Справа № 461/486/19 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/779/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в удовому засіданні представникаОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова в складі судді Волоско І.Р. від 25 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І., Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання недійним договору дарування квартири та скасування державної реєстрації права на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення - відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та винести ухвалу про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житлову квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 , шляхом заборони відчуження в будь-який спосіб та проведення будь-яких реєстраційних дій стосовно вказаної квартири до набрання рішенням законної сили. Вважає, що ухвала винесена формально, без дослідження позовної заяви та додатків до неї, які підтверджують, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду про задоволення позову. Зазначає, що предметом позовних вимог є не тільки визнання договору дарування квартири недійсним, а основною вимогою є скасування державної реєстрації права власності на житлову квартиру, яка зареєстрована на відповідача ОСОБА_4 та не накладення арешту на майно, яке є предметом позову, надасть можливість відповідачу на будь-якій стадії судового розгляду змінити власника квартири, що призведе до безпідставного подальшого розгляду цивільної справи та не виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В судове засідання окрім представника ОСОБА_1 решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також зважаючи на те, що від третьої особи Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І. до суду була подана заява про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Так, як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст.149, ч.1 ст.153, ст.2, 44 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, - виходив з того, що на підтвердження зазначених у заяві про забезпечення позову обставин, заявником до заяви про забезпечення позову та до позовної заяви не додано належних доказів, які б підтверджували існування підстав для забезпечення позову на цій стадії судового розгляду.Суд не вбачав правових підстав для забезпечення позову у спосіб накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки позивачем не доведена відповідність та співмірність виду забезпечення позову з заявленими позовними вимогами, який просить застосувати.З огляду на наведені обставини та правові норми, доводи заяви, додані докази, суд вважав, що відсутні правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів, вважає, що такі висновки обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими - не доведені.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як допред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, - «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

Відповідно до змісту п. 3 Постанови, - згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 згаданої Постанови, - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, - вважає, що заява про забезпечення позову підлягала до часткового задоволення та безпідставно була відхилена судом першої інстанції.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, ОСОБА_1. в інтересах недієздатної ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4 за участю третіх осіб - Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І., Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, у якому просила:

-визнати недійним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 16.06.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І., зареєстрований в реєстрі за №646;

-визнати недійсним Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 5172695 виданого ОСОБА_4.;

-скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житлову квартиру АДРЕСА_1 від 14.07.2004 року.

Фактично позивачкою заявлено вимоги про визнання правочину недійсним та повернення сторін у попередній стан (повернення власності ОСОБА_3 на спірну квартиру, шляхом скасування запису про власність на таку за відповідачкою), тобто застосування наслідків недійсності правочину.

Крім цього, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 падала заяву про забезпечення позову, у якій просила застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 18,4 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 5172695, шляхом заборони відчуження в будь-який спосіб та проведення будь-яких реєстраційних дій стосовно вказаної квартири до набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову покликається на те, що між сторонами виник спір з приводу права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , право власності якої зареєстровано за відповідачем ОСОБА_4 Відтак, невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до істотного ускладнення або взагалі унеможливлення виконання рішення суду в даній справі у випадку відчуження ОСОБА_4 квартири, яка є предметом оспорюваного договору дарування.

Із матеріалів, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, зокрема, позовної заяви, апеляційної скарги, вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, що стосується визнання недійсним договору дарування, витягу про реєстрацію права власності та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності спірної квартири, тобто про визнання правочину недійсним та позбавлення власності відповідачки на спірний об`єкт нерухомості та повернення права власності на такий за позивачкою.

Також, із Довідки з місця проживання про склад сім?ї і прописки ЛМКП «Айсберг» від 10.12.2018 року (а.с. 12), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.08.2005 року (а.с. 13) та відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 30.11.2018 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 є власницею спірної квартири АДРЕСА_1 , у якій зареєстрована та проживає позивачка ОСОБА_3 з 1972 року. Відповідачка ж у такій не зареєстрована та не проживає.

Із вказаного, також, вбачається, що вказаною квартирою, відповідачка вправі вільно розпоряджатися, що може свідчити про потенційну можливість (зважаючи на наявність даного спору щодо квартири та в залежності від ходу його розгляду) вчинення і будь-яких інших дій щодо відчуження, зміни власника (володільця) вказаної квартири, тощо протягом продовження розгляду справи та відповідно може свідчити про потенційні загрози для виконання можливого рішення про задоволення позову.

Відповідно слід вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Накладення арешту на майно за загальним правилом полягає у забороні розпоряджатись цим майном, що слід вважати у даному випадку співмірним заходом забезпечення із заявленими вимогами майнового позову про визнання договору недійсним та зміну власника квартири, позову, що забезпечується.

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає, що такий захід забезпечення, як накладення арешту на спірну квартиру є необхідним заходом для забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та достатнім, без вжиття інших заходів, про які просила заявниця, а саме заборони відчуження у будь-який спосіб та проведення будь-яких реєстраційний дій щодо квартири.

Крім цього, обраний захід, жодним чином не перешкоджає реалізації відповідачкою прав володіння та користування квартирою, які вона може вільно здійснювати.

Зважаючи на вказане, доводи та вимоги заяви про забезпечення слід вважати частково обґрунтованими та таку слід було б задовольнити частково.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та задовольнити частково. Оскаржуване ж судове рішення слід скасувати з ухваленням нового про задоволення заяви частково. А саме слід накласти арешт на спірний об`єкт нерухомості.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2019 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення - задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 18,4 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 5172695.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра