Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 757/4055/15-ц

провадження № 61-7428св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Торговельне представництво Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації у м. Києві (Україна), уряд Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації, Департамент міжнародних відносин та зовнішньоекономічних зв`язків Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державне підприємство «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 липня 2016 року у складі судді Остапчук Т. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Рубан С. М., Кравець В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації у м. Києві, уряду Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації, Департаменту міжнародних відносин та зовнішньоекономічних зв`язків Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державне підприємство «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» (далі - ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв»), про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення коштів за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 вересня 2011 року він обіймає посаду експерта І категорії Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна).

Згідно з наказом Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) від 27 листопада 2014 року № 11-к ОСОБА_1 . 01 грудня 2014 року звільнено з посади експерта І категорії Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Своє звільнення ОСОБА_1 вважає незаконним, оскільки він не був повідомлений про майбутнє скорочення у строки, визначені чинним трудовим законодавством України, та у день звільнення був тимчасового непрацездатним.

На підставі викладеного та з урахуванням уточненої позовної заяви (а. с. 190-

196, том 1) ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним його звільнення з посади експерта І категорії Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) з 01 грудня 2014 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України; поновити його на посаді експерта І категорії Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) з 01 грудня 2014 року; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2014 року до дня ухвалення судового рішення; скасувати наказ Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) від 27 листопада 2014 року № 11?к та наказ ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» щодо звільнення ОСОБА_1 з 16 грудня 2014 року; визнати записи про звільнення ОСОБА_1 у трудовій книжці від 01 та 16 грудня 2014 року недійсними та зобов`язати відповідача видати відповідні накази й забезпечити внесення змін до трудової книжки; стягнути з відповідачів компенсацію за невикористану відпустку відповідно до пункту 22 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп. та відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 50 000 грн 00 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач під час звільнення дотримав вимоги чинного трудового законодавства України, а тому права позивача при звільнені не були порушені. ОСОБА_1 про майбутнє звільнення був повідомлений у строки, визначені положеннями КЗпП України. Звільнення відбулось у день, коли позивач не був тимчасово непрацездатним. При звільненні з позивачем були проведені всі необхідні розрахунки.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог відповідають фактичним обставинам справи та вимогам трудового законодавства України. Позивач, який фактично не працював в офісному приміщенні представництва, був повідомлений про майбутнє скорочення поштою за місцем постійного проживання, яке він повідомив роботодавцю при прийомі його на роботу. Факт відправлення повідомлення про майбутнє скорочення у строки, передбачені трудовим законодавством України, підтверджується наявним у справі поштовим відправленням, яке повернулося без вручення через неотримання позивачем поштової кореспонденції за його місцем проживання. Позивач визнав той факт, що йому було відомо про постанову Уряду Ямало-Ненецького автономного округу від 18 вересня 2014 року № 742-П «Про внесення змін до структури Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу в м. Києві (Україна)» та те, що у період проведення скорочення він у зв`язку із специфікою своєї роботи не знаходився в офісному приміщенні представництва. Неотримання позивачем повідомлення з урахуванням вищезазначених обставин та специфіки роботи позивача (відсутність в офісному приміщенні) не свідчить про порушення відповідачем своїх обов`язків, передбачених КЗпП України. Наказ, на підставі якого позивача звільнено у період його непрацездатності, скасовано та видано новий наказ про його звільнення з роботи з 16 грудня 2014 року, тобто в день, коли він перебував на роботі, про що зазначено у його трудовій книжці.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції не надали належної правової оцінки доказам щодо належного повідомлення позивача про майбутнє звільнення. З наданого відповідачем до суду акта про попередження позивача у телефонному режимі про майбутнє скорочення посади неможливо встановити, на який номер телефону було здійснено дзвінок, у який час та з ким саме була розмова. У цьому акті мова йде про майбутнє скорочення, однак не про звільнення позивача. Крім цього, повідомлення про майбутнє звільнення було направлено позивачу рекомендованим листом без опису вкладення, що виключає можливість ідентифікації вказаного поштового відправлення. Суди не звернули увагу на те, що письмове попередження про майбутнє звільнення було вручене ОСОБА_1 16 грудня 2014 року, доказом чого є його підпис на копії письмового повідомлення. Відповідач підтримував зв`язок з відповідачем шляхом електронної пошти та факсу, однак у такий спосіб про майбутнє звільнення відповідач його не повідомляв. 27 листопада 2014 року відповідач видав наказ про звільнення позивача з 01 грудня 2014 року, однак у цей період позивач був тимчасово непрацездатним. Наказ про звільнення позивача з 16 грудня 2014 року Торговельним представництвом Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) не видавався і суду була надана копія такого проекту без номера, дати та підпису керівника. Видання ж власних наказів ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» щодо працівників торговельного представництва Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі - Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників) не передбачено. Однак ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» не мала права видавати наказ про звільнення позивача, оскільки в її обов`язки входить лише робити відмітки у трудових книжках громадян, які працюють за трудовими договорами в іноземних представництвах. Крім цього, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та не викликав у судове засідання свідків, про допит яких було заявлено клопотання, яке суд задовольнив. Суд не витребував у відповідача документів про заробітну плату позивача, що унеможливлює визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до наказу керівника Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) від 01 вересня 2011 року № 2-к ОСОБА_1 прийнято на посаду експерта І категорії Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) (а. с. 7, том 1).

01 вересня 2011 року між Торговельним представництвом Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) та ОСОБА_1 укладений безстроковий трудовий договір (а. с. 16 -20, том 1).

Торговельне представництво Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) є територіальним органом департаменту міжнародних і зовнішньоекономічних зв`язків Ямало-Ненецького автономного округу, який може бути позивачем та відповідачем у суді, від свого імені укладати договори (угоди), набувати та відчужувати майнові права, виконувати зобов`язання, відповідати за своїми зобов`язаннями коштами та майном, які знаходяться в його розпорядженні (пункти 1.1, 1.9 Положення про Торговельне представництво Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна), затвердженого постановою уряду Ямало-Ненецького автономного округу від 01 липня 2011 року № 459-П ) (а. с. 10-14, том 1).

14 жовтня 2011 року між Торговельним представництвом Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) та ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» укладений договір № 2596-і, за умовами якого сторони домовились про співробітництво в галузі ведення кадрової роботи, пов`язаної з оформленням громадян України на роботу в Торговельне представництво Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) згідно з пунктом 2.20 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (а. с. 47-50, том 1).

На підставі розпорядження губернатора Ямало-Ненецького автономного округу від 17 вересня 2014 року № 188-Р «Про оптимізацію штатної чисельності», постанови губернатора Ямало-Ненецького автономного округу від 17 вересня 2014 року № 128-ПГ «Про внесення змін у граничну штатну чисельність представництва Ямало-Ненецького автономного округу» та постанови уряду Ямало-Ненецького автономного округу від 18 вересня 2014 року № 742-П «Про внесення змін в структуру Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна)» 19 вересня 2014 року керівник Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) видав наказ № 12?с про проведення скорочення штатної чисельності працівників з 01 грудня 2014 року, а саме: експерт І категорії - 1 штатна одиниця, спеціаліст І категорії - 2 штатних одиниці (а. с. 55, том 1).

Відповідно до наказу керівника Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) від 19 вересня 2014 року № 11-с затверджено штатний розпис та структуру Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) станом на 01 грудня 2014 року, згідно з яким у представництві передбачено всього лише дві посади: керівник та бухгалтер 1 категорії (а. с. 136-139, том 1) та у подальшому штатний розпис та структура Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) станом на 01 січня 2015 року не змінилася (наказ керівника Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) від 07 листопада 201 року № 15-с).

29 вересня 2014 року бухгалтер І категорії ОСОБА_6 у присутності двох свідків склала акт про те, що ОСОБА_1 у телефонному режимі був повідомлений про скорочення його посади за два місяці, однак від підпису на повідомленні та від його отримання позивач відмовився (а. с. 126, том 1).

Бухгалтер І категорії ОСОБА_6 своєю службовою запискою від 28 жовтня 2014 року повідомила керівника Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) про те, що ОСОБА_1 у телефонному режимі був повідомлений про скорочення штатної одиниці «експерт І категорії», однак категорично відмовився ознайомлюватися із наказом про скорочення чисельності працівників (а. с. 125, том 1).

Згідно із наказом Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) від 27 листопада 2014 року № 11-к ОСОБА_1 звільнено з посади експерта І категорії Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) з 01 грудня 2014 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 128, том 1).

Відповідно до витягу з наказу ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» від 01 грудня 2014 року № 229і ОСОБА_2 , експерта І категорії Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна), звільнено 01 грудня 2014 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (скорочення штату працівників) (а. с. 56, том 1).

Крім цього, 01 грудня 2014 року ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» направило ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , рекомендованого листа з повідомленням про вручення поштового відправлення з витягом з наказу про звільнення та повідомленням про необхідність отримання трудової книжки. Зазначений лист повернувся адресанту у зв`язку із закінченням терміну його зберігання (а. с. 57-59, том 1).

У період з 27 листопада до 15 грудня 2014 року ОСОБА_1 був тимчасово непрацездатним (а. с. 21, том 1).

Згідно із наказом керівника Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) без номера та дати внесено зміни до наказу від 27 листопада 2014 року № 11-к «Про скорочення штатної чисельності» у зв`язку із хворобою ОСОБА_1 , експерта І категорії, змінено дату його звільнення на 16 грудня 2014 року.

16 грудня 2014 року керівник Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) направив ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» листа із вимогою про зміну дати звільнення ОСОБА_1 на 16 грудня 2014 року (а. с. 61).

Відповідно до Положення про структурний підрозділ ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» - дирекцію «Інпредкадри», затвердженого наказом генерального директора «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» від 01 серпня 2013 року № 45, дирекція «Інпредкадри» не є відокремленим підрозділом ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», не є юридичною особою та здійснює свою діяльність від імені ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» у межах наданих йому повноважень, зокрема, ведення кадрового діловодства відповідно до чинного законодавства України - видавання наказів, ведення журналів обліку кадрового діловодства, архівація документів.

Згідно із витягом з наказу від 16 грудня 2014 року № 240і пункт 4.4. наказу від 01 грудня 2014 року № 229і про звільнення ОСОБА_1 з Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) визнано недійсним та зазначено, що його звільнено з посади 16 грудня 2014 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників (підстава: лист представництва від 16 грудня 2014 року та копія листка непрацездатності від 15 грудня 2014 року серії АГЗ № 777133) (а. с. 8, том 1).

Зазначені обставини знайшли своє відображення у трудовій книжці ОСОБА_1 , у якій 16 грудня 2014 року вчинено запис про те, що запис від 01 грудня 2014 року є недійсним, а ОСОБА_1 звільнений на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників 16 грудня 2014 року (а. с. 9, том 1).

16 грудня 2014 року на адресу ОСОБА_1 направлено листа з повідомленням про можливість отримання ним трудової книжки, до якого було додано наказ про звільнення з 01 грудня 2014 року та внесені зміни до нього, який ОСОБА_1 отримав 20 лютого 2015 року (а. с. 64-65).

29 грудня 2014 року начальник відділу кадрів дирекції «Інпредкадри» ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» у присутності двох свідків склав акт про те, що 29 грудня 2014 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні дирекції по вул. Артема, 51/50 у м. Києві відмовився отримувати трудову книжку, причину відмови не пояснив (а. с. 71, том 1).

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України (стаття 52 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Згідно із пунктом 1.4 Положення про Торговельне представництво Ямало-Ненецького автономного округу в м. Києві (Україна), затвердженого постановою уряду Ямало-Ненецького автономного округу від 01 липня 2011 року № 459-П, (далі - Положення) представництво не наділене правом екстериторіальності, і на нього поширюється дія законодавства України. Представництво у своїй діяльності керується Конституцією Російської Федерації, федеральними конституційними законами, федеральними законами, міжнародними договорами Російської Федерації, указами та розпорядженнями Президента Російської Федерації, постановами та розпорядженнями Уряду Російської Федерації, Статутом (Основним законом) автономного округу, законами автономного округу, постановами і розпорядженнями губернатора автономного округу, постановами та розпорядженнями уряду автономного округу та цим Положенням.

Пунктами 5.1, 5.2 Положення передбачено, що представництво підпорядковується уряду автономного округу. Безпосереднє керівництво та контроль за діяльністю представництва здійснює заступник губернатора автономного округу, який координує та контролює уповноважений орган.

У підпункті «в» пункту 5.2 трудового договору від 01 вересня 2011 року зазначено, що цей договір припиняється з ініціативи працівника до закінчення строку дії договору у випадках, передбачених законодавством (статті 40, 41 КЗпП України) та цим договором.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення за цієї підставою допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Судами установлено, що реорганізація установи, де працював позивач, дійсно відбулась, що надало роботодавцю підстави для звільнення працівника у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників.

Оскільки позивач у період з 27 листопада до 15 грудня 2014 року був тимчасово непрацездатним, про що відповідач не знав, то в наказ про звільнення ОСОБА_1 в частині дати були внесені зміни.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (пункт 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників).

На виконання вимого зазначеної Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 в офісному приміщенні у день звільнення 16 грудня 2014 року, цього ж дня йому на адресу: АДРЕСА_1 , було направлено лист з копією наказу про звільнення та запропоновано забрати трудову книжку за адресою ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», на яке на підставі договору від 14 жовтня 2011 року № 2596-і, укладеного з Торговельним представництвом Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації у м. Києві (Україна) було покладено обов`язки щодо ведення трудових книжок працівників представництва.

Згідно зі штатним розписом Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) на момент звільнення позивача вакансії відповідно його фахового рівня були відсутні.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки звільнення ОСОБА_1 проведено відповідно до норм трудового законодавства України.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду не впливають та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судами попередніх інстанцій була надана належна правова оцінка.

Крім цього, доводи касаційної скарги про порушенням судом першої інстанції норм процесуального права в частині виклику в судове засідання свідків, про допит яких у своєму клопотанні заявляв позивач, спростовуються наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями, відповідно до яких свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , викликались до суду для дачі показів на 23 лютого 2016 року о 16 год. 30 хв., однак судові повістки у зв`язку із закінченням терміну зберігання повернулися відправнику (а. с. 39 - 40, том 2). Судове засідання 23 лютого 2016 року не відбулося через клопотання представника позивача про оголошення у справі перерви, яке судом було задоволено, та слухання справи призначено на 28 березня 2016 року о 15 год. 00 хв.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк