КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/8015/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року у складі судді Зінченка О.М. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року позивач - ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що згідно кредитного договору №0 від 20.12.2006 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , останньому було надано кредитні кошти в національній валюті в сумі 16378 доларів США, з розрахунку в розмірі 11,50 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк від 20 грудня 2006 року до 20 грудня 2013 року.

Для забезпечення виконання зобов'язання між Банком та ОСОБА_2 17.05.2011 року був укладений договір поруки.

08.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Внаслідок цього ПАТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Позивач зазначав, що відповідачі належним чином умови договору не виконують, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 1031747 грн. 49 коп., а тому він був вимушений звернутися з вказаним позовом до суду.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року позов задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1031747 грн. 49 коп. та сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 15476 грн. 21 коп., а всього - 1047223 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, підлягали до задоволення, і тому з відповідачів на користь позивача підлягала стягненню солідарно заборгованість по кредиту в сумі 1031747 грн. 49 коп.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору №0 від 20.12.2006 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , відповідачу було надано кредитні кошти в національній валюті в сумі 16378 доларів США, з розрахунку в розмірі 11,50 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк від 20 грудня 2006 року до 20 грудня 2013 року.

Для забезпечення виконання зобов`язання між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 20.12.2006 року укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №0 від 20.12.2006 року.

08.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

За ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з вимогами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу.

За вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків...

Відповідно до розрахунку, заборгованість позичальників перед банком за кредитним договором №0 від 20.12.2006 року станом на 23.11.2016 року становила 1031747 грн. 49 коп., яка складалася з тіла кредиту у розмірі 288402 грн. 87 коп., відсотків у розмірі 516090 грн. 02 коп. та пені у розмірі 227254 грн. 60 коп.

На підставі зібраних по справі доказів суд дійшов вірного висновку, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав свої зобов`язання за Кредитним договором №0 від 20.12.2006 року, через що виникла заборгованість, яка станом на 23.11.2016 року склала 1031747 грн. 49 коп.

Відповідачка ОСОБА_2 за Договором поруки №78624 від 20.12.2006 року солідарно з ОСОБА_1 відповідає за зобов`язаннями останнього, що випливають з вищевказаного кредитного договору.

Щодо поданої заяви про застосування строку позовної давності до вимог банку з тих підстав, що останній платіж за договором кредиту повинен був сплаченим не пізніше 20.11.2013 року, в той час, як позивач звернувся з позовом до суду після 20.11.2016 року, і тому пропустив строк позовної давності, то відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Досліджений судом Договір не містить положень про збільшення строку позовної давності за будь-якими вимогами банку, тому судом вірно зроблено висновок про дію загального строку позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судом було встановлено і це відповідає умовам Договору кредиту та розрахунку заборгованості, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту, а саме, не пізніше 20.12.2013 року.

З позовом про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до суду ПАТ «Дельта Банк» звернулося 02 грудня 2016 року, тобто без пропуску строку позовної давності, а тому суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування наслідків його пропуску, передбачених ст.267 ЦК України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості по кредиту в сумі 1031747 грн. 49 коп. знайшли своє підтвердження і підлягали до задоволення,

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: