справа № 208/172/19
№ провадження 2/208/1959/19
РІШЕННЯ

Іменем України

02 травня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., при секретареві Стомаченко О.В., за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Петрова О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Перша Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності та зняття арешту із нерухомого майна, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_3 . Після смерті брата залишилось спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_1 . Звернувшись до нотаріальної контори з метою оформлення спадкового майна їй стало відомо, що на квартиру у 2005 році Заводським районним судом накладено арешт на нерухома майно. 21 вересня 2006 року державним виконавцем Заводського ВДВС м. Дніпродзержинська винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження, на теперішній час виконавчий документ повернуто стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

Тому просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 15,1 кв.м., загальною - 29,6 кв.м., в порядку спадкування після смерті брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зняти обтяження з квартири АДРЕСА_1 Дніпропетровської області, скасувавши арешт, накладений постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області від 21 вересня 2006 року та судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в позові.

Відповідач в судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги визнала.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області судове засідання в судовому засідання не заперечував в задоволенні позовних вимог.

Представник Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Ухвалою суду від 04 березня 2019 року відкрито провадження по справі.

Вислухавши позивача, відповідача, представника третьої особи, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с.16), але ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.7).

Позивач ОСОБА_1 є сестрою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.5, 12).

Як вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 2006 року державним виконавцем Заводського ВДВС м. Дніпродзержинська винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборон на його відчуження (а.с.15).

Згідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті брата ОСОБА_3 , в зв`язку з тим, що на ім?я померлого у 2005 році Заводським районним судом м. Дніпродзержинська накладено арешт та Заводським відділом державної виконавчої служби м. Кам?янське ГТУЮ у Дніпропетровській області запропоновано звернутись до суду про зняття арешту з майна(а.с.9).

Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до вимог ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. ст. 1216, 1222, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Враховуючи викладене та те, що вищезазначене нерухоме майно належало померлому на законних та відповідно до вимог ЦК України, позовні вимоги в частині скасування такого арешту підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, де власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 слід відмовити, оскільки позивачем не доведено, що права власності на нерухоме майно, оспорюється або не визнається відповідачем.

Керуючись ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст..ст. 321, 392, 1216, 1268 ЦК України, ст.ст. 7, 19, 175, 268, 272, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Перша Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності та зняття арешту із нерухомого майна, задовольнити частково.

Зняти обтяження з квартири АДРЕСА_1 , скасувавши арешт, накладений постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області від 21 вересня 2006 року.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Похваліта С.М.

Відомості сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн - НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, , Дніпропетровська область, м. Кам?янське, вул. Васильєвська, 64,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Перша Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Дніпропетровська область, м. Кам?янське, вул. Медична, 3.

Суддя Похваліта С. М.