П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2019 року місто Київ

справа № 753/14584/16-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/819/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Трусової Т.О. від 31 серпня 2017 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк", правноступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 1 липня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 20 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 30 червня 2016 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом та штрафів, становить 41 680 грн. 46 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ "ПриватБанк" просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 41 680 грн. 46 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по тілу кредиту в розмірі 19 367 грн. 63 коп., а також сплачений судовий збір у розмірі 633 грн. 88 коп., а всього 20 001 грн. 51 коп. В іншій частині позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що банком не було надано до суду належних доказів укладення між сторонами договору на отримання кредиту у виді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 20 000 грн. як і доказів на договірне списання грошових коштів з її зарплатної картки; частково задовольняючи позовні вимоги, суд безпідставно застосував

статтю 1212 ЦК України, оскільки положення даної статі не відносяться до кредитних правовідносин, крім того суд вийшов за межі позовних вимог; банком пропущено строк позовної давності, оскільки відповідач не погоджувала з позивачем договірне списання коштів з її зарплатної картки, тому списання коштів з її рахунку не свідчить про визнання нею боргу.

Відзив на апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" до суду не подало.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник АТ КБ "ПриватБанк" - Хитрова Л.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 1 липня 2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідач оформила зарплатний пакет (а.с. 55-56).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , станом на 30 червня 2016 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 41 680 грн. 46 коп., яка складається із: заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 367 грн. 63 коп., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 19 851 грн. 86 коп., штрафу відповідно до договору у розмірі 500 грн. (фіксована частина), штрафу за договором у розмірі 1960 грн. 97 коп. (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив із того, що оскільки у справі відсутній договір на отримання кредиту у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, крім того відсутні жодні інші письмові докази, які б указували на те, що сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, тому відсутні правові підстави для того, щоб стверджувати про існування між сторонами кредитних правовідносин. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач без достатньої правової підстави отримала від банку грошові кошти у розмірі 19 367 грн. 63 коп. і розпорядилася ними на власний розсуд, а тому вони підлягають поверненню банку на підставі статі 1212 ЦК України, як безпідставно отримані.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статі 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положенням статей 638, 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі і згоди з усіх істотних умов договору.

Як передбачено частиною 3 статі 10 та частиною 1 статі 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статі 60 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статі 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статі 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 179 ЦПК України 2004 року передбачено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Як убачається з матеріалів справи, анкета-заява від 1 липня 2010 року не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі і на умовах, обумовлених у позові.

Згідно з анкети-заяви ОСОБА_1 оформила лише зарплатний пакет, а будь-які докази отримання нею кредитної картки в матеріалах справи відсутні. Надана позивачем довідка про умови кредитування не містить підпису відповідача про отримання кредиту, а анкета-заява містить підпис щодо погодження із зарплатною карткою.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки в судовому засіданні не доведено укладання кредитного договору.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив відсутність допустимих доказів на підтвердження виникнення кредитних правовідносин між сторонами.

Разом з тим, висновок суду про отримання ОСОБА_1 від банку грошових коштів у розмірі 19 367 грн. 63 коп. без достатньої правової підстави і стягнення їх з відповідача на підставі статі 1212 ЦК України є помилковим.

Виходячи з загальних положень ЦПК України підставу позову можна визначити як фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

При цьому процесуальним правом змінити підстави позову наділений лише позивач (частина 2 статі 31 ЦПК України 2004 року).

Так, звертаючись з даним позов до суду, позивач посилався на порушення відповідачем умов кредитного договору і просив суд стягнути заборгованість саме з цих підстав, при цьому банк не вказував на те, що грошові кошти були отримані відповідачем без достатньо правової підстави і мають бути стягнуті виходячи з положень Глави 83 ЦК України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави".

Таким чином, стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" грошові кошти як такі, що були отримані без достатньої правової підстави, суд першої інстанції фактично змінив підстави поданого банком позову, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника в частині застосування наслідків спливу позовної давності колегією суддів не перевіряються, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" з підстав його недоведеності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк".

Відповідно до частин 1, 13 статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 067 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 067 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 червня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова