П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 755/17316/17

Номер провадження 22-ц/824/6730/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Поліщук Н. В., Шахової О.В.

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т. А.,

вивчивши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Астахової О.О., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 14 857 грн. 15 коп. за кредитним договором №б/н від 01 листопада 2010 року, а також судових витрат у розмірі 1 600 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до кредитного договору № б/н від 01 листопада 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до положень п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

ПАТ КБ «Приватбанк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, натомість відповідач не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2017 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 14 857 грн. 15 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 2 089 грн. 62 коп., 11 583 грн. 86 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 683 грн. 67 коп. - штраф (процентна складова.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року (а.с.68-69) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом - 2 089 грн. 62 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 91 грн. 29 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 109 грн. 05 коп. та судовий збір - 1 600 грн. 00 коп., а всього - 4 389 грн. 96 коп. В іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним заочним рішенням суду, 14 березня 2019 року представник позивача Крилова О.Л. направила апеляційну скаргу, в якій остання просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 11 492 грн. 57 коп. і ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовну вимогу задовольнити в повному обсязі. В іншій частині судове рішення - залишити без змін і стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та невірно застосував норми матеріального права, здійснив розгляд поверхнево. Судом першої інстанції не застосовано ст.ст.204, 509, 525-526, 527, 626, 629, 638, 1054 ЦК України.

Банком в підтвердження позовних вимог надано суду належні та допустимі докази, в тому числі щодо заборгованості відповідача. У даному випадку, відповідач не оскаржувала кредитний договір, погодилась із ним, а також погодилась з довідкою про зміну умов кредитування та випискою по кредитному рахунку, відповідно до якої відповідач активно користувалась кредитним лімітом, а тому суд не мав правових підстав для звільнення відповідача від сплати процентів у розмірі 11 492 грн. 57 коп.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 березня 2019 року (а.с. 97) поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження заочного рішення, зупинено дію заочного рішення, відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 березня 2019 року (а.с. 100) призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Представник позивача та відповідач до суду апеляційної не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомленні, у зв`язку з чим, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до якої остання виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» (а.с. 7)

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду» відповідач зобов`язалась сплачувати банку 2,5% в місяць за користування кредитом, здійснювати платежі до 25 числа кожного місяця та вносити щомісячні платежі у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. (а.с. 8).

При підписанні вказаної Анкети-заяви відповідач надала свою згоду, що дана Заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 не належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість.

Відсотки за користування кредитом розраховані банком, виходячи зі зміненої процентної ставки. Разом з тим, матеріали справи не містять даних про причини зміни банком розміру процентної ставки, а також повідомлення відповідача зміни процентної ставки, а також погодження такої дії з останньою.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначені умови за яких договір вважається укладеним, а саме договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки.

З матеріалів справи вбачається, що, підписавши 01 листопада 2010 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 погодилась тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Крім того, остання підтвердила ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, а, отже, і умовами кредитування.

Частиною 3 ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Приписами ч. 3 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банк, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати кредитний ліміт). Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 вищевказаних Умов відповідач зобов`язалась погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Колегія суддів під час апеляційного перегляду прийшла до висновку, що, оскільки пункти Умов та правил надання банківських послуг, які передбачають зміну відсоткової ставки в односторонньому порядку, суперечать приписам цивільного законодавства, вони не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що змінена процентна ставка не може бути застосована до розрахунку заборгованості.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано розрахунку заборгованості відповідно до процентної ставки, погодженої сторонами при укладанні договору, а також виписки з особового рахунку позивача, тому цілком обґрунтованим є висновок, що розмір відсотків за користування кредитом, що підлягає стягненню, має розраховуватись, виходячи із процентної ставки 30% річних, тобто до підвищення банком 01 вересня 2014 року відсоткової ставки в односторонньому порядку, і становить 91 грн. 29 коп.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених даних договором більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Враховуючи вищенаведене, розмір процентної складової штрафу становить 109 грн. 05 коп.

Таким чином, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що, враховуючи порушення ОСОБА_1 зобов`язань, передбачених кредитним договором, наявні законні підстави щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 2 089 грн. 62 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 91 грн. 29 коп., штрафу (фіксована частину) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 109 грн. 05 коп.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки наявність виписки по рахунку не доводить узгодження зміни кредитної ставки з відповідачем і те, що така зміна відбулась не в односторонньому порядку.

Крім того, посилання скаржника на те, що з огляду на презумпцію правомірності правочину, всі умови кредитного договору є обов`язковими для сторін і підлягають виконанню не впливають на законність рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 10 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Н. В. Поліщук

О. В. Шахова