Справа № 361/7462/17
Провадження № 2/361/143/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 жовтня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В. при секретарі Каліті І.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ПрАТ СК Провідна про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача на її користь 21 606,36 грн. матеріальної шкоди, мотивуючи тим, що внаслідок ДТП, що мала місце 03.10.2016р. у м. Бровари, пошкоджено належний їй на праві власності транспортний засіб - автомобілю DACIA LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , що зазнав зіткнення з автомобілем FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_2 , належним на праві власності відповідачу, визнаному винуватим у даній ДТП. Для відновлення пошкодженого автомобіля нею в дійсності було витрачено 34 234,48 грн.; СК Провідна, в якій на момент ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, виплатила позивачці страхове відшкодування лише в розмірі 12 628,12грн., позивач не була згодна з таким розміром страхового відшкодування , звернулась до страхової компанії із заявою про донарахування страхового відшкодування, подавала квитанції на підтвердження понесених нею витрат по ремонту пошкодженого автомобіля, проте їй було відмовлено у зв?язку з відсутністю підстав для перегляду рішення про визначений розмір страхового відшкодування, зроблений спеціалістом. Таким чином, позивач вважає, що має право на повне відшкодування понесених нею збитків - витрат на ремонт автомобіля від пошкоджень в ДТП, тому просить стягнути з відповідача- заподіювача шкоди різницю між розміром виплаченого страховою компанією страхового відшкодування та розміром фактично понесених нею витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля.

У поданому до суду відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечував, пославшись на те, що позивач просить відшкодувати завдані їй збитки (матеріальну шкоду), однак розмір заподіяних збитків визначений позивачем не вірно, оскільки згідно із Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, відповідна оцінка розміру завданих позивачу матеріальних збитків не здійснювалась, висновок (звіт) не складався, в наданих позивачем до позовної заяви актах виконаних робіт не було враховано фізичний (експлуатаційний) знос автомобіля та його складників, не враховано рік випуску та строк експлуатації автомобіля, технічний стан, фактичний пробіг; вартість нормо-години ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля, проведених в м. Мукачево Закарпатської області явно завищена. Крім того, страхова компанія відповідача виплатила позивачці страхове відшкодування в розмірі 12 628,12 грн., розрахунок такого відшкодування проводився згідно із Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а тому у позивача немає підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 21 606,36грн. крім того, послався на те, що у разі, якщо страховиком неправильно було визначено розмір страхового відшкодування, то вказані вимоги позивач мала би пред`явити до страховика, у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водія (відповідача), а не до водія, і що у позові потерпілого безпосередньо до водія, а не до страховика його відповідальності ,- якщо сума шкоди не перевищує стразової суми, має бути відмовлено .

У відповіді на відзив позивач послався на її право на отримання повного відшкодування завданої шкоди, яка має визначатись відповідно до реальної вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, і такі витрати нею підтверджені платіжними документами - належними доказами. Крім того, різницю між розміром шкоди, визначеним з урахуванням зносу і реальними збитками, має відшкодувати водій поза межами страхового договору.

В судовому засіданні сторони підтримали свої позиції, позивач просила позов задовольнити, відповідач просив у позові відмовити.

Третя особа ПрАТ СК Провідна письмових пояснень, доказів не надала.

Суд, дослідивши матеріали справи та з?ясувавши позицію учасників справи, встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини, і дійшов таких висновків:

Із довідки про дорожньо-транспортну пригоду та постанови від 03.11.2016р. встановлено, що 03.10.20166р. о 18 год. 50 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем FORD FOCUS д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Київській, 191 в м. Бровари Київської області та рухаючись в напрямку м. Київ, при перестроюванні в іншу смугу руху не надав переваги в русі автомобілю DACIA LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 та який рухався в поточному напрямку по смузі, на яку він мав намір перестроїтись, що призвело до зіткнення автомобілів. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2016р. відповідача ОСОБА_3 , який своїми діями порушив п.п. 10.1,10.3 ПДР, за даним фактом ДТП визнано винним за ст. 124 КУпАП.

Із Полісу № АЕ/5902067 встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , власника автомобіля FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 року випуску, на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ СКПровідна; строк дії договору з 06.01.2016р.по 05.01.2017р.; ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 50000 грн., розмір франшизи - 0

04.10.2016р. позивач звернулась до ПрАТ СК Провідна з заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно листу від 19.12.2016р. ПрАТ СК Провідна нарахувала і виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 12 628,12 грн. Нарахування вказаної суми страхового відшкодування здійснювалось на підставі актів огляду транспортного засобу від 04.10.2016р. та від 21.10.2016р.

05.01.2017р. ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ СК Провідна із заявою, в якій просила на підставі долучених до матеріалів страхової справи документів, а саме квитанцій та актів виконаних робіт у м. Ужгород ФОП ОСОБА_5 , провести донарахування страхового відшкодування.

Листом від 19.01.2017р. ПрАТ СК Провідна відмовила позивачу у перегляді рішення щодо розміру страхового відшкодування, у зв?язку з тим, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ DACIA LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 було визначено відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.04.2009р. Відповідно до наданих актів виконаних робіт , позивачем не були понесені витрати в частині ПДВ, а розрахунок вартості заміни амортизатору було здійснено вже з урахуванням ПДВ.

Згідно із страховим актом від 16.12.2016 та розрахунком суми матеріального збитку по справі № , вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 17 992,87грн., з яких: 8 220, 92 грн. вартість робіт та матеріалів, 500,00 грн. - вартість деталей б/в, 9 271,95 - вартість деталей, що підлягають заміні; коефіцієнт зношення 0,5786 грн., вартість деталей з урахуванням зношення - 3 907,20грн. Таким чином загальна сума збитку по транспортному засобу, яка було виплачено ОСОБА_1 становить 12 628,12грн.

Як стверджує позивач та її представник, оскільки ДТП сталася у м. Бровари Київської області, позивач частково здійснила ремонт у місті Київі (у межах, необхідних для продовження руху автомобілем до місця проживання в Закарпатті), після чого, доставивши автомобіль з пошкодженнями до місця проживання, відремонтувала автомобіль від пошкоджень , отриманих в ДТП. На підтвердження дійсно понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, вона надала такі докази:

- квитанція про сплату ТОВ КИЙ АВТО ХОЛДИНГ 211,20 грн. за актом виконаних робіт від 21.10.2016р. та сам акт виконаних робіт з переліком виконаних і оплачених робіт та матеріалів;

- квитанція про сплату ТОВ КИЙ АВТО ХОЛДИНГ 1761,36 грн. за актом виконаних робіт від 21.10.2016р. та сам акт виконаних робіт з переліком виконаних і оплачених робіт та матеріалів;

- квитанція про сплату ПП ОСОБА_6 1750 грн. за придбання запчастин для ремонту.

У подальшому позивач продовжила ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля, та на підтвердження своїх витрати на ремонт надала такі докази:

- квитанція про сплату ФОП ОСОБА_7 В. 22 400 грн. згідно із актом виконаних робіт від 18.11.2016р. та сам акт виконаних робіт з переліком виконаних і оплачених робіт та матеріалів;

- квитанція про сплату ФОП ОСОБА_8 В.В. 6 500 грн. згідно із актом виконаних робіт від 25.11.2016р. та сам акт виконаних робіт з переліком виконаних і оплачених робіт та матеріалів.

Із експертного висновку № 14791/18-54 від 11.10.2018р., складеного на підставі ремонтної калькуляції від 10.10.2018р., встановлено, що вартість відновлювального ремонту ТЗ склала 34 318,00грн., в т.ч. вартість необхідних для ремонту матеріалів 19064,4грн., вартість складників, необхідних для заміни під час ремонту 9569,66грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів 5684,00грн. Відповідно до п. п. 7.38 Методики для КТЗ іноземного виробництва зі строком експлуатації понад 7 років необхідно розраховувати коефіцієнт фізичного зносу, що в даному випадку становить 0,58. Таким чином ринкова вартість деталей з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу склала 8006,88грн, а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля DACIA LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 склала 23260,54грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

У Постанові від 03.10.2018р. у справі 686/17155/15-ц Верховний суд зробив висновок, що відшкодування шкоди винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхової виплати.

У Постанові від 04.07.2018р. Верховний Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування і в межах, обумовлених договором страхування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

За змістом абзацу 2 пункту 36.2 статті36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

У постанові Верховного суду від 19.09.2018р. у справі № 753/21177/16-ц зроблено висновок, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

У разі вирішення питання про відшкодування реальних збитків, належними доказами можуть бути платіжні документи та інші документи, які підтверджують факт понесення таких витрат і пов`язаність таких витрат з усуненням заподіяної шкоди.

З наданих доказів встановлено: факт пошкодження автомобіля позивача в ДТП; належність автомобіля позивачці; вина водія (відповідача) в даній ДТП і відповідно в заподіянні шкоди. Дані обставини відповідач не оспорює.

Згідно приписів ст.ст.1166, 1188, 1192 ЦК України позивач має право на повне відшкодування завданої їй в даній ДТП матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням належного їй майна (автомобіля), в тому числі на відшкодування всіх завданих збитків.

Щодо розміру відшкодування, на отримання якого має право позивач:

Позивач як особа, потерпіла від протиправних дій відповідача, має право на повне відшкодування завданої їй шкоди. Майновою шкодою є, зокрема, завдані потерпілій особі матеріальні збитки (витрати на усунення шкоди). Одним з видів визначення майнової шкоди є проведення експертної оцінки розміру шкоди, яка визначається спеціалістом, виходячи з наявних пошкоджень та обсягу робіт і матеріалів, необхідних для виконання ремонту і відновлення автомобіля до попереднього стану (так званий розрахований розмір шкоди як визначена вартість пошкодженого або втраченого майна або як вартість необхідного для відновлення пошкодженої речі ремонту). Така шкода визначається наперед за розрахунками, виконаними за спеціальною методикою, і може бути визначена з урахуванням зносу транспортного засобу, та/або без урахування зносу. Другим видом визначення заподіяної шкоди є обчислення реально понесених потерпілою особою матеріальних збитків, тобто дійсних витрат на відновлення пошкодженого майна (реальні збитки). Реальними збитками є матеріальні витрати потерпілого, які він вимушений понести і вже поніс для відновлення пошкодженого майна, і які б він не ніс у разі, якби майно не було пошкоджене.

Оскільки позивачем заявлено вимоги про відшкодування їй збитків (понесених нею витрат на ремонт), і такі збитки (витрати) підтверджені наданими платіжними документами, то суд виходить з того, що позивач має право на відшкодування дійсно понесених нею витрат, без урахування зносу автомобіля, оскільки такі витрати пов`язані саме з відновленням пошкодженого автомобіля до стану, що існував до пошкоджень, і такі витрати є обґрунтованими, пов`язаними з пошкодженнями, отриманими в ДТП. Не встановлено конкретно недобросовісності позивача чи завищення понесених витрат. Так, перелік ремонтних робіт, зазначених в оплачених позивачем актах виконаних робіт, повністю збігається з описом пошкоджень (в протоколі огляду пошкодженого транспортного засобу), що виключає можливість ремонту, не пов`язаного з пошкодженнями в ДТП. Обґрунтованість вартості ремонту, оплаченого позивачем, також підтверджується і Висновком експертизи, проведеної за клопотанням відповідача, за яким вартість відновлювального ремонту (без урахування зносу) визначена в такій самій сумі, з абсолютно незначною розбіжністю в сумі:

Згідно наданим позивачем платіжним документам (витрата на ремонт) оплачена нею вартість ремонту становить 34 234,48грн.;

Згідно Висновку експерта (акт №14791/18-54 від 11.10.2018р.) вартість відновлювального ремонту становить: 34318грн. Дана вартість відновлювального ремонту визначена як сума вартості відновлювальних ремонтних робіт (Ср), вартості складників, необхідних під час ремонту (См), і вартості необхідних для ремонту матеріалів, нових деталей (Сс):

5684грн. (Ср) + 9569,66грн. (См) + 19064,34грн. (Сс) = 34318грн.

Таким чином, позивач має право на отримання відшкодування дійсно понесених нею витрат (реальних збитків) в сумі 34234,48грн.

Щодо меж відповідальності заподіювача шкоди і його страховика:

У відповідача як заподіювача шкоди виникло перед позивачкою деліктне (не договірне) зобов`язання по відшкодуванню завданої ним шкоди, яке існує у нього до повного виконання даного зобов`язання - тобто до повного відшкодування завданої шкоди, в тому числі всіх збитків, пов`язаних з усуненням шкоди, у даному випадку всіх витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля.

У страховика водія на підставі укладеного договору страхування на користь третьої особи (потерпілого) виникло зобов`язання відшкодувати завдану страхувальником шкоду на умовах і в межах, передбачених договором страхування і спеціальним законом, що регулює даний вид страхування. І розмір таких договірних зобов`язань страховика є меншим за розмір зобов`язань заподіювача шкоди перед потерпілим.

За умовами страхування цивільно-правової відповідальності, страховик взяв на себе зобов`язання відшкодувати шкоду потерпілому за страховим випадком в розмірі завданої шкоди з врахуванням зносу пошкодженого транспортного засобу, і в межах, що не перевищує визначену договором страхову суму (50 000грн.).

В частині, непокритій страховим відшкодуванням, здійсненим з урахуванням меж відповідальності страховика за договором, зобов`язаним перед потерпілою особою є заподіювач шкоди (відповідач) - з підстав, передбачених статтею 1194 ЦК України.

Залучена третьою особою страхова компанія - страховик відповідальності водія не надала письмових пояснень, доказів, які б спростовували докази позивача щодо дійсного розміру збитків, і зокрема які б спростовували висновки проведеної у справі експертизи по оцінці шкоди і вартості ремонту. Суду не надано доказів, які б обґрунтовували і пояснювали саме той розмір страхового відшкодування, який був визначений страховиком. З наданих доказів можна дійти висновку, що розмір страхового відшкодування визначався страховиком з урахуванням зносу транспортного засобу, але виходячи з меншої вартості необхідного ремонту (визначеного страховиком згідно страхового акту в сумі 17 992,87грн. без урахування зносу, 12 628,12грн. з урахуванням зносу).

Третя особа не надала доказів і необгрунтувала правильності проведених нею розрахунків вартості відновлювального ремонту. При розгляді даної справи суд приймає до уваги як належний доказ дійсної вартості ремонту висновок експерта, наданий на виконання ухвали суду про призначення експертизи, який в цій частині повністю співпадає з дійсно понесеними витратами позивача на ремонт, підтвердженими належними доказами: платіжними документами та актами виконаних робіт. І такий розмір вартості ремонту страховиком не спростований.

Суд виходить з того, що обов`язком страховика є відшкодувати позивачці шкоду з урахуванням зносу, а різницю між таким розміром і реальними збитками позивача (які вона понесла, без урахування зносу автомобіля) має відшкодувати відповідач згідно ст.ст.1192,1194 ЦК України.

Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки шкоди в межах вартості ремонту з урахуванням зносу, що нівелювало б інститут страхування, і що відноситься до договірних зобов`язань страховика. Тому в цій частині вимог суд у позові до заподіювача шкоди відмовляє. Суд стягує з відповідача (заподіювача шкоди) різницю між розміром шкоди, визначеним як вартість ремонту з урахуванням зносу, і реальними збитками позивача (дійсна вартість виконаного ремонту без урахування зносу автомобіля) за ст.1194 та ст.1192 ЦК України, що становить 10 973,94грн. В цій частині позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від вказаного обов`язку, і не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування, що суперечило б принципу повного відшкодування шкоди.

Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Що стосується розподілу судових витрат, то суд робить наступні висновки:

Згідно із ч. 4,5,6 ст. 139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок. У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704,80грн. Позовні вимоги задоволено на 51%, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача його витрати по судовому збору у розмірі 51%, тобто 359,45грн.

Відповідачем було заявлено клопотання про призначення експертизи для визначення розміру шкоди (вартості ремонту). Враховуючи, що визначення шкоди було доцільним, що позивач даного доказу або його аналогу не подав, тому витрати на проведення експертизи є виправданими. Витрати по оплаті послуг експерта поніс відповідач в сумі 4290 грн., що підтверджено належними доказами: платіжним документом за виставленим експертом рахунком. Дані судові витрати так само підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам. Таким чином з позивача на користь відповідача підлягає відшкодуванню частина понесених ним витрат на оплату експертизи пропорційно розміру задоволених вимог (51%), що становить 2187,90 грн.

Частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Таким чином, враховуючи, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 359,45грн. (часткове відшкодування судового збору), а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2187,90грн. (часткове відшкодування витрат на експертизу), то за правилами ч.10 ст.141 ЦПК про розподіл судових витрат між сторонами при частковому задоволенні позову стягуються судові витрати з позивача на користь відповідача: 2187,90грн.-359,45грн.=1828,45грн..

Таким чином, за даним рішенням стягується з відповідача на користь позивача на відшкодування шкоди 10973,94грн., а з позивача на користь відповідача на відшкодування судових витрат у даній справі 1828,45грн. Дані зобов`язання є зустрічними, тому остаточно за цим рішенням підлягає стягненню з відповідача на користь позивача: 10 973,94грн.1828,45грн.= 9145,49грн.

Керуючись ст.ст. 988, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК країни, ст. 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково;

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 10 973,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 1828,45 грн. судових витрат.

Остаточно стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на відшкодування шкоди 9 145 (дев?ять тисяч сто сорок п?ять),49 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити рішення в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не буде вручене в день його складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде ним подана протягом тридцяти днів з дня вручення копії повного рішення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Рішення складене 11.10.2019 р.

Суддя Т.В. Селезньова