КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/4225/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року місто Київ

справа №757/67417/17-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Матійчук Г.О., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюк Владислав Сергійович про визнання договорів та зобов`язань за ними припиненими,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили:

визнати договір про відкриття кредитної лінії від 28 лютого 2008 року №388-08-Ил з наступними змінами та доповненнями до нього та з урахуванням умов укладеної мирової угоди, визнаної ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2012 року, укладеної між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та зобов`язання за ним припиненими у зв`язку з неможливістю їх виконання;

визнати договір поруки від 28 лютого 2008 року №388-08-П, укладений між ОСОБА_1 , як боржником, ОСОБА_2 , як його майновим поручителем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим;

визнати іпотечний договір, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим;

стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

В обґрунтування вимог посилалися на те, що між ОСОБА_1 та відповідачем 28 лютого 2008 року був укладений договір про відкриття кредитної лінії №388-08-Ил, відповідно до умов якого банк відкрив невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 5050000 грн. з відсотковою ставкою 15% та строком повернення до 27 лютого 2023 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_2 та відповідачем укладено договір поруки від 28 лютого 2008 року №388-08-П та іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Відутою О.В. 28 лютого 2008 року, за реєстровим №432.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2012 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до умов якої ОСОБА_1 зобов`язався повернути банку у строк до 19 жовтня 2012 року отримані ним у фактичне користування кредитні ресурси в сумі 275000 дол. США, а залишок кредитних ресурсів в сумі 3326477,92 грн. після зазначеного погашення. Відповідно до п.1.4.2 мирової угоди позичальник в строк до 19 жовтня 2032 року зобов`язується повернути нараховані на дату проведення реструктуризації відсотки в розмірі не менше 370000,00 грн.

Звертали увагу на те, що на виконання п.1.1 мирової угоди ОСОБА_1 сплачено банку 275000 дол. США, що підтверджується квитанцією №2767-20 від 18 жовтня 2012 року.

Вказували, що 16-17 жовтня 2013 року ОСОБА_1 також сплачено банку 561000,00 грн., що підтверджується квитанціями: №2035-5 на суму 470000,00 грн. та №17-mundoc/1199023 на суму 91000,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 виконує умови мирової угоди добросовісно та в повному обсязі сплачує відсотки за користування кредитними ресурсами, разом з тим, на початку жовтня 2017 року їм стало відомо про продаж активів банку, зокрема права вимоги за кредитним договором №388-08-Ил від 28 лютого 2008 року в сумі 12278880,91 грн.

Зазначали, що 04 жовтня 2017 року, 05 жовтня 2017 року, 09 жовтня 2017 року вони звертались до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку Валендюка В.С. з заявою про намір здійснити повний розрахунок та 19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 достроково виконав умови мирової угоди шляхом погашення залишку заборгованості в сумі 2765477,92 грн. та повернуто нараховані на дату проведення реструктуризації відсотки в розмірі 370000,00 грн.

За таких обставин, вважали, що позичальник в повному обсязі виконав умови мирової угоди, а у відповідача виникло зобов`язання щодо прощення боргу позивача 1, а саме: 324729,16 дол. США, 1096872,88 грн., 1450534,18 грн.

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Валендюка В.С. з заявою про здійснення повного розрахунку по кредитному договору від 28 лютого 2008 року №388-08-Ил та про зняття з торгів прав вимоги за вказаним кредитним договором, проте, на дане звернення відповідач відповіді не надав, а право вимоги залишається дійсним, у зв`язку з чим просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Визнано договір про відкриття кредитної лінії від 28 лютого 2008 року №388-08-Ил, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим.

Визнано договір поруки від 28 лютого 2008 року №388-08-П, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим.

Визнано іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В. 28 лютого 2008 року за реєстровим №432, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач АТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що позивачі не уклали додаткову угоду до договору іпотеки в строки, встановлені п.5 мирової угоди, в результаті чого, банком нараховані відсотки боржникам по збільшеній процентній ставці - 18,5% річних й заборгованість позивачів, встановлена п.1 мирової угоди, у розмірі 324729,16 дол. США, 723922,88 грн. - заборгованість по відсоткам, пеня - 1450534,18 грн., прощена не була. Крім того, на момент ухвалення рішення, розмір заборгованості збільшився до 14233281,63 грн.

Також звертає увагу на те, що суд визнав договір поруки припиненим, тоді як право поручителя підлягає судовому захисту шляхом визнання поруки такою, що припинена.

Крім того, суд повідомив неправдиву інформацію про те, що судове засідання не відбудеться у зв`язку з відсутністю вільного приміщення залу судового засідання, тому відповідачем не було забезпечено явку свого представника. Разом з тим, судом ухвалено рішення за відсутності представника відповідача, чим позбавлено відповідача можливості скористатися процесуальними правами в судовому засіданні.

Також відповідачем було подано доповнення до апеляційної скарги, в якому останній посилався на те, що у разі виконання зобов`язань за мировою угодою, банк повинен був ініціювати процедуру прощення боргу нею. Проте, відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року №612 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком до 17 грудня 2017 року.

Вказував, що узв`язку з зміною обставин, банк на момент виконання зобов`язання за мировою угодою вже не мав права ініціювати процедуру прощення боргу.

Зазначав, що з початком процедури ліквідації стало неможливим виконати прощення боргу, тому позивачі звертаючись до суду обрали неправильний спосіб захисту, так як зобов`язання за договорами не припинене, договори не припинили дію, позивачі зобов`язані були обрати спосіб захисту - зобов`язати вчинити дії, а саме - простити борг.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість апеляційної скарги та просить залишити її без змін зазначаючи, що станом на 19 жовтня 2017 року ним достроково виконано умови мирової угоди по погашенню заборгованості. Щодо не укладення додаткової угод до договору іпотеки пояснив, що такий вид договору є двостороннім правочином та його укладення залежить від волевиявлення обох сторін такого договору. Крім того, зі змісту п.5 мирової угоди не вбачається обов`язок саме позивачів бути ініціаторами укладення додаткової угоди до договору іпотеки. Зауважує, що апелянтом не зазначено, які саме його права та яким чином порушено внаслідок невиконання п.5 мирової угоди. Вважає, що ними було обрано вірний спосіб захисту порушеного права, шляхом визнання договору поруки припиненим, який не суперечить закону за наявності спору щодо невизнання відповідачем їхнього права на припинення існуючих зобов`язань.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилається на невірно обраний позивачами спосіб захисту прав шляхом визнання договорів припиненими, оскільки зобов`язання за договорами не припинене, договори не припинили дію, оскільки вимоги позивачів обґрунтовані виконання ними саме умов мирової угоди, а не кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки. Крім того, з початком процедури ліквідації стало неможливим виконати прощення боргу, тому позивачі зобов`язані були обрати спосіб захисту - зобов`язання вчинити дії, а саме - простити борг.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні апеляційного суду просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у її відсутність відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про відкриття кредитної лінії №388-08-Ил, з наступними змінами та доповненнями до нього, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 5050000,00 грн. з відсотковою ставкою 15% та строком повернення до 27 лютого 2023 року (т.1 а.с.13-16).

У подальшому, 30 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено додаткову угоду №2 до договору про відкриття кредитної лінії від 28 лютого 2008 року №388-08-Ил, якою сторони виклали договір у новій редакції та зазначили, що валютою траншів в рамках даного договору є національна валюта - гривня та долар США з лімітом кредитування у базовій валюті договору незалежно від валют траншів (т.1 а.с.20-27).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір поруки №388-08-П (т.1 а.с.37-39).

28 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Відутою О.В. 28 лютого 2008 року, за реєстровим №432, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку відповідачу земельну ділянку площею 0,1000 г, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 та житловий будинок, який розташований за вищевказаною адресою (т.1 а.с.43-45).

04 березня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 28 лютого 2008 року, згідно якого сторони погодили викласти п.7.13 в новій редакції: «знесення існуючого будинку (що є предметом іпотеки) має здійснюватися виключно за попередньою письмовою згодою Банку».

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача не заперечував, що банк надав згоду на реконструкцію будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області 30 жовтня 2012 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на наступних умовах: станом на 18 жовтня 2012 року сторонами було визнано заборгованість у розмірі 50000,00 дол. США - боргу за виданий кредитний ресурс, 324729,16 дол. США - борг за відсотками, 1528052,92 грн. борг у національній валюті за виданий кредитний ресурс, 1096872,88 грн. - борг за відсотками, 1450534,18 грн. - борг нарахованої пені за прострочення повернення виданих кредитних ресурсів.

Сторони домовилися про наступний порядок реструктуризації вказаного боргу, а саме: позичальник зобов`язався повернути банку у строк до 19 жовтня 2012 року отримані ним у фактичне користування кредитні ресурси в сумі 275000 дол. США, а залишок кредитних ресурсів в сумі 3326477,92 грн. після зазначеного погашення (п.1.1.,1.2. мирової угоди). Відповідно до п.1.4.2 мирової угоди позичальник в строк до 19 жовтня 2032 року зобов`язався повернути нараховані на дату проведення реструктуризації відсотки в розмірі не менше 370000 грн.

Також п.1.5.1 мирової угоди визначено, що у випадку дострокового виконання позичальником своїх зобов`язань, визначених п.п.1.3.1, 1.3.3, 1.4, 1.4.1, 1.4.2 мирової угоди, відсутності випадків прострочення позичальником строків погашення заборгованості за кредитом, нарахованими відсотками та комісією банком здійснюється прощення боргу, а саме: заборгованості за несплаченими відсотками станом на 18 жовтня 2012 року, пені та інших штрафних санкцій.

У пункті 6 мирової угоди сторонами визнано та підтверджено, що з укладенням цієї мирової угоди жодним чином не скасовується чинність договору про не відновлювальну мультивалютну кредитну лінію, договорів поруки, іпотеки. Зазначені порука та іпотека зберігають свою чинність до повного виконання відповідачем зобов`язань за цією мировою угодою.

Згідно ст. 175 ЦПК України, в редакції Закону станом на час затвердження мирової угоди, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, мирова угода за своєю природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства має бути виконаний за правилами ст.ст. 525, 526 ЦК України.

Звертаючись в суд з даним позовом, позивачі посилалися на те, що умови мирової угоди виконані в повному обсязі, проте відповідачем зобов`язання щодо прощення боргу не виконане, їхнє звернення про зняття з торгів прав вимоги за кредитним договором залишене без реагування з боку відповідачів, чим порушено їхні права які підлягають захисту в обраний ними спосіб шляхом визнання договорів припиненими.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання п. 1.1 мирової угоди ОСОБА_1 сплачено банку 275000,00 дол. США, що підтверджується квитанцією № 2767-20 від 18 жовтня 2012 року (т.1 а.с.52).

Також 16-17 жовтня 2013 року ОСОБА_1 сплачено банку 561000,00 грн., що підтверджується квитанціями: №2035-5 на суму 470000,00 грн. та №17-mundoc/1199023 на суму 91000,00 грн. (т.1 а.с.53-54).

Постановою Національного Банку України від 17 грудня 2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Рішенням дирекції Фонду 01 вересня 2016 року №1703 уповноваженою особою призначено Валендюка В.С. з 05 вересня 2016 року (т.1 а.с.173-175).

У позовній заяві позивачі посилалися на те, що за їх підрахунками, станом на початок жовтня 2012 року заборгованість перед банком становить 2765477,92 грн., проте їм стало відомо про продаж активів банку та зокрема вимоги за кредитним договором №388-08-Ил від 28 лютого 2008 року на суму 12278880,91 грн., номер лоту Q80618b19168.

04 жовтня 2017 року, 05 жовтня 2017 року та 09 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звертався з заявою до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку Владенюка В.С. про намір здійснити повий розрахунок за наявною заборгованістю (а.с.119-123 т.1).

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 достроково виконав умови мирової угоди, а саме здійснив погашення заборгованості в розмірі 2765477,92 грн. та повернув нараховані на дату проведення реструктуризації відсотки в розмірі 370000,00 грн., про що повідомив уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку Владенюка В.С. в заяві від 19 жовтня 2017 року та просив провести прощення його заборгованості та зняти з торгів продаж права вимоги за кредитним договором (а.с.124 т.1).

