Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 201/1168/17

провадження № 61-6450св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Курило В. П. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» Міністерства охорони здоров`я України, комунальний заклад «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року у складі судді Ткаченко Н. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. в., Єлізаренко І. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» Міністерства охорони здоров`я України

(далі - ДУ «УДНДІМСПІ» МОЗ України, комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації (далі -

КЗ «ОКЦМСЕ» ДОЗ) про визнання дій та рішень неправомірними, відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що інститут «УкрДерж НДІ МСПІ» визнав, що в 2005 року, 2008 року, 2009 року фальсифікував, підробляв діагноз позивача, виносив неправомірні рішення, але вини своєї так і не визнав. Своїми діями Дніпропетровська обласна МСЕК-4, 3 і інститут «УкрДерж НДІ МСПІ» заподіяли позивачу значні матеріальні збитки у вигляді зменшення пенсії, а також моральну шкоду. Його права систематично порушувались, зокрема, йому відмовляли в ознайомлені з його діагнозом, не надавали виписок про стан здоров`я, відверто насміхалися, вимагали хабара, принижували людську гідність, обманювали.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати дії і рішення Дніпропетровської обласної медико-соціальної експертної комісії і

ДУ «УДНДІМСПІ» МОЗ України: № 395741 сер. МСЕ-ДНА-01 від 14 лютого

2005 року, № 006665 сер. МСЕ-ДНА-01 від 28 січня 2008 року, № 662947

сер. МСЕ-ДНА-01 від 09 квітня 2009 року, № 033942 сер. 10 ААА від 16 лютого 2011 року неправомірними і недійсними; визнати позивача інвалідом 1-ї групи з втратою 100 % працездатності з січня 2005 року, а з 16 лютого 2011 року - безтерміново; стягнути з ДУ Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності 3 000 000,00 грн завданої моральної шкоди; стягнути з ДУ «УДНДІМСПІ» МОЗ України 1 000 000,00 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

27 липня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не перевірили обставин справи, не ознайомилися з доказами наявними в матеріалах справи, внаслідок чого було прийнято неправильні судові рішення.

Доводи інших учасників справи:

У жовтні 2018 року від відповідачів по справі до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу, у яких просять касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року поновлено

ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлені фактичні обставини справи:

ОСОБА_1 , колишній військовослужбовець МВС, первинно був оглянутий 08 січня 1998 року обласною МСЕК № 4, яка встановила йому другу групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, і визначила 70 % втрати працездатності строком на 1 рік - на період активного лікування (з урахуванням: свідоцтва про хворобу № 481 від 24 вересня 1997 року, експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку захворювань з роботою по ЛНА на ЧАЕС № 2090 від 02 липня 1992 року (засідання № 55

від 02 липня 1992 року)).

При огляді 26 січня 1999 року, у зв`язку з позитивною динамікою,

ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності і визначено 50 % втрати працездатності.

31 січня 2000 року - третя група інвалідності та 50 % втрати працездатності залишилась без змін. Рекомендовано активне лікування.

Встановлено наступну динаміку встановлення інвалідності та втрати працездатності позивача:

- 31 січня 2002 року - друга група інвалідності і 70 % втрати працездатності до 01 лютого 2005 року (у зв`язку з частими загостреннями); рекомендовано обстеження в обласній лікарні ім. Мечникова;

- 14 лютого 2005 року - третя група інвалідності і 60 % втрати працездатності до 01 лютого 2008 року (у зв`язку з позитивною динамікою; рішення МСЕК підтверджено обстеженням в УкрДержНДІ МСПІ);

- 20 лютого 2006 року - третя група інвалідності і 60 % втрати працездатності до 01 лютого 2008 року;

- 28 січня 2008 року - третя група інвалідності і 60 % втрати працездатності до 01 лютого 2011 року.

У зв`язку з незгодою з рішенням МСЕК, для вирішення експертних питань ОСОБА_1 з 25 лютого 2008 року по 05 березня 2008 року перебував на обстеженні в УкрДержНДІ МСПІ, де було зроблено наступний висновок

№ 1071: «Види і ступінь обмеження життєдіяльності - помірний. При обстеженні в клініці інституту у хворого виявлені помірно виражені патологічні зміни з боку ШКТ, що дозволяє рекомендувати МСЕК визначити гр. ОСОБА_1 третю групу інвалідності (контроль через 1 рік), захворювання пов`язано з виконанням службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС, і визначити 30 % втрати працездатності (згідно пункту 44, 45 наказу МОЗ України № 238 від 05 серпня 1998 року)».

Таким чином, за результатами обстеження та висновку загальної комісії інституту, МСЕК винесло медекспертне рішення щодо III групи інвалідності та 30 % втрати працездатності, про що було надано 31 березня 2008 року обласною МСЕК № 3 нову довідку МСЕК про відсоток втрати працездатності.

Згідно з рекомендацією УкрДержНДІ МСПІ № 1071 в 2008 року про проведення контролю через 1 рік, ОСОБА_1 з 25 лютого 2009 року по 05 березня 2009 року перебував на обстеженні в «УкрДержНДІ МСПІ». Висновок інституту № 1118: «Ступінь обмеження життєдіяльності помірний. При обстеженні в клініці виявлені патологічні зміни з боку травної системи, які підтверджуються даними клінічних і параклінічиих методів дослідження та помірно обмежують життєдіяльність хворого. Вважається за можливе рекомендувати МСЕК визначити хворому ОСОБА_1 . третю групу інвалідності, ЧАЕС, і 30 % втрати працездатності».

Тобто результати обстеження та висновок загальної комісії інституту підтвердили обґрунтованість раніше винесених медекспертних рішень МСЕК.

Після одержання медекспертної справи та висновку інституту, з урахуванням результатів поглибленого обстеження та висновку загальної комісії Інституту, 09 квітня 2009 року обласна МСЕК № 3 винесла відповідне медекспертне рішення.

При черговому переогляді ОСОБА_1 16 лютого 2011 року обласною МСЕК № 3 рішення про третю групу інвалідності та 60 % втрати працездатності було винесено безстроково, згідно експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку захворювань з роботою по ЛНА на ЧАЕС № 2090 від 26 листопада 2010 року (засідання № 601 від 20 січня 2011 року).

28 квітня 2016 року ОСОБА_1 був оглянутий обласною МСЕК № 4 та направлений на експертне обстеження до «УкрДержНДІ МСПІ», де знаходився з 12 травня 2016 року ЛНА по 24 травня 2016 ЛНА. Висновок інституту № 2990: «Результати обстеження в клініці інституту дозволяють зробити висновок, що патологія нервової системи та органів травлення обмежує у помірному ступеню життєдіяльність пацієнта та дозволяють рекомендувати МСЕК визначити гр. ОСОБА_1 . третю групу інвалідності, захворювання пов`язано з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та 60 % втрати працездатності».

28 квітня 2016 року обласна МСЕК № 4, з урахуванням експертних рекомендацій інституту, винесла рішення про відсутність даних для підвищення ОСОБА_1 групи інвалідності та відсотків втрати працездатності.

Також встановлено, що ОСОБА_1 знаходився на обстеженні в клініці Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» за направленнями Дніпропетровського обласного центру медико-соціальної експертизи декілька разів: з 15 березня 2005 року по 29 березня 2005 року у хірургічному відділені (медична карта стаціонарного хворого

№ 1376); з 25 лютого 2008 року по 05 березня 2008 року у терапевтичному відділені (медична карта стаціонарного хворого № 1071); з 25 лютого

2009 року по 10 березня 2009 року у терапевтичному відділені (медична карта стаціонарного хворого № 1118); з 12 травня 2016 року по 24 травня 2016 року у неврологічному відділені (медична карта стаціонарного хворого № 2990).

Проте, при розгляді справи, суди не звернули уваги на таке.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд:

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 19 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Верховним Судом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України у вказаній редакції визначав справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини другої статті 17 КАС України у вказаній редакції).

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відтак, вирішуючи питання про наявність або відсутність юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

У цій справі спірні правовідносини виникли через незгоду позивача з рішеннями МСЕК та які у подальшому, на думку позивача, потягли за собою зменшення виплати по інвалідності та завдали моральних страждань.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів Україні» інвалідність, як міра втрати здоров`я, визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Частиною другою зазначеної вище статті передбачено, що положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів.

Згідно пункту 1 Положення про медико-соціальну експертизу і Положення про індивідуальну програму реабілітації та адаптації інваліда, затвердженого постановою КМУ № 83 від 22 лютого 1992 року, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (втратило чинність

18 грудня 2009 року), медико-соціальна експертиза визначає ступінь обмеження життєдіяльності людини, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації інвалідів, пристосування їх до суспільного життя.

