судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
справа № 755/7554/18 (провадження № 14-135цс19)
Велика Палата Верхового Суду розглянула касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року і постановою від 29 травня 2019 року касаційну скаргу залишила без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу повністю погодитися з огляду на таке.
1. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
2. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
3. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
4. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
5. В даній справі позивач звернувся з позовною заявою 21 травня 2018 року, в якій просив стягнути з відповідачки100 536,90 грн. завданої майнової шкоди, яка визначена як ціна позову та станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн).
6. Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
7. Ухвалою від 23 травня 2018 року суд першої інстанції прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, зазначивши, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
8. Ухвалою від 21 червня 2018 року суд залишив без задоволення заяву відповідачки, подану її представником, про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, прямо зазначивши, що справа відноситься до категорії малозначних справ.
9. Водночас суд апеляційної інстанції в порушення принципу процесуальної економії та частини першої, третьої статті 369 ЦПК України і пункту 3 частини першої статті 260 ЦПК України, розглянув апеляційну скаргу відповідачки у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, не надівши мотиви та конкретні обставин справи для такого процесуального рішення. Залишивши апеляційну скаргу відповідачки без задоволення, суд апеляційної інстанції в порушення частини другої статті 382 та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України зазначив у постанові про можливість оскарження постанови в касаційному порядку до Верховного Суду, чим створив у відповідачки хибні очкування на можливість оскарження постанови суду апеляційної інстанції у касаційному порядку.
10. Відкриваючи касаційне провадження у справі Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду правильно встановив, що скарга подана на судове рішення у справі, яка у силу пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною, проте Верховний Суд вирішив, що є підстави для відкриття касаційного провадження, оскільки погодився з доводами заявника, так як у скарзі порушено питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт а) пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України), та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України). Водночас відповідачка у касаційній скарзі не посилалася на виняткове для неї значення цієї справи.
11. Підставою ж для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до ухвали Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року виступили виключно оскарження учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України.
12. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить виключний перелік підстав, за яких судове рішення у малозначній справі може бути оскаржене в касаційному порядку, посилання учасника справи на порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції до таких підстав не віднесено.
13. Таким чином не встановивши, що у даній справі порушене питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, що було підставою для відкриття касаційного провадження у справі, належним процесуальним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б закриття касаційного провадження за касаційною скаргою відповідачки, а не розгляд справи по суті з недотриманням вимог статті 129 Конституції України, частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини першої та другої, пункту 9 частини третьої статті 2, частини другої статті 382 та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
На моє переконання, касаційний перегляд Верховним Судом судових рішень, які набрали законної сили і касаційному оскарженню не підлягають, без належного обґрунтування виключних підстав для такого перегляду, не відповідає заданню Верховного Суду і може йти всупереч з принципом правової визначеності.
Суддя В. В. Пророк