Дата документу 12.06.2019 Справа № 332/3811/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 332/3811/18

Провадження № 22-ц/807/1900/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року в складі судді Марченко Н.В. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що з 16 листопада 2017 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 439.

Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, участі у вихованні дитини не приймає та усі свої доходи витрачає виключно на свої потреби. Відповідач інших дітей не має, стягнень по виконавчим документам не проводиться.

Зазначає, що працює у ПрАТ «Запоріжвогнетрив», отримує в середньому заробітну плату 10 000, 00 грн. Зазначених коштів недостатньо для належного утримання та забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки їй самостійно, без участі відповідача, доводиться сплачувати комунальні платежі, купувати продукти харчування, одяг тощо. Відповідач також працює у ПрАТ «Запоріжвогнетрив», має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини, його середньомісячний заробіток становить приблизно 16 000, 00 грн.

Сторони не досягли угоди про добровільну сплату аліментів.

Враховуючи викладене, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі ј частини усіх видів його доходу до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу, встановлених законом.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд помилково дійшов висновку, що позивач визнав факт, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини. У судовому засіданні вона лише підтвердила факт спільного проживання з відповідачем, проте, твердження відповідача про добровільне надання ним матеріальної допомоги на утримання дитини не відповідає дійсності, та не підтверджено жодними доказами. Зазначає, що всі витрати на забезпечення потреб дитини несе вона одна.

ОСОБА_2 не скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони проживають разом однією сім`єю, відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини надає, приймає участь у його вихованні, що підтверджено позивачем у судовому засіданні, що свідчить про відсутність спору між сторонами щодо зобов`язання утримувати дитину.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 439, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 (а.с. 5).

Сторони від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 (а.с. 4).

ОСОБА_1 працює у ПрАТ «Запоріжвогнетрив» на посаді машиніст мельниц. За період з квітня 2018 року по вересень 2018 року нарахована заробітна плата становить 86 184, 45 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 243 від 19 жовтня 2018 року, виданою ПрАТ «Запоріжвогнетрив» (а.с. 6).

ОСОБА_2 працює у ПрАТ «Запоріжвогнетрив» на посаді начальника шамотообжигового та високоглиняземистого виробництва з окладом 26 433, 00 грн.

Згідно розрахункового листа за червень 2018 року ОСОБА_2 нараховано 41 429, 02 грн., утримано в поточному місяці з урахуванням авансу - 29 297,77 грн, до видачі - 12 131, 25 грн. (а.с. 7).

Згідно розрахункового листа за липень 2018 року ОСОБА_2 нараховано 40 670, 55 грн., утримано в поточному місяці з урахуванням авансу 24 559,99 грн., до видачі - 16 110, 56 грн. (а.с. 8).

Апеляційним судом досліджено технічний запис судового засідання від 11 березня 2019 року в суді першої інстанції, з якого вбачається, що відповідач не заперечує, що він працює ПрАТ «Запоріжвогнетрив». В судовому засіданні в суді першої інстанції сторони визнали, що проживають разом.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої - третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2019 року становить 2027, 00 грн.

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

ОСОБА_1 . проживає разом з дитиною ОСОБА_3 та має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні стягнення аліментів на дитину з підстав надання батьком добровільної допомоги, оскільки добровільна сплата відповідачем аліментів не є підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутня домовленість щодо сплати аліментів.

Приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів (доходу) заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позову.

Такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; відповідатиме принципам розумності та справедливості, не ставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище.

Апеляційним судом враховано, що на утриманні відповідача інших осіб не перебуває, в матеріалах справи відсутні заперечення відповідача щодо розміру аліментів.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивачка за вимогами про стягнення аліментів, відповідно до ст. 5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704, 80 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції і 1057, 20 грн. гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача.

Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 762, 00 грн. (704, 80 + 1057, 20).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів (доходу) заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позовної заяви, тобто з 07.11.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір на користь держави у розмірі 1 762, 00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят грн., 00 коп.)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова