Справа № 438/1046/17 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/2525/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Львів

Справа № 438/1046/17

Провадження № 22-ц/811/2525/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 13 вересня 2018 року у складі судді Слиш А.Т.

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якому просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 , ОСОБА_5 заподіяну майнову шкоду в сумі 36 186 гривень та моральну (немайнову) шкоду в сумі 2000 гривень, а також 4000 гривень судових витрат та 640 гривень судового збору.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди в сумі 36 186 гривень 00 копійок та моральної шкоди у сумі 2000 гривень 00 копійок - відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу.

Вважають рішення суду таким, що винесене з невідповідністю висновків викладених у рішенні обставинам справи.

Зазначають, що з вини відповідачів їм була заподіяна матеріальна шкода на суму 36 186 грн та моральна шкода, яку вони оцінюють у 2000 грн.

Вказують, що всі позовні вимоги були доведені належними та допустимими доказами у справі, які суд дослідив але прийшов до невірного висновку, не обґрунтувавши рішення будь- якими доказами а навів загальні висновки, які ґрунтуються на припущеннях.

Вважають, що суд зробив невірні висновки до фактичних обставин справи, так як відповідачі по АДРЕСА_1 без відповідних дозволів, без дотримання державно-будівельних норм та правил, протиправно влаштували другий поверх власного будинку, який від незначного вітру зазнав руйнації під час якого зірвало неналежно закріплений та влаштований дах, який пошкодив їхній будинок №9 , а саме завнішнє оздоблення - сайдинг пластиковий (частково), утеплювач - пінопласт (частково), дерев`яні конструкції даху - крокви (частково пошкоджені), покрівля - металеві листи (частково пошкоджені), що було доведено належними доказами - документами у судовому засіданні.

Просять скасувати рішення Бориславського міського суду Львівської області від 13 вересня 2018 року та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресом АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві приватної власності по 1/2 ідеальної частки кожному у відповідності до договору купівлі продажу від 20.08.2004 року, будинок за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою КП Львівська обласна рада «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 11.09.2017 року.

Актом обстеження будинків АДРЕСА_2 12 липня 2017 року складеним комісією Бориславської міської ради встановлено, що внаслідок сильного буревію 05.07.2017 року, на будинку АДРЕСА_1 .Потік частково зруйновано дах, внаслідок чого окремі конструкції даху пошкодили лінію електропередач та частково зруйнували пластикову вагонку та пошкодило покрівлю із гофрованого металу на будинку АДРЕСА_2. Конструкція будинку №5 це дерев`яні крокви та плотви покриті оцинкованою гофрованою бляхою. На день обстеження дах на будівлі було частково відновлено.

З листа міського голови від 20.02.2018 року за №3-21/456 вбачається, що обстеження пошкоджених будинків 05.07.2017 року внаслідок сильних опадів та вітру будинків №№5,9 на вул.Потік проводилось 12 липня 2017 року за заявами співвласників будинків. Розпорядженням міського голови комісія для проведення обстеження не утворювалась. Результати обстеження вказані в акті на підставі зовнішнього огляду будинків та усних пояснень заявників. Додаткові дослідження на предмет встановлення точних причин пошкодження конструкції будинку АДРЕСА_2 комісією не проводилися, оскільки таке питання не входило у компетенцію комісії.

Згідно проведеного технічного обстеження від 22 липня 2017 року проведеного ПП «Архібуд 1» житловий будинок по АДРЕСА_2 рекомендовано провести відновлювані роботи утеплювача та зовнішнього оздоблення, відновити дерев`яні конструкції даху та покрівлі.

Висновком експертного дослідження експерта судового експертно-розрахункового бюро ТзОВ «Серб» Бочуляка Р.П. від 27.10.2017 р. № 41/17 визначено вартість відновлювального ремонту частин фасаду та покрівлі у житловому будинку АДРЕСА_2 становить 36 186 гривень 00 копійок.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що з матеріалів справи не вбачається та позивачами не доведено факту заподіяння їм матеріальної шкоди саме протиправними діями відповідачів, не встановлено протиправності дій відповідачів. Доводи позивачів суд вважав непереконливими, оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини справи не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення відповідачів до цивільної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

1) наявність протиправної поведінки,

2) факт понесення збитків,

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками,

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи.

Відповідальність за наслідки, що наступили, можлива лише тоді, коли ці наслідки були закономірним результатом вчиненого особою діяння. Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, але не пов`язані з ним внутрішнім необхідним зв`язком, є лише мотив, але не причина наслідків, що наступили .

Для встановлення існування причинного зв`язку слід довести, що: 1) протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; 2) шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи-заподіювача шкоди.

Обов`язковою умовою виникнення деліктних зобов`язань є причинно- наслідковий зв`язок між діями особи і заподіянням шкоди.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавана, а викликана якимись іншими обставинами.

Відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець вівносить: наявність шкоди: протиправну поведінку заподіювана шкоди: причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана: вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова від повільність не

настає.

Для встановлення існування причинного зв`язку необхідно довести, що протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків, шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювана шкоди.

Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди по винні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Вказані висновки в частині необхідності встановлення винної особи та безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду та цієї шкодою.

В обґрунтування своїх вимог позивачі надали висновок експертного дослідження №41/17 від 27.10.2017 року, проте на вирішення експертного дослідження було поставлено питання про те яка вартість відновлювального ремонту частин фасаду та покрівлі у житловому будинку АДРЕСА_2 . Вказаний висновок не підтверджує вину відповідачів у завданні шкоди майну позивачів та не підтверджує тієї обставини, що саме елементи конструкцій будинку АДРЕСА_1 пошкодили фасад і покрівлю даху будинку позивачів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що позивачами не надано доказів того, що саме діями відповідача були спричинені моральні страждання, погіршення здоров`я та самопочуття позивачів.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, позивач повинен довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування. При цьому встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між

протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом

шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 -залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 13 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року.

Головуючий

Судді