РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16999/17

пр. № 2/759/770/19

03 червня 2019 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Миколаєць І.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінком Кредит» (03127, м. Київ, пр-т 40-річчя Жовтня, 100/2) про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ :

13.11.2017 р. представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (засобами поштового зв`язку) звернувся до Святошинського районного суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Фінком Кредит» вимогами якого є визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту № 0076-04/2016 від 04.08.2016 року.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що при укладенні договору про надання фінансового кредиту № 0076-04/2016 були порушені його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», ЗУ «Про третейські суди», ЗУ «Про захист персональних даних», ЗУ «Про інформацію», що вбачається в наступному:

перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені у ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», проте кредитор не надав позичальнику повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладанням та під час укладення даного договору, та позивач не мав можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримає в результаті підписання даної угоди;

позивач вважає, що умови кредитного договору прямо суперечать нормам Конституції України щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання з огляду на те, що за умовами даного кредитного договору кредитор має право вимагати від позичальника сплати неустойки за порушення умов договору, а саме: штрафу та пені;

посилається на порушення норм встановлених ст. 3 «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», тобто вважає, що розмір пені, встановлений у розмірі 5% за кожний день прострочення платежу по кожному із зобов`язань є значно завищений, що є підставою для визнання такого кредитного договору недійсним;

графіком платежів передбачена сплата відсотків за користування кредитом в розмірі 201,60 грн. за 14 календарних днів за видачу 1200,00 грн., проте позивач вважає дану вимогу несправедливою оскільки встановлена сплата непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором;

кредитний договір не містить строку та порядку його припинення, а також умов про відповідальність відповідача;

умови договору про третейське застереження та надання беззастережної згоди на збір, обробку та використання персональних даних Кредитором є підставами для визнання договору недійсним.

Ухвалою суду від 22.01.2018 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.02.2018 р. відповідачем надано відзив на позовну заяву в якій просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що Договір про надання фінансового кредиту №0076-04/2016 р. від 04.08.2016 є припиненим 11.08.2016 р. шляхом його повного виконання позичальником/позивачем.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд, перевіривши матеріали справи та наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

04.08.2016 р. між сторонами було укладено Договір про надання фінансового кредиту №0076-04/2016 р. (а.с. 17).

ТОВ «Фінансова компанія «Фінком Кредит» надано суду довідку про відсутність заборгованості, з якої вбачається, що Договір про надання фінансового кредиту №0076-04/2016 р. від 04.08.2016 р. є припиненим 11.08.2016 р. шляхом його повного виконання Позичальником/Позивачем. Таким чином, Сторонами виконані всі умови укладеного Договору про надання фінансовою кредиту № 0076-04/2016 р. від 04.08.2016 р., спірні правовідносини між Кредитором та позичальником відсутні (а.с. 33).

Незважаючи на повне виконання кредитного договору, представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, вимогами якого є визнання недійсним договір про надання фінансового кредиту № 0076-04/2016 від 04.08.2016 року.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Таким чином, Договір відповідає вимогам, встановленим ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також вимогам ст.638 ЦК України, де визначені істотні умови договору .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, істотними умовами кредитного договору, відповідно до закону, є умови про предмет договору, строк його дії, розмір процентів, умови видачі кредиту.

Зобов`язання відповідача з надання кредиту позивачу виконані в повному обсязі. Умови кредитного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, кредитний договір укладався з додержанням форми, встановленої законодавством, волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам. Вище вказані положення підтверджуються підписанням позивачем договору фінансового кредиту та отримання в розпорядження кредитних коштів і користування ними, що Позивачем не оспорюється. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до позиції, яку висловлює Національний Банк України у своєму листі від 18.08.2004 р., № 18-111/3249-8378 «Про деякі питання застосування Цивільного кодексу України в банківській діяльності», де у п.10 НБУ зазначає, що виходячи з аналізу ЦК України та ГК України - істотними умовами кредитного договору як господарського договору відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. У інших випадках, зокрема щодо умов, що наведені в ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України (зокрема, мета кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту), відсутні підстави вважати їх істотними умовами кредитного договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Також із п. 5.10 Договору випливає, що шляхом підписання Кредитного договору Позичальник підтверджує, що інформація зазначена у ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та в частині другій статті Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримана ним від кредитора до підписання Кредитного договору. Позичальник підтверджує, що уважно ознайомився із змістом цього договору, всі умови цього кредитного договору зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень та запитань не має, та зобовязується їх дотримуватись та виконувати.

Отже, з підписанням договору позивач засвідчив згоду з усіма умовами, викладеними в кредитному договорі. Крім того, прошу врахувати, що в договорі детально розписана сума кредиту, а також проценти за користування кредитом, та інші суми, які підлягають сплаті.

Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає такі вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочинів, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частина 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлює умови котрих зобов`язаний дотриматись кредитодавець у разі укладення договору споживчого кредиту.

Представником відповідача при укладені договору вказані умови були роз`яснені позивачу, а також практично всі викладені в пунктах договору відповідно : 1) особа та місцезнаходження кредитодавця вказані у розділі 6 договору;2) кредитні умови, зокрема: а) мета, для якої споживчий кредит може бути витрачений - була роз`яснена позичальникові працівником кредитодавця і позивач не заперечує що уклав споживчий договір та отримав кошти для задоволення особистих потреб; б) форми забезпечення кредиту - передбачена юридична (немайнова) форма забезпечення кредиту викладена в п 1.6 ,1.7 та 4.1,3.2.4 кредитного договору;в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача - були вказані працівником відповідача та зазначені на офіційному сайті відповідача; г) тип відсоткової ставки- змінювана про що також зазначено в п 1.6 ,1.7 кредитного договору;ґ) суму, на яку кредит може бути виданий - дане положення передбачено п. 1.2 кредитного договору, де вказана сума кредиту;д) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту- дані відомості вказані в п. 1.8, 1.5 кредитного договору; е) строк, на який кредит може бути одержаний - п.1.3 кредитного договору;є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги- дані відомості також містяться в п.2.3 - 2.6 кредитного договору; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови- п. 2.3.1 кредитного договору;з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється - оскільки кредитування здійснюється без застави будь-якого майна, то необхідність в даному пункті відпадає;и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію-були роз`яснені при укладенні договору;і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування - всі пропоновані схеми кредитування вказані на сайті відповідача та були роз`яснені працівником відповідача при укладенні договору.

Отже, враховуючи вищевикладене, твердження позивача про ненадання відповідачем повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення кредитного договору не є вірним, не підтверджується будь-якими доказами, і відсутність часу на ознайомлення з умовами кредитного договору також не підтверджується доказами, крім того, умови кредитування були також опублікованих на сайті відповідача.

Також ч.1 ст.627 ЦК України врегульовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, у даному випадку, у кожної людини є свобода вибору фінансової установи, яка займається наданням споживчого кредитування, також при укладенні споживчого кредиту, інформація про супровід кредитних послух, була зазначена в кредитному договорі, шрифт і подача даної інформації ніяк не відрізняється від іншої інформації, яка надана в кредитному договорі, а саме ні відмінності у шрифті, ні ніякої засекреченості даної інформації, ні подвійного сприймання інформації, все достатньо чітко, доступно, лаконічно і зрозуміло написано. Тобто, на момент укладення договору у позивача була можливість і відмовитись від укладення даного договору, але позивач погодився з такими умовами, отримав грошові кошти та користувався ними, про що сам не заперечує.

Що стосується відсутності у договорі строку та порядку його припинення, умов про відповідальність відповідача, то з цим також не можливо погодитись, оскільки даний договір чітко регулює дані відносини, неврегульовані питання вирішуються нормами Цивільного Кодексу та інших законів.

Відповідно до п. 7.2 Договору, підписавши Договір позичальник засвідчує свою беззастережну на збір, обробку та використання його персональних даних Кредитором у відповідності до чинного законодавства України з метою забезпечення реалізації відносин фінансових послуг. В скликання вказаної згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але як даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки зональних даних, не можуть бути анульовані.

Щодо твердження позивача, яке стосується третейського застереження вказаного в п. 4.4 кредитного договору слід зазначити наступне. У пояснювальних записках до законопроектів № 6670, та 6670-1, які передували прийняттю Закону України № 2983-VI про виключення із підвідомчості третейського суду справ щодо захисту прав споживачів сказано про те, що метою цих законопроектів є звільнення споживачів від плати за розгляд їх вимог, що передбачено лише у державному суді. З цією метою законодавець спочатку у законопроекті № 6670 пропонував виключити з компетенції третейського суду «справи за участю споживачів», але пізніше за результатами обговорення цього законопроекту альтернативним законопроектом № 6670-1 було запропоновано виключити із компетенції третейського суду саме «спори щодо захисту прав споживачів» з тою самою метою звільнення споживачів від плати за розгляд їх вимог.

Таким чином, існує нормативне визначення «справ щодо захисту прав споживачів», до яких відносяться справи, у яких позивачем є споживач , який просить суд захистити його права передбачені законодавством про захист прав споживачів. Отже, враховуючи дане роз`яснення можна дійти висновку, що позивач відповідно до ЗУ «Про третейські суди» не позбавлений можливості звернутись із позовом про захист своїх прав до Третейського суду в свою чергу позивач відповідно до ст. 16 ЦКУ, яка має назву «Захист цивільних прав та інтересів судом» і де вказано , що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Крім того, Договір про надання фінансового кредиту №0076-04/2016 р. від 04.08.2016 р. є припиненим 11.08.2016 р. шляхом його повного виконання позичальником/позивачем. Таким чином, Сторонами виконані всі умови укладеного Договору про надання фінансовою кредиту № 0076-04/2016 р. від 04.08.2016 р., спірні правовідносини між Кредитором та позичальником відсутні.

Отже, позивачем не було наведено належних та допустимих підстав того, що з боку відповідача були порушення вимог законодавства, а тому в позові необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 203, 263, 526, 638, 629, 1054, 1055 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінком Кредит» (03127, м. Київ, пр-т 40-річчя Жовтня, 100/2) про визнання недійсним кредитного договору- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Миколаєць