Ухвала

Іменем України

31 травня 2019 року

м. Київ

справа № 450/2799/18

провадження № 61-10014ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2019 року за заявами ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним,

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення його позову до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним шляхом накладення арешту на земельну ділянку з об`єктом незавершеного будівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ,з посиланням на те, що право власності на спірне майно зареєстроване за ОСОБА_1 , відтак вона може розпорядитися ним, що утруднить виконання рішення суду в майбутньому.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Накладеноарешт на земельну ділянку з об`єктом незавершеного будівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, у вересні 2018 року ОСОБА_2 повторно звернувся із заявою про забезпечення цього позову шляхом:накладення арешту на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (згідно Державного акта на право приватної власності на землю № НОМЕР_1 , зареєстрований у раді від 03 січня 1997 року за № 91), площею 1040 кв.м(0,104 га); винесення заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам на нерухоме майно, іншим суб`єктам державної реєстрації прав, що визначені статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити записи в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо вказаної земельної ділянки з об`єктом незавершеного будівництва, розташовану за адресою: 81132, АДРЕСА_1 .

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Накладеноарешт на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1040 кв.м (0,1040 га) (Державний акт на право приватної власності на землю № НОМЕР_1 , зареєстрований у раді від 03 січня 1997 рокуза № 91), та належить ОСОБА_1 . Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам на нерухоме майно, іншим суб`єктам державної реєстрації прав, що визначені статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити записи в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1040 кв. м (0,1040 га), з об`єктом незавершеного будівництва, щоналежить ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 26 березня 2019 року ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року та ухвалу цього ж суду від 26 вересня 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1040 кв.м (0,1040 га) (Державний акт на право приватної власності на землю №НОМЕР_1 , зареєстрований у раді від 03 січня 1997 рокуза № 91), та належить ОСОБА_1 . Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам на нерухоме майно, іншим суб`єктам державної реєстрації прав, що визначені статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити записи в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1040 кв. м (0,1040 га), з об`єктом незавершеного будівництва, що належить ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково заяви суд апеляційної інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати ОСОБА_2 , є співмірними з його позовними вимогами. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Разом з тим, скасовуючи ухвали суду першої інстанції від 06 вересня 2018 року та від 26 вересня 2018 року апеляційний суд виходив з того, що вони постановлені з порушенням положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки після отримання заяви ОСОБА_1 про відвід судді Даниліву Є. О. суд першої інстанції протягом двох днів її не розглянув, питання про зупинення провадження не вирішив, підписав ухвали про забезпечення позову в електронній формі 10 жовтня 2018 року і такі були оприлюднені на офіційному веб-порталі судової влади України 16 жовтня 2018 року.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційними скаргами, у яких просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2019 року, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяв про забезпечення позову від 28 серпня 2018 року та від 24 вересня 2018 року.

Заявник зазначає, що апеляційним судом при забезпеченні позову шляхом заборони вчиняти дії порушено її право власності на майно. Вважає, що суд апеляційної інстанції прийняв нове рішення на підставі неіснуючого доказу та будь-яких інших доказів необхідності забезпечення позову, а також за заявою позивача від 24 вересня 2018 року, в якій відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив: визнати договір купівлі-продажу від 24 травня 2003 року № 042586, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісеєвою О. Я. та зареєстрований у реєстрі за №1506, удаваним в частині покупця ОСОБА_1 ; визнати його покупцем за вказаним договором купівлі-продажу; скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 1040 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , у якому з урахуванням уточнених вимог просила: визнати факт спільного проживання однією сім`єю її та ОСОБА_2 з 10 травня 2005 року по 31 грудня 2009 року; визнати об`єктами права спільної сумісної власності будівельні матеріали на суму 1 000,00 гривень (придбані за період з червня по серпень 2005 року), трьохкімнатну квартиру, загальною площею 137,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , земельні ділянки,загальною площею 0,8894 га, за адресою: АДРЕСА_3 ,та поділити дане майно.

Разом з тим, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявами про вжиття заходів забезпечення цього позову. Позивач посилається на те, що не має доступу до вказаного будинковолодіння, у нього відсутні правовстановлюючі документи і що відповідач,скориставшись цим, може відчужити зазначене майно.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, серед яких є: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина друга статті 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір з приводу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 374 кв. м, та земельної ділянки для обслуговування вказаного будинку, площею 1040 кв.м, які зареєстровані за ОСОБА_1 , і позивачем обґрунтовано наведено припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та призвести до порушення його прав і законних інтересів, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цього позову.

Доводи апеляційної скарги про неналежне обґрунтовувння заяви про забезпечення позову апеляційний суд визнав безпідставними, встановивши, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати ОСОБА_2 , співмірні із його позовними вимогами і такі не позбавлять власника майна права володіти та користуватися цим майном.

Посилання ОСОБА_1 у касаційних скаргах на те, що суд апеляційної інстанції не вирішив питання щодо зустрічного забезпечення, є необґрунтованими, оскільки в силу вимог частини третьої статті 154 ЦПК України підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення відсутні.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги є необґрунтованими, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника з його змістом.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2019 року за заявами ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним.

Копію ухвали, касаційні скарги та додані до них матеріали направити особі, яка подала скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик