Справа № 182/7775/18
Провадження № 2/0182/817/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.10.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Багрової А.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів, отримання вкладу та процентів.

Представники відповідача Калітіна Олена Володимирівна за довіреністю № 02-36/2890 від 11.12.2017 року (а.с.34), ОСОБА_2 за довіреністю № 02-03/2888 від 13.11.2018 року (а.с.33).

Заяви по суті справи:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі АТ «Укрсоцбанк») про захист прав споживачів.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.2003 року вона успадкувала депозитний рахунок (вклад «класичний») у розмірі 120 000 грн. та відсотки за цим депозитом у розмірі 32000 грн. після смерті ОСОБА_3 , який був відкритий нею за життя в Нікопольській філії АКБ «Укрсоцбанк».

Позивач неодноразово зверталася до Банку з вимогою про отримання успадкованих коштів, однак відповідач до теперішнього часу ухиляється від їх виплати позивачеві, у зв`язку з чим вона вимушена звертатися до суду та просить зобов`язати АТ «Укрсоцбанк» повернути їй належні кошти у розмірі 120 000 грн. та відсотки за депозитним рахунком у розмірі 32 000 грн., які знаходяться у відповідача на підставі Договору № 551, укладеного 10.06.2002 року між ОСОБА_3 та АКБ «Укрсоцбанк» (а.с.1-3).

Не погодившись із позовними вимогами, представник АТ «Укрсоцбанк» подав відзив на позов, у якому заперечив наявність будь-яких правовідносин Банку із ОСОБА_3 (а.с.22-27). У той же час, просив застосувати строки позовної давності, оскільки договір, на наявність якого посилається позивач, укладений, з її слів, 10.06.2002 року, 09.10.2003 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину та саме з того часу вважала порушеними свої права. Однак, із позовом до суду звернулася лише у жовтні 2018 року, тобто с пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності. Також зазначив про відсутність можливості надати витребувані судом документи, а саме Договір від 10.06.2002 року, оскільки строк зберігання таких договорів закінчився.

30.11.2018 року Банк також надіслав письмові пояснення на позовну заяву (а.с.39-43). Посилається на те, що згідно свідоцтва, яке отримала ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , спадковим майном був поточний рахунок № НОМЕР_1 , що зберігається у Нікопольському відділенні «Укрсоцбанк», який належав померлій на підставі договору № 551 на відкриття депозитного рахунку (вклад «класичний»), укладеного 10.06.2002 року з Нікопольською філією АКБ «Укрсоцбанк». Проте, з часу відкриття рахунку пройшло більше 15 років, строки зберігання таких договорів закінчилися, тому Банк не може встановити факт наявності або відсутності будь-яких відносин зі спадкодавицею ОСОБА_3 . Згідно свідоцтва про право на спадщину, позивач успадкувала поточний рахунок, без зазначення будь-яких сум. До того ж, поняття поточного рахунку не тотожне депозитному.

11.03.2019 року ОСОБА_4 Т ОСОБА_5 подала відповідь на відзив, яка за своїм змістом аналогічна позовній заяві (а.с.71).

Від представника відповідача також надходили клопотання про призначення судових засідань у режимі відео конференції (а.с.30-31), про призначення справи до розгляду у загальному позовному провадженні (а.с.44-45).

Інших заяв та клопотань учасниками справи не подавалось.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалами суду від 23.10.2018 року провадження по справі було відкрито суддею Тихомировим І.В. та витребувано в АТ «Укрсоцбанк» належним чином завірену копію Договору № 551 на відкриття депозитного рахунку (вклад «Класичний»), укладеного 10.06.2002 року між ОСОБА_3 та АКБ «Укрсоцбанк» (а.с.16,17).

Ухвалою суду від 22.08.2019 року справу було прийнято до свого провадження суддею Багровою А.Г. у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_6 у відставку (а.с.80). Того ж дня відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотань про розгляд справи в загальному позовному провадженні та проведенні судових засідань по справі в режимі відео конференції (а.с.81).

Судом встановлено:

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого завідуючою Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашовою В.М. 09.10.2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2900, ОСОБА_1 успадкувала після смерті матері ОСОБА_3 , в тому числі, поточний рахунок за № НОМЕР_1 , що зберігається у Нікопольському відділенні «Укрсоцбанку», та належав померлій на підставі Договору № 551 на відкриття депозитного рахунку (вклад «класичний»), укладеного 10.06.2002 року з Нікопольською філією АКБ «Укрсоцбанк» (а.с.4).

26.12.2017 року, 01.06.2018 року, 05.02.2018 року позивач зверталася до відповідача з письмовими заявами про виплату їй коштів згідно свідоцтва про право на спадщину від 09.10.2003 року (а.с.8-10).

Представник АТ «Укрсоцбанк» позовні вимоги не визнає та, крім того, вважає, що ОСОБА_1 порушені строки позовної давності.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає у рішенні про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з підстав їх недоведеності.

Згідно положень ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

У той же час, ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували право її вимоги до АТ «Укрсоцбанк» обумовленої у позові грошової суми. Договір № 551 від 10.06.2002 року, на який посилається позивач, укладений між її матір`ю ОСОБА_3 та відповідачем, у матеріалах справи відсутній.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Отже, суд приходить до висновку про те, що сторони за час розгляду справи в суді розпорядилися своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не надала, а матеріали справи не містять доказів, із яких можна було б встановити наявність у неї права вимоги до АТ «Укрсоцбанк», суд не вбачає підстав для задоволення її позову.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 користувалася пільгою щодо сплати судового збору, передбаченою ЗУ «Про захист прав споживачів». Враховуючі, що суд відмовляє у задоволенні позову, судові витрати по справі, за змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, підлягають компенсації за рахунок державного бюджету у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,12,13,18,62,64,76,81,89,110,115,133,139,141,263-265,268 ЦПК України, ст. 11 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів, отримання вкладу та процентів відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його повного складення.

Повний текст рішення складено 18.10.2019 року.

Дані про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

відповідач Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»(, адреса: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29).

Суддя: А. Г. Багрова