ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/12456/18

Провадження № 22-ц/818/1399/19

28 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи ТДВ СТ «Домінанта», ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2018 року (суддя Єрмак Н.В.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ТДВ СТ «Домінанта», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на відшкодування спричиненої майнової шкоди 177695,75 грн., та 1500 грн. за проведення дослідження.

В обґрунтування позову зазначала, що внаслідок ДТП, яке мало місце 24.08.2017 року з вини відповідача було пошкоджено її автомобіль. Оскільки страхова компанія «Домінанта», в якій був застрахований автомобіль відповідача, втратило статус асоційованого члена МТСБУ та припинило членство, тому просила стягнути матеріальні збитки з відповідача. Зазначала, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 11.07.2018 року ОСОБА_2 було визнано винним у порушенні ПДР та вчиненні вказаної вище ДТП, але провадження закрито в зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нову, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що твердження суду про те, що позивач не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним є необґрунтованим. Безпідставним є і посилання в рішенні суду на обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки вона не позбавлена можливості звернутися до винної особи з приводу відшкодування завданої їй шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності доказів матеріального збитку, а саме відсутність розрахунку вартості залишків пошкодженого транспортного засобу. Крім того, зазначає, що його вина у ДТП судом не встановлена.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту, оскільки позивач не звертався із вимогою про відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, суду не надано доказів вартості транспортного засобу після пошкодження.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується.

Встановлено, що 24.08.2017 року ОСОБА_2 приблизно о 12:10 годині, керуючи автомобілем ГАЗ 3302, р.н. НОМЕР_1 по вул. Гвардійців-Широнінців в м. Харкові та на перехресті з вул. Бучми в м. Харкові при виконанні маневру поворот ліворуч на вул. Бучми, не надав переваги в русі транспортним засобам, які рухались у зустрічному напрямку, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Caddy Combi», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 В результаті дорожньо-транспортної пригоди зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 11.07.2018 року встановлено вину відповідача у скоєнні ДТП, провадження закрито в зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому у вказаній постанові суд дійшов висновку про те, що ДТП відбулось внаслідок недодержання водієм ОСОБА_2 п.п. 10.1 та 16.6 ПДР України та підтверджено висновком судово-автотехнічної експертизи №2294 від 12.06.2018 року.

ОСОБА_1 є власником автомобіля «Volkswagen Caddy Combi», р.н. НОМЕР_2 2008 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля «Volkswagen Caddy Combi», р.н. НОМЕР_2 , проведеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Caddy Combi», р.н. НОМЕР_2 до пошкодження становить 177698,75 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля 470241,74 грн. Тому експерт прийшов до переконання, що вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Volkswagen Caddy Combi», р.н. НОМЕР_2 складає його вартість до моменту пошкодження - 177698,75 грн.

Також встановлено та не заперечується сторонами, що на момент ДТП автомобіль ОСОБА_2 був забезпечений діючим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/333567055, виданим ТДВ СТ «Домінанта».

Як зазначається Сосновою А.М. в позовній заяві, позивачем були надані всі необхідні документи до даної страхової компанії, але відповідно до листа МТСБУ від 07.08.2018 року ТДВ СТ «Домінанта» з 02.07.2018 року втратило статус асоційованого члена МТСБУ та припинило членство.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

За правилами частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Під час вирішення спорів суди мають враховувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про обрання позивачем невірного способу захисту своїх прав, оскільки виникнення між сторонами деліктних зобов`язань та визначення ліміту відповідальності страхувальника в даному випадку є можливим лише після виконання страховиком договірних зобов`язань за договором страхування.

Посилання позивача на припинення діяльності ТДВ СТ «Домінанта» на висновки суду не впливає, оскільки вказані обставини у відповідності до ст.52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звільняють страхову компанію від обов`язку відшкодування шкоди у разі настання страхового випадку у межах встановленого ліміту ( а.с. 47 ).

Про це було наголошено і у вказаному вище листі МТСБУ від 07.08.2018 року.

Оскільки доказів звернення позивача до страховика з вимогами про відшкодування шкоди суду не надано, покладення цього обов`язку за винну особу є передчасним.

Крім того, відповідно до статті 30 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Визначити вказану різницю не вбачається можливим, оскільки позивачем не надано відомостей щодо вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди. Судовою колегією неодноразово роз`яснювалася сторонам можливість заявляти клопотання про призначення по справі експертизи для встановлення такої вартості, проте сторони відмовилися від проведення будь-яких експертиз.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко