КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 759/20254/18

провадження № 22-ц/824/13366/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Кемського В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Київ від 08 липня 2019 року за скаргою ОСОБА_1 на дії державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кравчука Максима Володимировича та ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, скасування довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві (надалі - виконавець).

В обґрунтування скарги зазначав, що лише 30 листопада 2018 року ним вперше було отримано постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення арешту на майно боржника, про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон та інші постанови щодо заходів примусового виконання виконавчого провадження №18671437 з примусового виконання виконавчого листа №2-4070 від 07 квітня 2009 року, виданого на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, починаючи з 20 листопада 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначав, що постанови йому не вручалися, не надсилалися, проте, аліменти на дитину він сплачував добровільно та регулярно, докази чого надавалися виконавцям. Неодноразові звернення його до виконавця про перерахунок заборгованості залишились без задоволення.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Київ від 08 липня 2019 року ОСОБА_1 в задоволенні скарги на дії державних виконавців Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кравчука М.В. та Гуріної Д.І. про визнання дій незаконними, скасування довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та скасування постанов відмовлено повністю.

Не погоджуючись із указаною ухвалою ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі, а оскаржувану ухвалу скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що виконавець діяла всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з чим було порушено права та інтереси боржника ОСОБА_1 , судом відповідним обставинам правильну оцінку надано не було, а тому ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з грубим порушенням норм діючого законодавства та підлягає скасуванню в повному обсязі.

Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відзив на апеляційну скаргу не подав.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу.

Представник ВДВС Гуріна Д.І. проти доводів, викладених в апеляційній скарзі заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Святошинського РУЮ в м. Києві з квітня 2010 року перебуває виконавче провадження №18671437 з виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 2-4074 від 07 квітня 2009 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 листопада 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки за заявою отримувача аліментів виконавцем встановлено заборгованість платника аліментів, виконавцем відповідно до частини 2 і 9 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" були винесенні оскаржувані постанови про арешт майна боржника про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Частиною 1 статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із встановлених обставин про наявність заборгованості зі сплати аліментів, яку скаржник не спростував, внаслідок чого виконавцем відповідно до вимог закону були вчинені виконавчі дії, направлені на тимчасове обмеження прав боржника до погашення ним заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду з висновками суду першої інстанції погоджується у повному обсязі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є платником аліментів згідно з рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 квітня 2009 року та боржником за виконавчим провадженням, відкритим 15 квітня 2010 року відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом суду.

Судом також було встановлено, що ОСОБА_1 був обізнаний про виконавче провадження, неодноразово звертався із заявами до виконавця про здійснення перерахунку заборгованості, надавав декларацію боржника, докази сплати аліментів у продовж існування цього провадження.

Тому колегія суддів не може визнати обґрунтованими та доведеними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження", а саме щодо не направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, а відтак і відсутності права у виконавця на вчинення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів звертається стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Статтею 69 указаного Закону визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. У разі припинення перерахування коштів стягувачу підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме.

Порядок стягнення аліментів визначається законом, а саме статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якою виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця та повідомляти стягувача і боржника про розрахунок заборгованості у випадках, визначених частиною 4 указаної статті Закону.

У матеріалах цієї справи та у матеріалах виконавчого провадження наявні довідки про заборгованість зі сплати аліментів, про які виконавець повідомив стягувача і боржника за поданою стягувачем заявою згідно із пунктом 2 частини 4 статті 71 Закону.

Відповідно до частини 13 указаної вище статті довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі.

Тому підстави для скасування судом довідок -розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, здійснених виконавцем у вересні 2014 року, у березні 2018 року та у березні 2019 року відсутні.

До компетенції суду згідно із частиною 8 указаної статті віднесено вирішення спору щодо розміру заборгованості із сплати аліментів. Указана норма кореспондується також із частиною 3 статті 195 СК України.

Відповідно частини 1, 2 статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Судом з урахуванням відповіді ПФУ та ДФС установлено, що боржник зареєстрований як фізична особа - підприємець та на час здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів не працював.

Враховуючи наведене виконавцем відповідно до частини 2 статті 195 СК України розрахунок заборгованості було визначено виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги про неправомірність дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості відповідно до положень статті 195 СК України, колегія суддів їх відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до статті 195 СК України (у редакції чинній у період з 04 листопада 2010 року по 17 травня 2017 року) заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до частини 5 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплачував аліменти нерегулярно. А відповідно до статті 69 Закону України "Про виконавче провадження" саме на нього, як фізичну особу - підприємця покладено обов`язок здійснювати відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника і перераховувати кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Саме ОСОБА_1 , як фізична особа - підприємець щомісяця повинен був надсилати виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

У разі припинення перерахування коштів стягувачу фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють виконавцю про причину припинення виплат.

Аналогічна норма статті 69 діяла і до набрання чинності у січні 2017 року нової редакції Закону України "Про виконавче провадження"

Таким чином, оскільки боржник не надавав звіти про здійснені відрахування та не повідомляв виконавця про причини припинення перерахування коштів стягувачу, виконавець мав підстави вважати, що платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, та мав підстави обчислювати розмір заборгованості виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості відповідно до частини 3 статті 195 СК України у редакції закону, що діяла до 17 травня 2017 року та відповідно до частини 2 цієї статті у редакції закону, що діє на час розгляду скарги.

Судом встановлено та доводами апеляційної скарги не спростовано наявність у боржника заборгованості по сплаті аліментів, яка виникла внаслідок несвоєчасного та не у повному обсязі виконання боржником відповідного обов`язку, та яка станом на 01 березня 2019 року становить 117 863, 69 грн.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Частиною 9 указаної вище статті передбачено також, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Отже за наявності обставин існування заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці виконавцем правомірно були винесені постанови: від 23 лютого 2018 року про арешт майна боржника; від 26 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; та три постанови від 26 березня 2018 року про тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 стосовно неврахування судами попередніх інстанцій того факту, що він працює водієм автотранспортних засобів, тому тимчасове обмеження його у праві користування транспортним засобом позбавило його джерела доходу, не спростовують правильність висновків судів, з огляду на наступне.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи декларації, боржник є фізичною особою-підприємцем та на час винесення оскаржуваної постанови займався роздрібною торгівлею залізними виробами. На підтвердження здійснення боржником господарської діяльності, яка пов`язана із наданням послуг таксі (основний) за кодом КВЕД 49.32 та вантажного автомобільного транспорту за кодом КВЕД 49.41 боржником зазначено відомості із ЄДР, які датовані 08 серпня 2019 року. У судовому засіданні під час перегляду справи у апеляційному провадженні ОСОБА_1 підтвердив, що відповідні зміни до реєстру були внесені восени 2018 року, тобто після прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки заборгованість за аліментами в рамках виконавчого провадження боржником не погашено, то рішення державного виконавця щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами прийнято відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, частиною 10 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Судом першої інстанції було встановлено, що на час винесення виконавцем оскаржуваної постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, боржник займався декількома видами підприємницької діяльності, які не були пов`язані із використанням транспортних засобів - безпосередньо як основного виду діяльності.

Крім того, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає перелік видів діяльності, якими він займається на час розгляду судом його скарги, а саме: штукатурні роботи; установлення столярних виробів; інші роботи із завершення будівництва; освіта у сфері спорту та відпочинку; роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет.

Враховуючи вказані самим боржником обставини щодо наявності у нього права займатися іншими видами господарської діяльності, окрім діяльності, пов`язаної із застосуванням транспортними засобами, у суду відсутні підстави вважати, що тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами позбавить ОСОБА_1 основного законного джерела засобів для існування.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з частиною третьою статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення даного спору та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на ухвалу Святошинського районного суду міста Київ від 08 липня 2019 року залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Київ від 08 липня 2019 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба