Ухвала

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 462/3299/15-ц

провадження № 61-10020ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А. О., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та визнання права власності.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір ренти від 16 лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І. Р., зареєстрований в реєстрі за № 707.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

22 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року визнано недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , а тому ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , хоча звертаючись до суду з позовом вважала себе таким. Вона вважала, що оспорюваним договором ренти, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 16 лютого 2009 року, не було порушено прав та інтересів ОСОБА_1 , а оскільки судовому захисту підлягає лише порушене право, то задоволення судом позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору ренти суперечить чинному законодавству.

У зв`язку із наведеним за результатами перегляду рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_2 просила суд скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 липня 2018 року заяву про перегляд рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обставини, на які посилається заявник щодо неналежності позивача у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та визнання права власності, не може вважатись нововиявленою обставиною, оскільки зміна сторін у справі не стосується предмету позову, а саме, договору ренти від 16 лютого 2009 року та доказів, на підставі яких суд ухвалив рішення щодо недійсності даного договору, а відтак заявник фактично посилається не на нововиявлені обставини, а на неналежний процесуальний склад сторін у справі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , задоволено.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 липня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що встановлення судом першої інстанції факту порушення прав ОСОБА_1 укладенням 16 лютого 2009 року договору ренти між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , за умови недійсності заповіту, складеного ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Шершун Н. К. 03 лютого 2010 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3-162, що було встановлено рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили 26 квітня 2018 року, впливає на висновки суду першої інстанції у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору ренти, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 16 лютого 2009 року.

15 травня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направила касаційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2019 рокута залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо впливу обставин, на які посилається відповідач, на висновки, зазначені в рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року, оскільки зазначеним обставинам була надана правова оцінка судами першої, апеляційної, касаційної інстанції, вказані обставини не спростовують факти, покладені в основу рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року, а саме факту, що ОСОБА_4 на момент укладення договору ренти від 16 лютого 2009 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Заявник вважає, що судом апеляційної інстанції не було встановлено всіх обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а обставини, які суд вважав встановленими, не відповідають дійсності та не підтверджується належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року встановлено, що договір ренти від 16 лютого 2009 року був укладений ОСОБА_4 у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, внаслідок чого даний договір судом визнано недійсним.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року, визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , що посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Шершун Н. К. 03 лютого 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 3-162. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до частини першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Суд апеляційної інстанції, надавши належну оцінку доводам відповідача, зазначеним у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, та встановивши, що обставини, які є істотними для справи, які не були встановлені в суді першої інстанції, які не були та не могли бути відомі ОСОБА_2 під час ухвалення рішення у даній справі, можуть вплинути на висновки суду першої інстанції у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору ренти, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 16 лютого 2009 року, дійшов обґрунтованого висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, дотримуючись вимог частини другої статті 423 ЦПК України.

При вивченні оскаржуваного судового рішення не вбачається порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального або процесуального права.

Водночас за змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновків.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на те, що оскаржувана постанова апеляційної інстанції, прийнята за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції, не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, а при її прийнятті суд правильно застосував норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п`ятою, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та визнання права власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко