Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
26 вересня 2019 року
справа № 389/1809/16-ц
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого: Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.(суддя-доповідач), касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2017 року скасував і ухвалив нове рішення. Постановив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як дарувальниками з однієї сторони, і ОСОБА_1 як обдаровуваною з другої сторони, посвідчений 05 серпня 2014 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Приходьком Олександром Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за № 1333.
В основу ухваленого касаційним судом нового рішення покладено два ключових висновки: «У справі, що переглядається, сторона дарувальника в оспорюваному договорі від 05 серпня 2014 була представлена двома особами - позивачем ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після укладення цього договору. ОСОБА_3 за життя не оспорював договір дарування, тому відсутні підстави вважати, що при вчиненні оспорюваного договору дарування цього правочину ОСОБА_3 він діяв під впливом помилки» та «… позов пред'явлено ОСОБА_2 , як однією з осіб, яка вчиняла договір дарування на стороні дарувальника, та яка подала заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_3 до обдаровуваного - ОСОБА_1 Натомість ОСОБА_4 , на користь якої складено заповіт ОСОБА_3 і яка прийняла спадщину після його смерті, залучена третьою особою, а не співвідповідачем».
Не можу погодитися з постановою колегії в частині задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 та скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій з таких мотивів.
Суди встановили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної власності згідно свідоцтва № НОМЕР_1 про право приватної власності на квартиру, виданого відділом приватизації Знам`янської міської ради народних депутатів 30 листопада 1995 року, належала квартира АДРЕСА_1 .
19 червня 2014 року ОСОБА_3 був складений заповіт на користь ОСОБА_4
05 серпня 2014 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Приходько О. А. посвідчено договір дарування, який зареєстровано в реєстрі за № 1333, за яким ОСОБА_3 , 1927 року народження та його дружина ОСОБА_2 , 1935 року народження, належну їм на праві спільної сумісної власності спірну квартиру подарували ОСОБА_1 .
Відповідач ОСОБА_1 є дружиною племінника ОСОБА_3 .
На час укладення договору дарування позивач та її чоловік ОСОБА_3 були пенсіонери за віком.
Згідно з довідкою Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Знам`янка ОСОБА_2 прийнята до відділення на обслуговування вдома на безоплатній основі з 26 жовтня 2010 року. Відповідно до договорів про соціальне обслуговування їй надавались соціальні послуги з прибирання приміщення, винесення сміття, придбання та доставка продуктів, медикаментів, промислових товарів з відвідуванням два рази на тиждень.
Відповідно до інформації, наданої Комунальним закладом «Знам`янський районний центр первинної медико - санітарної допомоги» від 30 серпня 2016 року № 580, ОСОБА_2 знаходиться на диспансерному обліку з грудня 2013 року по теперішній час, станом на липень - серпень 2014 року (за місяць до укладення оспореного договору дарування) мала такі хронічні хвороби: ішемічна хвороба серця; атеросклеротичний кардіосклероз; гіпертонічна хвороба ІІ стадії; серцева недостатність - ІІ А; дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст., змішаного генезу; гостре порушення мозкового кровообігу; артифакія правого ока; катаракта лівого ока. ОСОБА_3 станом на липень-серпень 2014 року мав такі хвороби: ішемічна хвороба серця; атеросклеротичний дифузний кардіосклероз; аортосклероз, миготлива аритмія, постійна форма, серцево-судинна недостатність ІІ функціональний клас; гіпертонічна хвороба ІІ стадії; серцева недостатність - ІІ А- Б ; цукровий діабет, тип ІІ, середньої важкості; проліферативна діабетична ретинопатія обох очей.
Після укладення договору дарування, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продовжували проживати у квартирі, не знімались з реєстрації в ній.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, і з заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулись дружина ОСОБА_2 та дочка відповідача ОСОБА_4
ОСОБА_2 залишилась проживати у спірній квартирі, з реєстрації у квартирі не знята.
Як на підстави для визнання договору дарування недійсним, позивач посилалась на те, що при укладенні договору дарування вони з чоловіком допустили помилку, що має істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, оскільки відповідач обіцяла доглядати їх та надавати їм необхідну допомогу і саме з такими умовами вони погоджувались підписати договір.
Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Відповідно до статей 229-233 ЦК Україниправочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.
Суд першої та апеляційної інстанцій встановили, що дарувальники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на час укладення оспорюваного договору дарування були особами похилого віку ( ОСОБА_3 мав повних 86 років, а ОСОБА_2 виповнилось 78 років), непрацездатні, які мали хронічні хвороби, у зв`язку з чим потребували стороннього догляду та допомоги. Спірна квартира була єдиним житлом подружжя, залишається єдиним житлом позивача після смерті чоловіка. Як стверджує позивач у неї та у чоловіка було відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу у власність відповідачу квартири. Фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальниками обдаровуваній після укладення договору дарування не відбулось. Позивач зареєстрована та продовжує проживати у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги до пред`явлення позову, що розглядається.
За наведеним вище висновком Верховного Суду України факт вчинення договору дарування дарувальником під впливом помилки встановлюється не на підставі пояснення цієї сторони правочину, а на основі об'єктивних обставин (вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування), які свідчать про наявність помилки. І тому той факт, що чоловік позивачки за життя не звертався з позовом про визнання оспореного договору дарування недійсним, не виключає можливості встановлення такого факту при зверненні в суд з позовом іншого співвласника подарованого житлового будинку.
Навіть якщо допустити неможливість встановлення факту вчинення ОСОБА_3 договору дарування під впливом помилки з тих підстав, що він не порушував цього питання коли був живим, такий договір за встановлених у справі обставин мав бути визнаний недійсним, оскільки предметом договору був житловий будинок, який належав позивачу ОСОБА_2 та її чоловікові ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя, і один із співвласників цього майна - ОСОБА_2 , укладаючи цей договір, діяла під впливом помилки.
На підтвердження такої думки вважаю за потрібне звернутися до положень статті 217 ЦК України, відповідно до якої недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Предметом оспореного договору дарування був спірний житловий будинок, який належав обом зазначеним вище дарувальникам на праві спільної сумісної власності подружжя, тому він міг бути відчужений у зазначений спосіб (шляхом його дарування) лише за згодою всіх його співвласників (частина друга статті 369 ЦК України, частина третя статті 65 СК України). Оскільки за встановленими у цій справі обставинами один із співвласників спірного житлового будинку - ОСОБА_2 , укладаючи договір дарування, діяла під впливом помилки, тобто у неї не було волевиявлення на розпорядження цим нерухомим майном у зазначений спосіб, оспорений договір є недійсним в цілому навіть за наявності відповідного волевиявлення у іншого співвласника зазначеного майна, так як вказаний правочин без згоди (волевиявлення) другого з подружжя не міг бути укладений.
Участь у цій справі одного із спадкоємців ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , на яку вказаний спадкодавець склав заповіт, як третьої особи на стороні відповідача, а не як співвідповідача не є підставою для відмови в позові як такому, що заявлений не до всіх належних відповідачів, оскільки у справі виник спір відносно дійсності договору дарування, а не щодо спадкового майна. Лише у випадку визнання недійсним договору дарування спірного житлового будинку належна ОСОБА_3 до вчинення цього правочину його частина могла стати спадковим майном, з приводу якого виникали б вже відповідні спадкові правовідносини. У цій же справі ОСОБА_4 не була стороною оспореного договору дарування, а тому її процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відповідав змісту позовних вимог.
Оскільки висновки судів першої і апеляційної інстанції повністю відповідають встановленим обставинам справи, які свідчили про укладення оспореного договору дарування під впливом помилки, оскаржувані судові рішення про визнання цього договору дарування недійсним належало залишити без змін.
Судді: М. М. Русинчук