Пунктом 3 вказаного вище положення передбачено, що медико-соціальна експертиза виявляє компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприятиме функціональній, психологічній, соціальній, професійній реабілітації та адаптації інваліда.

Відповідно до пункту 5 Положення про медико-соціальну експертизу і Положення про індивідуальну програму реабілітації та адаптації інваліда, органом, який здійснює медико-соціальну експертизу, є медико-соціальні експертні комісії (МСЕК), що організуються в самостійні центри, бюро при управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Пунктами 3 4 Положення про медико-соціальну експертизу і Положення про індивідуальну програму реабілітації та адаптації інваліда, затвердженого постановою КМУ № 83 від 22 лютого 1992 року, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (втратило чинність 18 грудня 2009 року), передбачено, що у разі незгоди оглянутого з рішенням районної, міжрайонної, міської медико-соціальної експертної комісії він протягом місяця має право подати про це письмову заяву до республіканської, Кримської, обласної, центральної міської медико-соціальної експертної комісії або до медико-соціальної експертної комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного відділу (управління) охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або відділ (управління) охорони здоров`я в триденний строк з дня одержання заяви надсилають усі наявні документи разом із заявою на розгляд республіканської, Кримської, обласної, центральної міської медико-соціальної експертної комісії, яка не пізніш як через місяць з дня подання заяви проводить переогляд хворого і приймає відповідне рішення.

А пунктом 35 вказаного положення встановлено, що рішення республіканської, Кримської, обласної, центральної міської медико-соціальної експертної комісії може бути оскаржене до Міністерства охорони здоров`я України. Міністерство охорони здоров`я при виявленні фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає іншому складу обласної або республіканській медико-соціальній експертній комісії з урахуванням усіх наявних обставин повторно розглянути питання, рішення з якого оскаржується, а також вживає інших заходів, що забезпечують дотримання чинного законодавства при проведенні медико-соціальної експертизи. Рішення медико-соціальної експертної комісії може бути оскаржене до суду в установленому порядку.

Разом з цим, пунктом 1.2. Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 07 квітня 2004 року № 183, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та втратила чинність 02 грудня 2011 року, передбачено, зокрема, що інвалідність у повнолітніх осіб визначається шляхом експертного обстеження медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК), підпорядкованими Республіканському в АР Крим, обласним та міським в містах Києві та Севастополі центрам (бюро) медико-соціальної експертизи. Рішення про інвалідність ґрунтується на оцінці комплексу клініко-функціональних, соціально-педагогічних, соціально-побутових та професійних факторів. При цьому враховуються характер захворювання, ступінь вираженості порушених функцій організму, в тому числі, що значно впливають на професію, ефективність лікування, та реабілітаційних заходів, стан компенсаторно-адаптаційних можливостей організму, клінічний та трудовий прогноз, здатність до соціальної адаптації, потреба в різних видах реабілітації та соціальної допомоги, особисті установки, конкретні умови і зміст праці, освіта та професійна підготовка, вік, необхідність і можливість працевлаштування.

З 18 грудня 2009 року набрало чинності Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від

03 грудня 2009 року № 1317, відповідно до пункту 4 якого медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Згідно пунктів 23, 24 зазначеного вище положення, у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або інвалід має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення. Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ. МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи. В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності

(м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Згідно з пунктом 1 Положення про МОЗ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, МОЗ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач, який перебуває у віданні МОЗ, у межах та у порядку, встановленому Положенням, наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем його права на пенсійне забезпечення, соціальних гарантій і мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень.

При цьому, Верховний Суд зауважує, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 19 КАС України у редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року, юрисдикція адміністративних судів поширена на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори щодо оскарження рішень медико-соціальних експертних комісій.

З огляду на вказанеспір про оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених МСЕК, є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 12 грудня 2018 року, за наслідками розгляду справи № 490/9823/16-ц.

Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди є похідними та знаходяться в залежності від позовних вимог про визнання рішень, дій чи бездіяльності не правомірними, які підлягаю розгляду в порядку КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження в цій частині також.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 400, 409,416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 03 жовтня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» Міністерства охорони здоров`я України, комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання дій та рішень неправомірними, відшкодування шкодизакрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. П. Курило
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун