2014 року проценти та депозит банком нараховані, але не виплачені, тому пеня у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення має бути нарахована з 14 березня 2014 року і ста-новить 4 038 175,54 доларів США. 3% пені по несплаті річних відсотків по де-позиту за вказаний період становить 1 848 124,72 долари США.

Крім цього на ім`я позивачки був відкритий картковий рахунок, яким вона відповідно користувалася. На цей рахунок зараховувалися відсотки по вкладу, здійснювалося його поповнення відповідачем. Згідно банківської виписки від 28 липня 2014 року № баланс картки станом на 07 липня 2014 року становив 29 530,08 доларів США, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 3% пені по невиплаті залишку коштів з карткового рахунку за період з 14 березня 2014 року по 30 листопада 2018 року з кількістю дній заборгованості 1724 дні становить 1 527 295,74 доларів США.

ОСОБА_1 просила суд розірвати договір банківського вкладу від 13 берез-ня 2013 року «Депозит VIP» № SAMDN5231, укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк». Стягнути з банку на користь позивачки 113 810,91 до-ларів США, в тому числі 78 077,64 доларів США суму вкладу, 35 733,27 долари США нарахованих за користування вкладом процентів; пеню у розмірі 3% вар-тості послуги за кожний день прострочення повернення вкладу в сумі 4 038 175,54 доларів США; пеню у розмірі 3% вартості послуги послуги за кож-ний день прострочення сплати відсотків по вкладу в сумі 1 848 124,72 долари США; заблоковані на картковому рахунку кошти в сумі 29 530,08 доларів США; пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення сплати залишку коштів на картковому рахунку в сумі 1 527 295,74 доларів США, 7000,00 гривень витрат на правничу допомогу ( а. с. 1-4 ).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року позов задоволений частково ( а. с. 91-106 ). Розірваний договір бан-ківського вкладу від 13 березня 2013 року «Депозит VIP» № SAMDN5231, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк». Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 113 810,91 доларів США, у тому числі 78 077,64 доларів США суму вкладу, 35 733,27 долари США нарахованих за користування вкладом процентів; 228,37 доларів США пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення повернення вкладу; 104,51 долари США пені у розмірі 3% вартості послуги послуги за кож-ний день прострочення сплати відсотків; заблоковані на картковому рахунку № НОМЕР_1 кошти у розмірі 29 530,08 доларів США; 7000,00 гривень у від-шкодування витрат на правничу допомогу. У решті вимог ОСОБА_1 відмов-лено.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судові витрати у виг-ляді судового збору в сумі 8 810,00 гривень.

Не погоджуючись з ухваленим 04 квітня 2019 року рішенням суду першої інстанції, його оскаржують обидві сторони у справі.

Позивачка ОСОБА_1 , її адвокат Нестерук М.І. просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 113 810,91 доларів США, у тому числі 78 077,64 доларів США сума вкладу, 35 733,27 долари США нарахованих за ко-ристування вкладом процентів; в цій частині ухвалити нове рішення про стяг-нення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 117 367,60 доларів США, з яких 78 077,64 доларів США сума вкладу, 39 289,96 доларів США нарахова-них за користування вкладом процентів. Крім цього скаржниці просять скасува-ти оскаржуване рішення в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення сплати відсотків в сумі 104,51 доларів США та в цій частині ухвалити нове рі-шення про стягнення на користь позивачки пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення сплати відсотків в сумі 114,92 доларів США. В іншій частині ОСОБА_1 , її адвокат Нестерук М . І. просять рішення суду пер-шої інстанції залишити без змін, стягнувши з банку на користь позивачки 3000,00 гривень додаткових витрат на правничу допомогу ( а. с. 120-122 ). Скаржниці ввважають рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції від 04 квітня 2019 року оскаржує представ-ник АТ КБ «Приватбанк» Кобзар Ю.Б. , яка просить його скасувати в частині за-доволених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Адвокат банку Кобзар Ю.Б. категорично не погоджується з рішенням суду, вважає, що при його ухваленні судом порушені норми матері-ального і процесуального права, не повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи ( а. с. 109-115 ). Правом подання відзиву на апеляційну скар-гу позивачки та її адвоката представник банку не скористалася.

