ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2875/19 Справа № 185/800/18 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Павлоградська міська рада Дніпропетровської області про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його розподіл, визнання недійсним договору дарування та витребування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в якому просив встановити факт проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою в період з 01 січня 2012 року по 29 березня 2018 року, визнати спільною сумісною власністю сторін земельну ділянку та житловий будинок, що розташований на ній, і поділити його, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину цього майна, визнати частково недійсним договір дарування житлового будинку, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та витребувати спірне майно на користь ОСОБА_2

В обґрунтування позову посилався на те, що з ОСОБА_1 вони познайомилися у 2010 році, коли працювали в одній організації. З 2012 року стали мати близькі стосунки як чоловік та жінка, періодично зустрічалися та проводили разом багато часу, з того ж часу вони стали проживати сумісно у квартирі, яку винаймали та яка розташована на селищі ПШБ м. Павлограда Дніпропетровської області, з того часу вони стали однією сім`єю, постійно проживали разом, мали спільний бюджет, матеріально та морально підтримували один одного. У 2013 році вони переїхали на постійне проживання до батьків відповідача у с.Малолександрівка Павлоградського району, де мешкали у домоволодінні АДРЕСА_1 . У той час ОСОБА_1 була вагітна і вони очікували народження сумісної дитини. В цей час сторони стали шукати для себе власне житло та прийняли рішення побудувати приватний будинок. З цією метою вони знайшли у м.Павлограді за адресою: АДРЕСА_3 земельну ділянку із розташованим на ній фундаментом, у подальшому згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 травня 2014 року ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 0,0935 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) по АДРЕСА_2 за 46 874 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася сумісна дитина - донька ОСОБА_5 , позивач був записаний батьком у її свідоцтві про народження. Після купівлі зазначеної земельної ділянки позивач почав будівництво на ній житлового будинку, вкладаючи у це кошти. У липні 2015 року, сторони із сумісною дитиною заселилися до спірного будинку. В 2017 році у сторін стали виникати конфлікти, 29 березня 2018 року відповідачі пред`явили позивачеві договір дарування домоволодіння на користь відповідачки ОСОБА_4 та вигнали його з будинку.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою в період з 01 січня 2012 року по 29 березня 2018 року /а.с. 136-140/.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0935 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) по АДРЕСА_2 та житловий будинок АДРЕСА_3 і поділено їх, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину цього майна.

Визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 21 березня 2018 року і посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Нижник А.М. в частині дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 .

Витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 .

Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що воно є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, оскільки судом не було враховано, що право власності на спірний житловий будинок було оформлено позивачем коли сторони проживали окремо, у зв`язку з чим він не входить у спільне майно подружжя та не підлягає поділу. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження сторони мають сумісну дитину - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.8/.

Відповідно даних позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, відповідач визнає, що вона з 30 жовтня 2012 року по 31 грудня 2017 року проживала у цивільному шлюбі з позивачем /а.с.49/.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Кримським Е.В. ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 0,0935 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) по АДРЕСА_3 за 46 874 грн. /а.с.33/.

Тобто, земельна ділянка була придбана відповідачем під час спільного проживання однією сім`єю з позивачем.

На вказаній земельній ділянці збудований житловий будинок АДРЕСА_3 , житловою площею 16,8 кв.м. , загальною площею 122,1 кв.м. Державна реєстрація права власності щодо вказаного нерухомого майна здійснена на ім`я ОСОБА_1 , номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 25244105 від 13 березня 2018 року.

Згідно договору дарування житлового будинку АДРЕСА_3 , укладеного 21 березня 2018 року та посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Нижник А.М. ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_3 /а.с.51/.

Враховуючи надані сторонами пояснення та дослідивши надані в їх обгрунтування докази, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо доведенності сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2012 року по 29 грудня 2017 року.

Відповідно до акту за місцем розташування спірного домоволодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з липня 2015 року проживають спільно за адресою АДРЕСА_3 . Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про доведенність обставин щодо будівництва спірного домоволодіння під час спільного проживання однією сім`єю з позивача та відповідача.

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-37цс11 від 20 лютого 2012 року , яка згідно зі ст.360-7 є обов`язковою для судів під час розгляду інших справ.

У відповідності до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна земельна ділянка та домоволодіння були придбані ОСОБА_2 із ОСОБА_1 , під час проживання однією сім`єю, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частину цього майна є законними та обгрунтованими.

Враховуючи задоволення вимог щодо визнання права власності за позивачем на 1/2 частину спірного житлового будинку в порядку поділу сумісного майна, договір дарування житлового будинку, укладений на користь ОСОБА_4 , підлягє визнанню недійсним в частині дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 .

Доводи апеляційної скарги щодо оформлення права власності на будинок після припинення сімейних відносин не заслуговують на увагу, оскільки судом під час розгляду справи було встановлено, що спірний житловий будинок було фактично збудовано під час спільного проживання сторін та оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна.

Відповідно до норми ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка , які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст.74 СК України необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними сталися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах , для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період , протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров