Ухвала

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 756/6373/18

провадження № 22-ц/824/8524/2019

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кравець В.А., перевіривши відповідність вимогам статті 356 ЦПК України апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надання правничої допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення коштів.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення заборгованості за надання правничої допомоги.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2019 року первісний позов задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 18 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, для надіслання на адресу апеляційного суду оригіналу апеляційної скарги та оригіналу квитанції про сплату судового збору.

Апелянту роз`яснено, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені статтею 357 ЦПК України.

Копію ухвали Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року особою за довіреністю отримано 20 травня 2019 року.

На виконання вимог указаної ухвали 30 травня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про усунення недоліків, а також клопотання про звільнення від сплати судового збору, в яких апелянт зазначає про неможливість сплатити відповідну суму судового збору, оскільки розмір судового збору перевищує 5 % від суми його річного доходу.

На підтвердження неможливості сплати судового збору апелянт, посилаючись на пункт 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», надав індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, з яких убачається, що сума заробітку ОСОБА_1 для нарахування пенсії за 2018 рік склала 37 230 грн., усього за рік 44 676 грн.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

За змістом частини першої статті 136 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій статті 136 ЦПК України, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (пункт 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» (Shishkovv. Russia).

При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 63-64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено випадки коли суд може звільнити особу від сплати судового збору, зокрема якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Звертаючись до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, апелянт посилався саме на пункт 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», яким передбачено, що від сплати судового збору у разі якщо його розмір перевищує 5 відсотків розміру річного доходу фізичної особи за попередній календарний рік можуть бути звільнені виключно позивачі.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 по даній справі має процесуальний статус відповідача, а отже положення пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» на апелянта не розповсюджуються.

Окрім того, у доданому відповідачем до клопотання документі відсутні будь-які відомості щодо розміру його фактичного доходу, оскільки вказана у відомостях Пенсійного фонду України про застраховану особу інформація стосується лише заробітної плати останнього, з якої провадяться відрахування для нарахування пенсії, також як і відсутня інформація щодо наявності у ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна, відкритих на його ім`я рахунків у банківських установах тощо.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, подані апелянтом докази та, ураховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, суд доходить висновку, що доводи, наведені ОСОБА_1 , не дають підстав для його задоволення та звільнення заявника від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки у їх підтвердження не надано належних доказів, а безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Оскільки норма закону, на яку посилається апелянт при зверненні з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, не підлягає застосуванню з огляду на процесуальний статус відповідача по справі, а доданий до клопотання документ не містить інформації щодо рівня майнового стану ОСОБА_1 та не свідчить про те, що він позбавлений можливості сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у встановленому законом розмірі, або, що такий розмір судового збору не є співмірним із матеріальними можливостями заявника, клопотання апелянта про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги задоволенню не підлягає.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , не сплативши судовий збір та не навівши переконливих доводів, які б давали підстави для звільнення його від сплати судового збору відповідно до норм закону, не виконав вимог ухвали Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року.

Окрім того, вимогою вищевказаної ухвали суду було також надання оригіналу апеляційної скарги, яку ОСОБА_1 також не виконав.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

З урахуванням наведених обставин, апеляційну скаргу необхідно визнати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357, ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2019 року - вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з часу її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Суддя В.А. Кравець