Справа № 352/915/19
Провадження № 2/352/709/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Струтинського Р.Р.,

за участю секретаря судового засідання Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно. Заявлений позов обґрунтовував тим, щойого батько ОСОБА_3 був власником будиноковолодіння АДРЕСА_1 . Проте, дане будинковолодіння не зареєстроване. Попри те, що права власника майна, в установленому законом порядку, не було зареєстровано в Державних реєстрах речових правах на нерухоме майно і відповідно свідоцтво про право власності на належне їй будинковолодіння батько не отримував, однак він вважається його власником і це право презюмується. 26.07.2002 року ОСОБА_3 , при житті склав заповіт про те, що після його смерті, все належне йому майно заповів ОСОБА_1 На даний час, зазначений вище заповіт не відмінявся і не змінювався. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно. Крім нього, спадкоємцем за законом першої черги є дружина покійного ОСОБА_2 , проте остання, в установленому законом порядку та спосіб, не заявляла про свої спадкові права. Інших спадкоємців за законом або заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , які б заявили про свої спадкові права, немає. Він прийняв спадщину у визначеному законом порядку, заяву про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавав. Проте, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинковолодіння відсутні та рекомендовано звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Від них надійшли заяви, у яких вони просили справу розглядати без їх участі, позов визнають та не заперечують проти його задоволення.

11.05.2019 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що батько позивача ОСОБА_3 був власником будиноковолодіння АДРЕСА_1 .

Статтею 100 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначалося, що в особистій власності громадян може бути зокрема й житловий будинок. При цьому глава десята цього Кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

Пунктом четвертим Інструкції Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966р. встановлювалося, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто, Інструкцією не встановлювався обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі.

За загальним правилом цивільного судочинства закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріпленого в ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, за якою дію нормативно-правового акту в час треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Попри те, що права власника майна, в установленому законом порядку, не було зареєстровано в Державних реєстрах речових правах на нерухоме майно і відповідно свідоцтво про право власності на належне їй будинковолодіння баба позивача не отримувала, однак вона вважається його власником і це право презюмується.

26.07.2002 року ОСОБА_3 , при житті, склав заповіт, який було посвідчено секретарем Радчанської сільської ради про те, що після його смерті, все належне йому майно заповів позивачу (а.с.8,9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.7). Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно в т.ч. на будинковолодіння АДРЕСА_1 . Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом спадкового майна. Крім нього, спадкоємцем за законом першої черги є дружина покійного, відповідач по справі. Проте, остання, в установленому законом порядку та спосіб, не заявляла про свої спадкові права. Інших спадкоємців за законом або заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , які б заявили про свої спадкові права, немає.

Відповідно до вимог ст.ст. 1235, 1268 ЦК України позивач прийняв спадщину у визначеному законом порядку. Заяву про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавав.

Проте, нотаріус позивачу відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинковолодіння відсутні та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується роз`ясненням нотаріуса від 20.12.2018 р. за № 230/01-16.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 1216, 1220, 1233, 1268 ЦК України, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку загальною площею 81,1 кв.м., літньої кухні загальною площею 51, 2 кв.м., сараю загальною площею 13,4 кв.м., сараю загальною площею7,9 кв.м., сараю загальною площею 18, 3 кв.м., сараю загальною площею 3,0 кв.м., огорожі № 2 (бетонна) загальною площею 40, 2 кв.м., огорожі № 3 (дощата) загальною площею 36,0 кв.м., огорожі № 4 (металева сітка) загальною площею 28, 8 кв.м., колодязя № 1, в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 29 травня 2019 року.

Головуючий Р.Р.Струтинський