27 травня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшло пояснення представника позивачки адвоката Нестерук М.І. проти апеляційної скарги на судове рішення АТ КБ «Приватбанк», яке фактично є відзивом на скаргу відпо-відача ( а. с. 134-138 ). У цьому відзиві представник ОСОБА_1 зазначає, що доводи апеляційної скарги представника відповідача необгрунтовані, не відпо-відають нормам чинного законодавства; оскаржуване рішення суду відповідає чинному законодавству в частині, що не оскаржується позивачкою, прийняте з дотриманням, у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, за встановлення обставин, які мають значення для об'єктивного вирішення справи, правильності встановлення обставин, що мають значення для справи, у зв'язку із всебічним дослідженням доказів. Адвокат Нестерук М.І. просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу представника банку на рішення Кали-нівського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на взаємні скарги представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, проаналі-зувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунто-ваність оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог обох апеля-ційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що подані сторонами апеляцій-ні скарги задоволенню не підлягають, оскаржуване рішення суду першої ін-станції є законним, обгрунтованим та підлягає залишенню без змін.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 13 березня 2013 року ОСОБА_1 та ПАТ КБ «При-ватбанк» уклали договір вкладу «Депозит VIP» № SAMDN5231, відповідно до умов якого позивачка передала банку, а останній прийняв кошти у розмірі 78 077,64 доларів США строком розміщення вкладу 366 днів по 13 бе-резня 2014 року включно зі сплатою процентної ставки по договору 9,75% річ-них. Суд пересвідчився, що вказані кошти були перераховані ОСОБА_1 на відповідний рахунок у банку. Після анексії Російською Федерацією АР Крим позивачка переїхала на постійне проживання в с. Загребельня Калинівського ра-йону Вінницької області, неодноразово зверталася в банк з письмовими заявами про повернення грошових коштів за депозитним договором та з поточного карткового рахунку, але це не дало позитивного результату. Порушення прав позивачки триває з 14 березня 2014 року по даний час. З клієнтської виписки по депозитному договору на рахунку ОСОБА_1 станом на 13 березня 2014 року обліковувалося 78 661,61 долар США, на поточному рахунку ОСОБА_1 ста-ном на 07 липня 2014 року обліковувалося 29 530, 08 доларів США. Доказів на-правлення позивачці на її вимогу рішення щодо розірвання депозитного догово-ру, виплату їй грошових коштів на виконання умов дійсних правочинів суду відповідачем не надано. Суд дійшов висновку, що відповідач не повернув клі-єнтці грошові кошти, внесені на депозитний рахунок та відсотки за користуван-ня цими коштами.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керую-чись нормами статей 15, 16, 524, 533, 629, 653, 1046 - 1076 ЦК України, Конвен-цією про захист прав людини та основоположних свобод, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування пратики Європейського суду з прав людини» зазначив, що не повертаючи позивачці належні їй кошти, що зна-ходяться на банківському рахунку, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтю 1 першого Прото-колу, підписаного та ратифікованого Україною. Якщо договір банківського вкладу розривається у судовому порядку, зобов'язання за ним припиняється з моменту набрання рішенням законної сили, тому проценти за ще не розірваним судом договором повинні нараховуватися судом з цього часу. Враховуючи су-му вкладу у розмірі 78 077,64 доларів США, визначену договором відсоткову ставку річних та період користування депозитними коштами з 14 березня 2014 року по 30 листопада 2018 року, суд визначив суму процентів, що підлягає стяг-ненню на користь ОСОБА_1 у сумі 35 733,27 долари США, а разом - 113 810,91 доларів США.

Стосовно стягнення пені за договором банківського вкладу, то суд з огляду на правову її природу, обмеження щодо стягнення останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, обмежився строком з 06 грудня 2017 року по 06 грудня 2018 року ( дата звернення ОСОБА_1 в суд з даним позовом ), що в ре-зультаті склало суму 228,37 доларів США по розміру вкладу та 104,51 долари США по сумі відсотків у розмірі 35 733,27 долари США.

За мотивів, викладених у рішенні суду, щодо необхідності часткового задо-волення позову про стягнення суми банківського вкладу та відсотків за чинним правочином, суд визнав обгрунтованою вимогу ОСОБА_1 про стягнення кош-тів з поточного карткового рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 29 530,08 доларів США. У стягненні пені за неповернення банком залишку коштів суд визнав не-обхідним відмовити, враховуючи, що картковий рахунок відноситься до поточ-них рахунків, які не передбачають отримання кредитною установою прибутку, не є фінансовою послугою у розумінні Закону України «Про захист прав спо-живачів».

Суд першої інстанції на підставі норм статей 133, 141, 175 ЦПК України стягнув з відповідача витрати на правничу допомогу, понесені позивачкою, у розмірі 7 000,00 гривень.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, визнаючи їх правильними та об'єктивними.

Оскаржуючи у визначеній частині судове рішення, представник позивачки адвокат Нестерук М.І. посилається на необхідність нарахування відсотків, ви-значених договором банківського вкладу, не на дату 30 листопада 2018 року, а на дату ухвалення судом рішення, тобто станом на 19 травня 2019 року. У тако-му разі сума відсотків, що підлягає стягненню на користь позивачки, станови-тиме 39 289,96 доларів США, а відтак змінюється й розмір пені по невиплаче-них відсотках по депозиту.

Колегія суддів апеляційного суду вважає позицію представника позивачки щодо перерахунку відсотків та пені безпідставною, оскільки в даному випадку належить врахувати вимоги цивільного процесуального законодавства стосовно змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. Статтями 12, 13 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`яза-них із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає спра-ви не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вказаного слід підкреслити, що суд, визначаючи періоди строків для ви-значення до стягнення сум керувався саме позицією позивачки, викладеною у позовній заяві. Протягом всього періоду вирішення спору аж до ухвалення рі-шення ОСОБА_1, її представник не вчинили дій по зміні своїх вимог, не нада-ли суду відповідних розрахунків, а сам суд вчиняти будь-які дії на власний роз-суд на користь однієї із сторін не може в силу приписів вказаних статей цивіль-ного процесуального законодавства.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представник АТ КБ «Приват-банк» адвокат Кобзар Ю.Б. зазначає, що строк дії договору банківського вкла-ду, укладеного з ОСОБА_1 , закінчився 13 березня 2014 року, але позивачкою не надано доказу у підтвердження продовження дії договору на новий строк чи припинення його дії, а доступ відповідача до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на даний час є обмеженим. Скаржниця висловлює сумнів щодо дійсного відкриття картрахунку на ім'я позивачки, укладання з нею договору про відкриття поточного рахунку, вказує на ненадан-ня судом правової оцінки умовам договору банківського вкладу в частині по-рядку нарахування відсотків на депозитний вклад протягом усього періоду пра-вовідносин між сторонами у справі. Представник банку вважає, що вимога ОСОБА_1 про повернення коштів за депозитним вкладом не була заявлена вза-галі через незазначення у відповідній заяві ідентифікуючих ознак банківського договору, але припускає, що розірваним договір вважається з 17 лютого 2015 року, якщо вимога про це була заявлена позивачкою 14 лютого 2015 року. Крім цього нарахування відсотків у випадку дострокового розірвання вкладником договору здійснюється за ставкою «на вимогу» за фактичний строк користуван-ня вкладом банком. У скарзі викладений розрахунок відсотків з використанням ставок 9,75% річних ( передбачена договором ), 1,0% річних, 0,01% річних на заперечення стягнутих судом 35 733,27 доларів США в якості відсотків за ко-ристування банком коштами вкладу позивачки. Стосовно стягнення 104,51 до-ларів США пені скаржниця наполягає на тому, що пеня не може нараховувати-ся на відсотки, оскільки останні є прибутком ( доходом ) вкладника, тією вар-тістю послуги, з якої необхідно виходити при розрахунку пені. Пеня не може стягуватися в іноземній валюті, має нараховуватися і стягуватися у гривні. У зв`язку з ненаданням суду детального опису наданих адвокатом послуг і під-тверджуючих документів фактичної оплати цих послуг не повинні стягуватися з банку й кошти на користь позивачки з компенсації понесених нею витрат у розмірі 7 000,00 гривень.

Доводи апеляційної скарги представника АТ КБ «Приватбанк» Кобзар Ю.Б. апеляційний суд не може визнати такими, що заслуговують на увагу. Наявність у ОСОБА_1 оригіналів договору про вклад та представлених нею суду кви-танцій безперечно доводять факт внесення позивачкою депозитного вкладу, і коли на дату закінчення строку дії договору вона побажала забрати вклад, на-лежні їй кошти банком не були повернуті. Докази тривалого намагання ОСОБА_1 вирішити питання добровільно, у досудовому порядку містяться в матері-алах справи. Також пролонгація договірних стосунків між сторонами у справі без укладання будь-яких додаткових угод є наслідком самого тексту правочину, зокрема його пункту 7. Відповідачем не надано жодних доказів відсутності ав-томатичної пролонгації договору, припинення строку його дії саме 13 березня 2014 року чи іншої дати, а також доказів на підтвердження факту повернення ОСОБА_1 коштів вкладу, нарахованих відсотків за користування її коштами чи доказів відсутності їх на депозитному, поточному рахунках на час подання в суд цього позову, на момент вирішення справи судом по суті. Зазначене дово-диться, зокрема, відповідями банку на звернення до нього позивачки від 16, 24 березня, 09 квітня, 16 серпня 2015 року, 06 травня, 09 червня 2016 року, 01 гру-дня 2017 року, доданими до матеріалів справи. Жодних повідомлень про розір-вання депозитного, поточного договорів позивачці не направлялося, порушення її прав триває з 14 березня 2014 року до цього часу. Такий вірний висновок зроблений судом першої інстанції у своєму рішенні від 04 квітня 2019 року.

Ліквідація філій ( представництв ), припинення діяльності у будь-який спо-сіб не звільняє відповідача АТ КБ «Приватбанк» від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами. Посилання на обмежений у даний час дос-туп до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» є надуманим, оскільки весь документообіг банківської системи здійснюється в електронному вигляді, дублюється на паперових носіях. Усі фінансові операції, що стосуються кредитних (депозитних) правовідносин банку з клієнтами можна побачити у будь-якому відділенні незалежно від його місцезходження.

Відповідач припускає можливість розірвання договору з ОСОБА_1 17 травня 2015 року, але кошти вкладниці не повертає, тому договір не можна ви-знати розірваним, він є дійсним аж до набрання законної сили рішенням суду у цій справі. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Су-ду України у справі № 6-2861цс15, викладеною у рішенні від 02 березня 2016 року. Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконня зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, трансформує їх в охоронні, що міс-тять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені законом. При цьому згідно з частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом «на вимогу».

У питанні визначення та стягнення з відповідача пені суд першої інстанції керувався висновками щодо застосування відповідних норм права, викладени-ми у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 759/13827/15-ц ( касаційне провадження № 61-5543св18 ), з урахуванням ухва-ли від 31 липня 2018 року про виправлення описок, арифметичних помилок, до-пущених у мотивувальній та резолютивній частинах рішення без зміни його змісту. Виходячи з необхідності стягнення пені з урахуванням розміру відсот-ків, суд першої інстанції підкреслив, що відсотки є складовою невиконаного грошового зобов`язання по депозитному договору. Це зумовлює застосування правових наслідків, передбачених частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо стягнення коштів з відповідача як виконання зобов`язання в іноземній валюті суд керувався правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, ви-словленою у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Розподіл судових витрат у справі здійснений у чіткій відповідності з норма-ми статей 137, 141 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи наявний деталь-ний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом позивачки Нестерук М.І. , оплата яких визначена як співмірна із складністю вирішуваної справи, ці-ною позову та іншими складовими оцінки вартості роботи фахівця у галузі пра-ва.

Колегія суддів апеляційного суду не знаходить законних підстав для задово-лення апеляційної скарги ОСОБА_1 , її представника в частині стягнення з банку на користь позивачки 3 000,00 гривень на правову допомогу у зв`язку з тим, що опис наданих послуг, виконаних робіт адвокатом суду апеляційної ін-станції не представлений. Крім цього, апеляційна скарга цього учасника справи задоволенню не підлягає. Як наслідок у цій частині вимог слід керуватися нор-мами частини першої статті 141 ЦПК України.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пе-ребуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 ці-єї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Зако-ну України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Кон-венцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обгрунтування судових рі-шень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен до-від заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рі-шення, може бути різною в залежності від від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцін-ки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прий-нятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сфор-мульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат роз-гляду справи.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить під-став для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Оскаржуване судове рі-шення є законним та обґрунтованим, належно умотивованим, тому апеляційні скарги сторін у справі належить залишити без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК Украї-ни, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , її представника адвоката Несте-рук Марини Іванівни, представника відповідача Акціонерного товариства ко-мерційного банку «Приватбанк» адвоката Кобзар Юлії Богданівни залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 червня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді В.П. Рибчинський

Л.О. Голота