Справа № 462/2502/17 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3032/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

З участю: позивача ОСОБА_1 та її адвоката Кравець Н.Г., представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 462/2502/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, орган опіки та піклування в особі Залізничної районної адміністрації, про визнання права користування житлом,-

в с т а н о в и в :

Позивач-відповідач ОСОБА_1 8.06.2017 року звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що вона проживає та зареєстрована разом з неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_1 , яка була надана її батькові ОСОБА_6 на підставі ордера № 618 від 06.07.1979 року на сім`ю з чотирьох осіб: батька, її, брата та матері. Згідно ордера квартира складається з двох кімнат площею 28,1 кв.м., загальною площею 49,8 кв.м. 25.04.2003 року ОСОБА_6 одружився з відповідачем ОСОБА_4 , яка стала проживати без її згоди в квартирі та народила сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4. Її батько ОСОБА_6 почав здійснювати прибудову до квартири для її розширення. 04.02.08 року розпорядженням Залізничної райадміністрації м . Львова № 97 Костеку С.С. погоджено технічну можливість експлуатації перепланованої і розширеної квартири за рахунок прибудови. У зазначеному розпорядженні вказано, що квартира до перепланування і розширення складалась з двох житлових кімнат площею14,5 м2 та 15,4 кв.м., кухні 5,6 кв.м., коридорів площею 3,7,5,9 кв.м., поєднаного санвузла 3,4 кв.м.-загальна площа 49,8 кв.м, житлова -29,0 кв.м. Одночасно адміністрація зобов`язала ОСОБА_6 вчинити певні дії та здати в експлуатацію добудову через інспекцію держархбудконтролю. Добудову в експлуатацію не прийнято, оскільки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер і після його смерті вона звернулась у Залізничну адміністрацію із заявою про укладення з нею договору найму на квартиру площею та кількістю кімнат, як зазначено у ордері. До цього часу договір не було укладено, так як внаслідок самоуправного перепланування квартири ОСОБА_6 , заклавши двері кімнати, приєднав її до добудови, чим утворив окреме житлове приміщення, тим самим він зменшив житлове приміщення і в даний час квартира фактично складається з однієї житлової кімнати. Відповідачка зі своєю дитиною без реєстрації проживає у добудові, веде окреме господарство і членом її родини ніколи не була. Основним наймачем квартири до теперішнього часу є ОСОБА_6 . Працівники адміністрації погоджуються укласти договір найму на однокімнатну квартиру та не приймають ніяких заходів про повернення самоуправно відчуженої кімнати, яку приєднано шляхом закладення дверей до самочинно влаштованої прибудови і належить громаді. Вона разом з сином проживає в одній кімнаті площею, яка не відповідає встановленій у ст.47 Житлового Кодексу нормі. Заклавши двері, її батько ОСОБА_6 та відповідач позбавили її і сина можливості користуватись квартирою. Просить суд ухвалити рішення про демонтаж у квартирі АДРЕСА_1 самочинно закладені двері кімнати площею 14,5 кв.м. та виселити відповідачку з всіма членами її сім`ї із самоуправно зайнятої кімнати.

Відповідач -позивач ОСОБА_4 надала зустрічний позов, в якому зазначила, що вселилася у спірне приміщення як член сім`ї основного квартиронаймача, зі згоди інших наймачів, з 2001 року у ній проживає, приймає участь в її утриманні, тут народився та проживає її син ОСОБА_8 . Спірна квартира була надана гр. ОСОБА_6 з розрахунку на сім`ю із чотирьох осіб, однак в подальшому зберегли реєстрацію лише сам ОСОБА_6 , як основний квартиронаймач та його дочка ОСОБА_1 , відповідачка у справі. 19 березня ІНФОРМАЦІЯ_4 в неї та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_8 , який з самого народження був зареєстрована у спірній квартирі. 25 квітня 2003 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6 та у грудні 2008 року була зареєстрована у спірній квартирі як член його сім`ї. Вони з чоловіком вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги з сімейного бюджету. Вважає, що вона та її син ОСОБА_8 набули рівного з іншими квартиронаймачами права користування спірним житлом. Вона проживала в квартирі зі згоди позивача-відповідача ОСОБА_1 , яка жодного разу не висловлювала своїх заперечень з цього приводу, не зверталася до суду з приводу порушення її права, хоча їй було відомо про її реєстрацію, оскільки брала щорічну довідку про склад сім`ї та прописку для отримання соціальної допомоги, як мати-одиначка. Звертаючись до суду через 9 років після смерті ОСОБА_6 , позивач-відповідач ОСОБА_1 порушила встановлений 3-річний строк звернення до суду. За життя ОСОБА_6 здійснив реконструкцію квартири за рахунок приєднання частини балкону загального користування, підвальних приміщень та прибудови. ОСОБА_6 були закладені двері між двома кімнатами. Таким чином, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 отримала у своє розпорядження окрему повноцінну квартиру, не заперечуючи проти цього, та переїхала у квартиру АДРЕСА_1 , яка складалася з 1-ї кімнати, відразу після проведення реконструкції. Після завершення робіт ОСОБА_6 зайнявся питанням узаконення реорганізації, але не зміг її завершити у зв`язку із своєю смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті вона з метою узаконення проведеної реорганізації звернулася до Залізничного районного суду м. Львова. Заочним рішенням від 03.10.2011 року частину спірної квартири (а саме одну житлову кімнату площею 15,4 кв. м.) разом з приєднаними підвальними приміщеннями і добудовою було виділено в окремий об`єкт нерухомості, якому присвоєно номер АДРЕСА_1 . Також за нею було визнано право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки вона фактично проживала разом з малолітнім сином у квартирі АДРЕСА_1 , відповідно вона знялася з реєстрації у спірному житлі та зареєструвалась у квартирі АДРЕСА_1. Приблизно через рік після постановлення рішення Львівська міська рада звернулася до Залізничного суду із заявою про перегляд заочного рішення від 03.10.2011 року. 17 грудня 2012 року заочне рішення було скасоване, в подальшому вона написала заяву про залишення її заяви без розгляду. Разом з тим вона звернулася до позивача-відповідача ОСОБА_1 з пропозицією вирішити спір у мирному порядку. Однак, та відмовилася. З моменту скасування заочного рішення від 03.10.2011 року жиле приміщення, у якому вона проживає разом с сином ОСОБА_9 , втратило свій статус окремого об`єкту нерухомості. Разом із тим воно знову стало частиною спірної квартири АДРЕСА_1 . На даний час вона проживає у приміщенні, яке є невід`ємною частиною спірної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_5 вона народила доньку ОСОБА_10 , є одинокою матір`ю та спірне житло також є єдиним місцем проживання її та її дітей. Вважає, що вона та її діти мають право на проживання в спірній квартирі, відсутність реєстрації порушують їх права. Просить суд визнати за нею та її дітьми право користування жилою площею квартири АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним рішенням суду у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права користування житлом задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 право користування жилою площею квартири АДРЕСА_1 .

Судові витрати покладено на позивача-відповідача ОСОБА_1 .

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Відмовляючи у задоволенні позову, суд взяв до уваги лише пояснення відповідача за первісним позовом ОСОБА_12 , не врахувавши пояснення свідків, а також інші письмові докази, які наявні в метеріалах справи, зокрема акти, поверховий план, постанову Окружного адміністративного суду м.Львова. Ухваливши рішення про задоволення зустрічного позову, суд погіршив її житлові умови, оскільки визнав право на користування відповідача та її сім`ї у кімнаті, в якій вона проживає, не врахувавши, що відповідач користується добудовою площею 79 кв.м. Звертає увагу, що ОСОБА_12 була поселена у квартиру без її згоди. Крім цього, зазначає, що судом не враховано, що позов про демонтаж самовільно побудованої стіни, яка зменшила площу квартири підтримав представник районної адміністрації. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України Відзив на апеляційну скаргу не наданий.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_13 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_14 , заперечення представника Залізничної РА Рибака М.С., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до Ордера № 6Р8 від 06.07.1979 року виданого на ім`я ОСОБА_6 сім`я якого складається із чотирьох чоловік, визнається право на заняття двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Підставою видачі Ордера було рішення виконкому Залізничної районної ради народних депутатів м.Львова від 26.06.1979 року № 320. (а.с.7).

Згідно Довідки № 2885 від 22.12.2016 року у квартирі АДРЕСА_1 станом на день видачі довідки зареєстровані ОСОБА_1 та її син ОСОБА_15 Основним квартиронаймачем квартири зазначений ОСОБА_6 згідно Ордеру 618 від 06.07.1979 року.

Квартира складається з двох кімнат загальною площею 40,50 кв.м, житловою площею 28,10 кв.м. (а.с.4).

Згідно Акту обстеження, складеного ЛКП «Граніт» 26.12.2016 року з виходом на місце в квартиру АДРЕСА_1 момент обстеження встановлено, що квартира складається з однієї житлової кімнати площею 14,4 кв.м, кухні 5,0 кв.м, санвузла 3,4 кв.м. коридору 3,1 кв.м. Загальна площа квартири 25,9 кв.м. (а.с.5).

Згідно Довідки ЛКП «Привокзальне» від 28.10.2009 року ОСОБА_4 та її син ОСОБА_8 , 2002 року народження зареєстровані у квартирі 7 будинок АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 з грудня 2008 року. (а.с.49).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах двох дітей, суд першої інстанції встановив, що основним квартиронаймачем спірної квартири був ОСОБА_6 З 2001 року ОСОБА_6 проживав у спірній квартирі у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_4 , де також проживала його дочка - позивач по справі ОСОБА_1

19.03. 2003 року у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_8 , який був зареєстрований у спірній квартирі, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (а.с.47).

25.04.2003 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у міському відділі РАГС Львівського МУЮ, актовий запис № 543 від 25.04.2003 року (а.с.47).

Відтак, відповідач ОСОБА_4 та син ОСОБА_6 стали членами сім`ї основного квартиронаймача та були поселені, зареєстровані у спірній квартирі.

Відповідно до ч.1 ст. 64 Житлового кодексу України (далі ЖК) члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Згідно ч.2 ст.64 ЖК до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

За змістом ч.3 ст. 64 ЖК якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати у займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та достовірних доказів з приводу її заперечення щодо проживання у квартирі батька із новою сім`єю. Суд першої інстанції підставно зазначив, що право вселення у квартиру ОСОБА_4 та народження і реєстрація сина ОСОБА_17 було визначальним правом основного квартиронаймача.

17.08.2005 року у позивача ОСОБА_1 як матері-одиночки народився син ОСОБА_18 , який був зареєстрований у спірній квартирі.

З метою усунення конфліктних ситуацій між двома сім`ями, основний квартиронаймач квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 визначив порядок користування квартирою, замурувавши двері між прохідними кімнатами. Внаслідок цього ОСОБА_1 разом із її сином ОСОБА_19 , 2005 року народження залишилася повноцінна однокімнатна квартира, а іншу кімнату площею 14,6 ОСОБА_6 залишив для себе та своєї сім`ї, встановивши окремий вхід та прибудову.

Витягом із протоколу №20 засідання міжвідомчої комісії від 04.08.2007 року п.18 ОСОБА_6 було дозволено експлуатувати самочинно реконструйовану і розширену квартиру за рахунок прибудови «а-1», площі балкону загального користування та приєднати підвальні приміщення, які використовуються як службові приміщення. (а.с.11).

Висновок міжвідомчої комісії затверджений Розпорядженням №97 від 04.02.2008 року Залізничної РА ЛМР. (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_4 народилася дочка ОСОБА_20 .

Відповідно до ч.2 ст. 17 Цивільного кодексу України (далі ЦК) місцем проживання неповнолітніх, які не досягли 15 років визнається місце проживання їхніх батьків.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки вселення відповідача ОСОБА_4 , її реєстрація у спірній квартирі відбулася за погодженням основного квартиронаймача, заперечень з приводу цього у позивача не було, разом вели спільне господарство, відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі із основним квартиронаймачем ОСОБА_6 У цій квартирі народилися діти, які є неповнолітніми.

Спірна квартира була і є на даний час основним місцем проживання відповідача ОСОБА_4 та її двох дітей: сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньки ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 Іншого житла у відповідача ОСОБА_4 немає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував роз`яснення Пленуму ВСУ від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України» із змінами, внесеними постановами №2 Пленуму від 10.03.1989 року та №3 від 25 грудня 1992 року.

Суд погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відмови щодо демонтажу замурованих дверей у квартирі АДРЕСА_1 .

За приписами ст.47 Конституції України кожний має право на житло.

Враховуючи те, що сторони по справі є членами однієї родини, правомірно вселені у спірну квартиру чи народилися у ній (діти як однієї так і другої сторони) , тому мають рівні права щодо проживання у квартирі та користування нею.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова вд 06 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк