ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 182/2615/17

провадження № 61-49066св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Нікопольський південнотрубний завод»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Нікопольський південнотрубний завод» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Зубакової В. П.,Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Нікопольський південнотрубний завод» (далі - ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначила, що працювала у ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» у період з 1983 року по 2002 рік.

З травня 2013 року перебуває на обліку у Нікопольському управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком.

Як вказала позивач, ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» за період з 1 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року не надало інформацію до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України щодо розміру нарахованої їй заробітної плати та страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку із чим ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії.

Вважала, що обов`язок здійснювати відрахування страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування покладено саме на відповідача як роботодавця.

Позивачем неодноразово здійснювалися заходи досудового врегулювання спору, у зв`язку із чим строк звернення до суду позивачем пропущено.

Пославшись на порушення вимог трудового законодавства, ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом та зобов`язати ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» сплатити до Пенсійного фонду України збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з її заробітної плати за період з 1 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності у відповідача заборгованості із заробітної плати перед позивачем, що підтверджує сплату ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» до Пенсійного фонду України збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за період з 1 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким зобов`язано ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» сплатити до Пенсійного фонду України збір на обов`язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за період з 1 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року включно.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнено з ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 344 грн.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності документів щодо нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за 2001 рік та її видачі, та покладення обов`язку доказування належного виконання вимог Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» саме на ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод».

Також апеляційний суд послався на судове рішення у справі № 182/645/15-а, що набрало законної сили, яким встановлено відсутність у Пенсійному фонді України відомостей щодо сплати відповідачем внесків на обов`язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за період з 1 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року включно та відсутність у відповідача первинних бухгалтерських документів, які підтверджують факт нарахування страхових внесків за ОСОБА_1 у вказаний період.

Тому суд вважав вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню у даній справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У грудні 2018 року ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року і залишити в силі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням процесуального права.

На думку заявника, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки у ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» перед позивачем відсутня заборгованість із заробітної плати за період з 1 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року.

Вказало, що своєчасність сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України підтверджується актом перевірки від 3-6 червня 2002 року, а факт декларування відповідачем збору на обов`язкове державне пенсійне страхування - звітом за формою № 4-ПФ.

Позиція інших учасників справи

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому послалася на безпідставність її доводів. Вказала, що ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» не підтвердив нарахування та сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за 2001 рік.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 4 січня 2019 рокувідкрито касаційне провадження у справі.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 працювала у ВАТ «Нікопольський Південнотрубний завод», правонаступником якого є ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод», у період з 1983 року по 2002 рік.

З 3 травня 2013 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у Нікопольському управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком.

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Нікопольського управління Пенсійного фонду України із заявою про здійснення перерахунку пенсії, проте отримала відмову у зв`язку із відсутністю у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про нараховану їй заробітну плату за 2001 рік.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року, яка набрала законної сили 30 квітня 2016 року, встановлено, що Нікопольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України проведено позапланову перевірку ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» щодо правильності нарахування, обчислення і сплати платежів, а також достовірності відомостей, поданих до реєстру осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за 2001 рік по застрахованій особі ОСОБА_1

Вказаною перевіркою встановлено, що документи про нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за 2001 рік та її видачі відсутні, перерахунок відповідних страхових внесків за позивача за 2001 рік не доведено.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, визначений положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтями 14 та 15 Закону передбачено, що страхувальниками та платниками страхових внесків до солідарної системи є застраховані особи та роботодавці.

Страховим стажем визначено період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (статті 24 Закону).

Загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру (пункт 1 частини першої статті 11 Закону).

Частиною першою статті 13 Закону, зокрема, передбачено, що участь застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування припиняється у разі якщо особа, яка підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до цього Закону, втратила визначений цим Законом статус застрахованої особи.

Сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення (частина четверта статті 20 Закону).

Частиною першою статті 40 Закону визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року.

Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» передбачав сплату платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування збору до Пенсійного фонду України (стаття 3).

Дослідивши обставини справи апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що участь застрахованої особи - позивача за період з 1 січня 2001 року по 31 грудня 2001 рокуу системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування не припинялася, тому на роботодавця покладено обов`язок подачі та складання відповідних форм звітності страхувальника.

Посилання заявника на своєчасність сплати страхових внесків до Пенсійного Фонду України і декларування збору на обов`язкове державне пенсійне страхування не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції, так як у поданій до органів Пенсійного фонду України звітності за 2001 рік визначена лише загальна сума збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, яка перерахувалася до Пенсійного фонду України без зазначення прізвища, ім`я та по-батькові працівників, що не підтверджує здійснення відповідачем відрахувань страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують і на законність судового рішення не впливають.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що не відноситься до визначених статтею 400 ЦПК України повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи, згідно з якими касаційний суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Нікопольський південнотрубний завод» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов