ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6777/19 Справа № 202/6609/17 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 01 червня 2017 року на перехресті пр.Слобожанський та вул.Байкальської сталась дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів ГАЗ 3302-14, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний позивачу легковий автомобіль Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2017 року винним у вчиненні вказаної ДТП визнано ОСОБА_1 . Відповідно до висновку № 4747/1 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 13 червня 2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 74554,65 грн. та вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 52292,24 грн. з урахуванням ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей та 46991,66 грн. без урахування ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 3302-14, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», яким було визнано ДТП страховим випадком та 14 вересня 2017 року було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 44072,80 грн. Позивач ОСОБА_2 з врахуванням виплаченого їй страхового відшкодування вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 30481 грн. 85 коп. та грошову суму в порядку відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму матеріальних збитків у розмірі 30481,85 грн.,інфляційне збільшення у розмірі 4541,80 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1395,48 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.Вирішено питання щодо судових витрат.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 квітня 2019 року - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 червня 2017 року о 12 год. 20 хв. у м. Дніпро на перехресті пр.Слобожанського та вул. Байкальській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача марки Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіля ГАЗ 3302-14, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1

Провина відповідача у вчиненні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2017 року, згідно з якого ОСОБА_1 , 01 червня 2017 року о 12 годині 20 хвилин керуючи транспортним засобом ГАЗ 3302-14 д/н НОМЕР_1 у м. Дніпро, на перехресті пр. Слобожанського та вул. Байкальської, рухаючись у бік вул. Воронезької, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Honda Accord д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався у попутному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Встановлено, що в результаті ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження та відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 4747/1 від 13 червня 2017 року вартість відновлювального ремонту складає 74554,65 грн. та вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Honda Accord, державний номерний знак НОМЕР_2 становить 52292,24 грн. з урахуванням ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей та 46991,66 грн. без урахування ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 3302-14, державний номерний знак НОМЕР_1 , тобто відповідача у справі, була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», та страховиком дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 01 червня 2017 року, було визнано страховим випадком та 14 вересня 2017 року нараховано та виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 44072,80 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача на її користь матеріальних збитків у розмірі 30481,85 грн., суд першої інстанції посилався на те, що позивач по справі правомірно, на власний розсуд, обрала спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення трьох відсотків річних, а також інфляційних нарахувань за несвоєчасне погашення боргу у вигляді майнової шкоди, суд першої інстанції керувався тим, що вказані розрахунки проведені відповідно до вимог чинного законодавства, а тому приймаються судом до уваги та підлягають задоволенню.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховував вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та дійшов висновку, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. підлягають задоволенню.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення суду протирічить правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц; існують розбіжності у визначенні розміру матеріального збитку страховою компанією та судовим експертом; суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача моральну шкоду, оскільки вважає, що провини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди немає; при розрахунку розміру матеріального збитку було неправомірно застосовано коефіцієнт фізичного зносу, що стало підставою для незаконного зменшення розміру витрат на страхове відшкодування, що понесла страхова компанія та призвело до збільшення розміру відповідальності винної особи, відповідальність якої була застрахована.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, з наступних підстав.

Посилання апелянта на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, як на підставу відмови у стягненні матеріальної шкоди, є власним тлумаченням відповідачем, а тому не може бути підставою для скасування законного рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 3302-14, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , на підставі Полісу № АК/1040066 була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», та страховиком ДТП, яка мала місце 01 червня 2017 року, було визнано страховим випадком та 14 вересня 2017 року виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 44072,80 грн.

Враховуючи те, що ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» виплачено страхове відшкодування не в достатньому розмірі для повного відшкодування шкоди, колегія суддів вважає обгрунтованим звернення ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , як до винної особи, з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), відповідно до ст. 1194 ЦК України.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі №569/13697/15-ц, від 28.03.2018 р. у справі №296/587/17, від 25.04.2018 р. у справі №678/20/16-ц, згідно яких Верховний Суд виходить з того, що заподіяння потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком особи, яка завдала шкоди, відшкодувати шкоду. Водночас дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором страхування, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Вказано, що зазначені зобов`язання не виключають одне одного, оскільки одержання потерпілим страхового відшкодування за договором страхування цивільної відповідальності не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, адже страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, а особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. У вказаних спорах Верховний Суд дійшов висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоча цей договір укладений на користь третіх осіб. Законодавство надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує його одержувати. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором страхування не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, Верховний Суд вважає, що потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Потерпілий на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, з вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та надалі до особи, яка завдала шкоди (ст. 1194 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення суми, яка підлягає відшкодуванню у рахунок моральної шкоди, виходячи з наступного.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні зазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. 5).

Встановивши, що ОСОБА_2 була позбавлена можливості користуватися своїм автомобілем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до зміни звичного для неї способу життя та призвело до душевних страждань, колегія суддів приходить до висновку щодо обгрунтованості покладення на ОСОБА_1 відповідальності за заподіяну позивачу моральну шкоду, розмір відшкодування якої визначено судом першої інстанції з додержанням засад розумності і справедливості.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 квітня 2019року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова