Провадження № 22-ц/802/517/19 Категорія: 7 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Луцька міська рада, Публічне акціонерне товариство «Волиньгаз», про знесення самовільного будівництва за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2019 року,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_5 , треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Луцька міська рада, Публічне акціонерне товариство «Волиньгаз» про знесення самочинного будівництва, покликаючись на такі обставини.

Позивачі проживають в АДРЕСА_1 , їхнім сусідом є ОСОБА_5 , який самовільно звів над розподільчим газопроводом низького тиску погріб. Право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться самовільне будівництво, належить позивачам. Відповідно до Кодексу газорозподільних систем та нормативних вимог ДБН, відстань від газопроводу низького тиску до будівель та споруд має бути 2,0 м., а в дійсності газопровід проходить біля будівлі (0,4 м), що заважає безпечній експлуатації даного газопроводу та може мати непередбачувані наслідки.

Просять зобов`язати ОСОБА_5 знести самочинно зведений ним погріб, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Витрати у справі стягнути з відповідача на користь позивачів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 07 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи просять оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що погріб з шийкою Г не відноситься до самочинного будівництва, також існує можливість переобладнання газопроводу.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр), Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №88819975 від 05.06.2017 року ОСОБА_5 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.6).

Позивачі є співвласниками будинку по АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що як позивачі, так і відповідач не будували будинків, власниками яких вони є на даний час.

Зокрема, відповідач ОСОБА_5 набув права власності на будинок та господарські споруди, у тому числі, на погріб з шийкою Г, в порядку спадкування після смерті матері, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В.В., р. №5322, відповідно до якого, біля житлового будинку, який спадкується, розташовані такі надвірні будівлі та споруди: літня кухня Б-1, літня кухня В-1, погріб з шийкою Г, гараж Д-1, сарай б, вбиральня в, огорожа 1, які належали його матері ОСОБА_6 на підставі рішення народного суду м. Луцька Волинської області від 21.12.1972 р. та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03 червня 1991 року першою Луцької державної нотаріальною конторою Волинської області за р № 1-2354, зареєстрованого комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 23.07.2011 року за реєстраційним №34212192 (а.с. 92-94).

Наведеним спростовуються доводи позивачів про те, що відповідач ОСОБА_5 здійснив самочинне будівництво погреба з шийкою Г.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018 від 30.05.2018 року, земельна ділянка, яка розташована в АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.14-16).

З рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.01.2016 року в справі №161/3251/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Луцької міської ради про скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки, визнання Державного акту на право власності недійсним та скасування державної реєстрації, яке залишено в силі судами вищих інстанцій вбачається, що позивачі набули права власності на будинок в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_7 Зазначеним рішенням суду постановлено визнати незаконним та скасувати рішення Луцької міської ради від 02 березня 2006 року №2/2.1 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення садівництва та надання в оренду» в частині передачі земельної ділянки площею 0,0696 га для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 . Визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0696 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_7 та зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та скасувати запис про його реєстрацію.

Тобто, рішенням суду встановлено незаконність приватизації земельної ділянки, на якій знаходиться погріб з шийкою, батьком позивачів ОСОБА_7 Переглядаючи рішення суду першої інстанції у справі №161/3251/15-ц, Апеляційний суд Волинської області в ухвалі від 21 квітня 2016 року встановив, що погріб з шийкою Г не відноситься до самочинного будівництва (а.с.58-60).

Оскільки питання про те, чи є погріб з шийкою Г самочинним будівництвом, було предметом розгляду суду в справі №161/3251/15-ц, учасниками якої були позивачі та відповідач, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначена обставина не підлягає доведенню, виходячи з положень пункту 4 статті 82 ЦПК України, вказавши на безпідставність заявлених позовних вимог.

Крім того, судом обґрунтовано взято до уваги доводи відповідача про можливість переобладнання газопроводу, що підтверджується листом ПАТ «Волиньгаз» від 06.12.2018 року (а.с. ). Аргументи позивачів про те, що лише у разі розроблення проектної документації можливо зробити висновок про можливість переобладнання газопроводу є неспроможними і спростовуються змістом зазначеного вище листа, який є офіційною відповіддю ПАТ «Волиньгаз» на звернення відповідача та містить правові обґрунтування (а.с.124).

Доводи апеляційної скарги про те, що у Реєстрі відсутня інформація про складові будинковолодіння, належного ОСОБА_5 , що, на думку позивачів, указує на самочинність будівництва , є помилковим і спростовується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим ОСОБА_5 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В.В., р. №5322, згідно з яким, разом з будинком по АДРЕСА_2, відповідач успадкував і господарські будівлі, у тому числі погріб з шийкою Г, а також зазначеними вище рішенням судів.

Відсутність відповідного запису у Реєстрі за таких обставин, не свідчить про те, що погріб був збудований батьками відповідача самочинно, крім того, зібрані у справі докази вказують на протилежне.

Також при розгляді цієї справи апеляційний суд враховує ту обставину, що погріб з шийкою Г був збудований батьками відповідача, зі згоди своїх сусідів - батьків позивача, що відповідало чинній на час його будівництва Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1996 року, про що зазначив у своєму судовому рішенні від 21 квітня 2016 року у справі № 161/3521/15ц Апеляційний суд Волинської області (а.с. 58-60).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивної оцінки обставин справи та доказів, яким суд дав правильну правову оцінку. При цьому апеляційний суд враховує, що , як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги скарги є необґрунтованими, підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: