ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року

м.Суми

Справа №577/5736/18

Номер провадження 22-ц/816/3246/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

сторони:

позивач - Конотопський міськрайцентр зайнятості,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року, у складі судді Кравченка В.О., ухвалене у м. Конотоп,

в с т а н о в и в :

26 грудня 2018 року Конотопський міськрайцентр зайнятості звернувся з позовом до ОСОБА_1 , з якої на підставі ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2 березня 2000 року № 1533-III, просив стягнути 11762 грн 46 коп незаконно отриманої допомоги по безробіттю за період з 18 травня 2017 по 11 вересня 2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Конотопським міськрайцентром зайнятості 11 листопада 2016 року ОСОБА_1 було надано статус безробітної, а з 18 листопада 2016 року призначено допомогу по безробіттю на підставі ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплату якої припинено з 12 вересня 2017 року у зв`язку з працевлаштуванням відповідача у ТОВ «Біо Лат». За даними Єдиного державного реєстру адвокатів, 18 травня 2017 року на підставі особистої заяви ОСОБА_1 поновила право на заняття адвокатською діяльністю, тому відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, і з цього дня вважається самозайнятою особою, однак в порушення вимог ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» ОСОБА_1 , як застрахована особа, зареєстрована в установленому порядку як безробітна, своєчасно не подала відомості про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, з 18 травня 2017 року по 11 вересня 2017 року ОСОБА_1 незаконно отримала допомогу по безробіттю у сумі 11762 грн 46 коп, яку в добровільному порядку не повернула.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року позовні вимоги Конотопського міськрайцентру зайнятості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Конотопського міськрайцентру зайнятості 11762 грн 46 коп незаконно отриманої допомоги по безробіттю за період з 18 травня 2017 року по 11 вересня 2017 року, а також 1762 грн судових витрат, а всього 13524 грн 46 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнути з Конотопського міського центру зайнятості на її користь 2643 грн судових витрат.

Зазначає, що у травні 2017 року, переглядаючи Реєстр адвокатів України не знайшла себе у списку адвокатів, за зверненням до ради адвокатів Сумської області було з`ясовано, що її адвокатська діяльність припинена у 2013 році і лише на початку вересня 2017 року змогла отримати витяг з Реєстру про поновлення професійної діяльності. Також у період з 18 травня 2017 року по 12 вересня 2017 року не могла здійснювати адвокатську діяльність, оскільки її свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видане в 2002 році не відповідало встановленому зразку.

Вважає, що позивачем не доведено її вину у формі прямого умислу, спрямованого на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю. Вказує, що матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄЄРДР за № 0000292 від 21 березня 2018 року встановлено, що адвокатською діяльністю фактично вона почала займатися лише з 07 лютого 2018 року, коли зареєструвалася як ФОП, фактів заняття адвокатською діяльність у період з 18 травня 2017 року по 12 вересня 2017 року під час досудового слідства не встановлено та не підтверджено, що вона була обізнана про поновлення її права на заняття адвокатською діяльністю з 18 травня 2017 року.

Доводить, що у Конотопського міського центру зайнятості відсутнє право на стягнення цих коштів, оскільки у період 01 січня 2017 року по 12 вересня 2017 року кошти нею отримувалися за рахунок ТОВ «Біо Лат».

У відзиві на апеляційну скаргу Конотопський міськрайцентр зайнятості просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване. Доводить, що адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю, тому особа не може вважатися незайнятою з часу отримання нею свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не залежно від часу взяття її на облік органами ДФС України.

Посилаючись на п. 2 перехідних положень ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року, вказує про необґрунтованість доводів апеляційної скарги про невідповідність свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого відповідачу у 2002 році встановленому зразку, оскільки свідоцтва, видані до набрання чинності цим законом, вважаються чинними і не підлягають обміну або заміні. Твердження про необізнаність відповідача про поновлення її права на заняття адвокатською спростовується подачею нею заяви про відновлення такої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн х 100= 176200 грн), тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2016 року на підставі заяви ОСОБА_1 , відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Конотопським міськрайонним центром зайнятості їй надано статус безробітної, а з 18 листопада 2016 року призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі (а.с. 7, 8, 9).

З 12 вересня 2017 року відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з працевлаштуванням (а.с. 11 зв.).

З листа Ради адвокатів Сумської області від 18 квітня 2018 року вбачається, що вперше свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 отримала 21 червня 2002 року, на підставі її заяви 02 січня 2013 року право останньої на заняття адвокатською діяльністю було зупинено, а з 18 травня 2017 року поновлено, що підтверджується і витягом з Єдиного реєстру адвокатів (а.с. 17).

Крім того, 15 січня 2018 року було прийняте рішення про видачу ОСОБА_1 Свідоцтво нового зразка, але з 18 травня 2017 року по 15 січня 2018 року ОСОБА_1 мала право займатися адвокатською діяльністю (а.с. 14, 50, 51, 52).

Листом від 23 жовтня 2018 року Рада адвокатів Сумської області повідомила, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 отримала 21 червня 2002 року, яке на час поновлення з 18 травня 2017 року було дійсним, що свідчить про право адвоката займатися адвокатською діяльністю (а.с. 16).

Згідно з довідкою Центру зайнятості № 1319 від 05 листопада 2018 року, ОСОБА_1 за період з 18 травня 2017 року по 11 вересня 2017 року отримала 11762 грн 46 коп допомоги по безробіттю (а.с. 23).

06 листопада 2018 року Конотопським МРЦЗ видано наказ № 7 про повернення ОСОБА_1 коштів, виплачених як допомога по безробіттю в сумі 11762 грн 46 коп, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 п. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття», а саме: неповідомлення про поновлення права на заняття адвокатською діяльністю в період отримання допомоги по безробіттю, та запропоновано добровільно повернути кошти протягом 15 календарних днів, про що 22 листопада 2018 року ОСОБА_1 повідомлена рекомендованим листом (а.с. 18, 19, 20).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в силу положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ОСОБА_1 з дня поновлення права на заняття адвокатською діяльністю є зайнятою особою і не має права на виплату допомоги по безробіттю, а тому допомога по безробіттю за період з 18 травня 2017 року по 11 вересня 2017 року отримана нею незаконно і підлягає стягненню у примусовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими.

Частиною 2 ст. 13 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

У п. 1 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вказано, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності, а частиною 4 передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю поновлюється з дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону заяви адвоката про поновлення права на заняття адвокатською діяльністю.

За приписами п. 1 ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Положеннями ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 31 вказаного Закону передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Згідно з ч. 3 ст. 44 ЗУ «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Крім того, ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та ст. 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю.

При цьому судом першої інстанції правильно зазначено про наявність недобросовісності з боку відповідача, оскільки з 18 травня 2017 року було поновлено право ОСОБА_1 на заняття адвокатською діяльністю і в силу положень ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вона набула статус самозайнятої особи, однак в порушення вимог ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не повідомила про цю обставину центр зайнятості та по 11 вересня 2017 року продовжувала отримувати допомогу по безробіттю.

Доводи ОСОБА_1 щодо початку фактичного заняття адвокатською діяльністю лише з 07 лютого 2018 року після реєстрації як ФОП, колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги, оскільки ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою, а п. 14.1.226. Податкового кодексу України визначено, що самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Діяльність адвокатів віднесена до незалежної професійної діяльності.

За таких обставин ОСОБА_1 , як адвокат, не може вважатися незайнятою особою з часу отримання нею свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, незалежно від часу взяття її на облік органами Державної Фіксальної служби України.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах досудового розслідування № 0000292 від 21 березня 2018 року підтвердження факту її обізнаності про поновлення її права на заняття адвокатською діяльністю з 18 травня 2017 року, оскільки із запиту старшого слідчого Конотопського відділу поліції НП України ГУ НП в Сумській області від 21 серпня 2018 року до Державної служби зайнятості України вбачається, що розслідуванням встановлено, що 18 травня право ОСОБА_1 на заняття адвокатською діяльністю поновлено на підставі її заяви, та в період з 18 травня 2017 року по 12 вересня 2017 року, являючись адвокатом, одночасно перебувала на обліку в Конотопському міськрайонному центрі зайнятості населення та отримувала допомогу по безробіттю (а.с. 11).

Доводи ОСОБА_1 про те, що у період 01 січня 2017 року по 12 вересня 2017 року кошти нею отримувалися за рахунок ТОВ «Біо Лат», а тому Конотопський міськрайцентр не має права на стягнення цих коштів є не обґрунтованими, оскільки в персональній картці ОСОБА_1 , створеної Конотопським МРЦЗ, вказано, що в ТОВ «Біо Лат» вона працевлаштована з 12 вересня 2017 року (а.с. 7).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат відповідно до п. 13 ст. 141 ЦПК України.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Конотопського міського центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик