Справа № 645/159/19
Провадження № 2/645/778/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

за участю відповідача - ОСОБА_1 .

секретар судового засідання - Росада І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" (далі за текстом АТ КБ "ПРИВАТБАНК") звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 277,07 грн., а також судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 26 квітня 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4 322,81 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

В період дії кредитного договору відповідач не дотримувався його умов, внаслідок чого станом на 17 жовтня 2018 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 16 277,07 грн., з яких: 4 107,14 грн. - заборгованість за кредитом, 3 349,66 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 7 885,44 грн. - нараховано пені, 934,83 грн. - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.

ОСОБА_1 надав суду відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що суперечить фактичним обставинам справи та не відповідає вимогам встановленим Цивільним процесуальним кодексом України. Позивачем в позовній заяві не вказано конкретної норми та розрахунку пені та комісії, лише надано розрахунок, в якому ставка пені зазначена 0,0. Розмір комісії також не зазначений. В обґрунтування вказаного Банк посилається на Умови та правила надання банківських послуг та умови визначені сторонами, як суттєві у Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості и приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, проте в самій Генеральній угоді не встановлено розміру комісії та пені, більш того, Умови та правила не надавались для ознайомлення відповідачу та ним не підписувались, у зв`язку із чим вони не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, вона не підлягає стягненню.

У зв`язку із чим відповідач вважє, що позовні вимоги про стягнення пені та комісії є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того відповідач зазначив, що порушення строків сплати заборгованості виникло ще в 2014 році, відповідно сплинув строк позовної давності на звернення до суду із вимогою про сплату штрафу. У зв`язку із невиконанням Боржником зобов`язань ще в 2014 році, практично відразу після його укладання, у Банку виникло право на звернення до Боржника та суду із вимогою про дострокове виконання зобов`язання. Однак, Банк цього не вчинив, а звернувся до суду лише 13 червня 2017 року, однак позовна заява була залишена без розгляду, і тепер більш ніж через 7 місяців Банк повторно звертається до суду із позовною заявою, але тепер із значно більшою сумою позову, це призвело до штучного збільшення розміру позовних вимог, що є несправедливим, суперечить принципам розумності, добросовісності та, наслідком чого є дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг банку.

В підписаній Генеральній угоді п. 1.1.3. вказано, що дата кінцевого погашення заборгованості є 30 квітня 2015 року. У зв`язку із тим, що право вимоги у Позивача виникло відповідно 30 квітня 2015 року строк позовної давності сплинув 30 квітня 2018 року, у зв`язку із чим дана позовна заява не підлягає задоволенню.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гаренко Н.В. надала суду відповідь на відзив, де вказала, що Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 26 квітня 2014 року по 30 квітня 2016 року, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платіжів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості. Позивачем надана до суду копію Генеральної угоди від 26 квітня 2014 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що останній погодив наступне "Я згодна(ен) з тим, що Генеральна угода, разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Кредитний Договір. Я ознайомилась(вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку...". Також з Генеральної угоди чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,5% (18% на рік), вказано розміри штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Таким чином, відсутність підпису Відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами.

Банком надано до суду виписку з карткового рахунку. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті.

Щодо штрафу зазначено, що згідно з п. 2.2. Генеральної угоди від 26 квітня 2014 року підписаної між Позичальником та Банком, при порушенні Позичальником термінів погашення заборгованості, зазначених у генеральній угоді, УІП, більш ніж на 31 день, з 32 дня порушення, заборгованість вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 934,83 грн. - тобто та сума штрафу яка і вказана в позовній заяві.

Щодо строків позовної давності зазначено, що згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 30 квітня 2016 року, позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 09 січня 2019 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Також представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гаренко Н. В . зазначено щодо нарахування в розмірі 4% по договору реструктуризації. Наказом СП-2014-6951966 від 30 вересня 2014 року внесено зміни до умов договору, а саме з 01 жовтня 2014 року у разі виникнення прострочених зобов`язань за договором реструктуризації Банком нараховується пеня, розмір якої складає 4% від суми заборгованості за кредитом. Одночасно зазначено, що в розрахунку заборгованості, в колонці під назвою «сума комісії та пені» фактично зазначено лише пеню в розмірі 4% (згідно з УІП), оскільки нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено.

Також вказано, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Також згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором, тому посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

Посилаючись на викладене, представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гаренко Н.В. просила суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 надав суду заперечення на відзив, де зазначив, що у зв`язку із тим, що в самій Генеральній угоді не встановлено розміру комісії та пені, більш того, Умови та правила не надавались йому для ознайомлення та ним не підписувались, у зв`язку із чим вони не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, вона не підлягає стягненню. Статтею 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Згідно Генеральної угоди, право Банку на стягнення штрафу виникає на 32 день порушення виконання зобов`язання зі сплати погашення заборгованості. Оскільки порушення строків сплати заборгованості виникло ще в 2014 році, відповідно сплинув строк позовної давності на звернення до суду із вимогою про сплату штрафу, про що свідчить і надана Банком виписка по картковому рахунку.

У зв`язку із невиконанням Боржником зобов`язань ще в 2014 році, практично відразу після його укладання, у Банку виникло право на звернення до Боржника та суду із вимогою про дострокове виконання зобов`язання. Однак, Банк цього не вчинив, а звернувся до суду лише 09 січня 2019 року, у зв`язку із цим вважає, що початок обчислення строку позовної давності слід застосовувати з моменту коли Банк дізнався про порушення свого права, а саме 2014 рік, а не дата дії Генеральної угоди.

Також відповідач зазначив, що у своєму відзиві Банком жодним чином не спростовано твердження про те, що строк позовної давності про стягнення пені сплинув, наведено лише норми законів з посиланням на те, що порушення триває.

У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 вважає, що Позивачем належним чином не обґрунтовано позовну заяву та вона не підлягає задоволенню.

В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розгляд справи за відсутності його представника, згідно якого позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що 26 квітня 2014 року уклав з ПАТ КБ "Приватбанк" кредитний договір, яким користувався, сплачував кошти за користування кредитом, проте останні 3-4 роки не спачував у зв`язку з тим, що не було грошей, не працював. Також вказав, що готовий сплатити лише тіло кредиту.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 26 квітня 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 4 322.82 грн. на строк 24 місяці, з 26 квітня 2014 року по 30 квітня 2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на побутові потреби в сумі 4 322,82 грн, в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах і правилах строки.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За положеннями ст.ст. 526, 1054 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання перед відповідачем виконав.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до статті 266 та частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до умов Генеральної угоди,сторони уклали Генеральну угоду з метою створення сприятливих умов для виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN50ОTC001357420 від 05 жовтня 2008 року (далі - "Договір 1"), разом в подальшому - "Договори", а також приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (на сайті privattank.ua).

Відповідно до п. 1.1 сторони узгодили: зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальникові кредиту, а саме: відсотки на 594.46 грн, комісію на 0,0 грн, пеню на 0,0 грн, штраф на 340,37 грн.; заборгованість за Договором 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 4 822.82 грн.; дата остаточного погашення заборгованості за Договором 1 - 30 квітня 2016 року.

Згідно з п. 2 Генеральної угоди, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Позичальник надає Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 216.31 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат, відповідно до Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніша за 30 квітня 2016 року.

Згідно п. 2.5. Генеральної угоди позичальник зобов"язався повернути суми кредиту, процентів, винагороди згідно Генеральної угоди та Умов та правил.

Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувався його умов, внаслідок чого станом на 17 жовтня 2018 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 16 277,07 грн., з яких: 4 107,14 грн. - заборгованість за кредитом, 3 349,66 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 7 885,44 грн. - нарахована пеня, 934,83 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок, правильність якого перевірено судом під час розгляду справи.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість у відповідача виникла з червня 2014 року, останній платіж був проведений відповідачем 25.05.2014 року.

Згідно п. 2.2 Генеральної угоди, згідно ст. 212, 611. 651 Цивільного кодексу України при порушенні Позичальником термінів погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більш ніж на 31 день, по зобов`язаннях, строк яких не настав, Сторони погодили, що термін повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по Кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 934,83 грн.

За приписами ст.ст. 549, 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України - позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом встановлено, що термін дії Генеральної угоди закінчився 30 квітня 2016 року, позивач звернувся до суду 14.01.2019 року.

Враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності та скоротчений строк давності по стягненню неустойки, який закінчився 30.04.2017 року, то підстав для стягнення пені та штрафа не має. Крім того, стягнення пені не передбачено Генеральною угодою.

Також враховуючи, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, Генеральною угодою передбачено здійснення щомісячних платежів по погашенню кредиту, а строк виконання закінчився 30 квітня 2016 року, а позивач звернувся до суду 14.01.2019 року, то в межах строку позовної давності, за період з січня 2016 року по квітень 2016 року, із відповідача підлягає стягненню сума за кредитом в розмірі 865,24 грн., 248,48 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

У відповідності до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання є неприпустимою.

За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на те, що ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконав, суд знаходить позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення № PROM6B0RZG від 26 грудня 2018 року, під час звернення до суду з позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачено судовий збір в розмірі 1 921,00 грн., таким чином, із ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача, судовий збір, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, у сумі 131,78 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.04.2014 року у розмірі 1113 гривень 72 коп.: із якої: 865,24 грн.- заборгованість за кредитом; 248,48 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, ) сплачений судовий збір у розмірі 131,78 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24 травня 2019 року.

Суддя - І. В. Ульяніч