Дана заява залишена без реагування з боку відповідача.

У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не зазначав те, що позивачами не в повному обсязі виконано умови мирової угоди в частині сплати коштів у розмірі та в строки, визначені умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області 30 жовтня 2012 року.

Як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, відповідач посилався на невиконання позивачами п.5 мирової угоди щодо не укладення додаткової угоди до договору іпотеки, та вважав, що у зв`язку з цим, умови мирової угоди щодо розміру заборгованості, розміру прощеного боргу втратили свою силу, тому нараховує заборгованість на загальних підставах з урахуванням підвищеної відсоткової ставки в розмірі 18,5% та вважає, що підстави для задоволення позовних вимог були відсутні.

У свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності посилань відповідача на невиконання позивачами п.5 мирової угоди як на підставу для відмови в задоволенні позову виходячи з наступного.

Дійсно, у п.5 мирової угоди, затвердженої ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області 30 жовтня 2012 року, сторони дійшли згоди у термін не пізніше 3-ох банківських днів з моменту затвердження мирової угоди укласти додаткову угоду до договору іпотеки. У разі невиконання вказаної умови, банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів та сплати процентів за період користування кредитними коштами, при цьому проценти нараховуються з моменту настання права вимоги по процентній ставці 18,5 процентів річних та відповідно до умов договору про не відновлювальну кредитну лінію.

Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

Таким чином, додаткова угода до іпотечного договору, як двосторонній правочин, залежить від волевиявлення обох сторін такого договору.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що п. 5 мирової угоди не передбачено обов`язок саме ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 вносити пропозицію щодо укладення додаткової угоди, а також не передбачено зміст та стосовно чого додаткова угода має бути укладена.

Як вбачається з матеріалів справи, з 18 жовтня 2018 року позивачами вживалися заходи для укладення додаткової угоди до договору іпотеки.

Так, враховуючи, що позивачами, за згодою банку була проведена реконструкція житлового будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 , який був предметом іпотеки, співробітники банку повідомили, що для укладення додаткової угоди до договору іпотеки необхідно, зокрема, зареєструвати право власності на новозбудований будинок в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

Як вбачається з пояснень позивачів, 31 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звернулась до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» із заявою про реєстрацію такого права власності. Однак на вказане звернення КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надало інформаційну довідку, якою підтвердило проведення реконструкції житлового будинку, що був предметом іпотеки, та не провело реєстрацію права власності на нього. При цьому співробітниками БТІ було повідомлено, що для реєстрації права власності на новозбудований житловий будинок необхідний письмовий дозвіл АТ «Банк «Фінанси та кредит» на проведення такої реєстрації, оскільки житловий будинок до реконструкції перебував в іпотеці.

Про вказану ситуацію була повідомлена начальник відділу юридичного супроводу банку ОСОБА_3 . Однак письмовий дозвіл на реєстрацію права власності на новозбудований житловий будинок банком наданий не був.

Крім того, ОСОБА_2 як іпотекодавець та ОСОБА_3 як представник іпотекодержателя (банка) особисто звертались до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Відути О.В. за посвідченням додаткової угоди до договору іпотеки. Однак нотаріусом було відмовлено у посвідченні такої угоди з огляду на відсутність реєстрації права власності на будинок, що був побудований внаслідок проведення реконструкції предмету іпотеки.

За даних обставин позивачі 01 листопада 2012 року звернулись до банку з листом в якому виклали зміст існуючих об`єктивних перепон до своєчасного виконання умов п.5 мирової угоди, та висловили прохання винести дане питання на розгляд кредитного комітету банку з метою прийняття відповідного рішення.

Як зазначали позивачі, їм було повідомлено, що таке питання буде винесене та про результати його розгляду їх буде повідомлено додатково. Разом з тим, відповідного рішення банком прийнято не було, а їх не було повідомлено про розгляд вказаного питання у будь-якій формі.

Вказані обставини не заперечувалися в судовому засіданні апеляційного суду представником відповідача та підтверджуються наступними доказами:

викопіюванням (скін-шот) з листування електронною поштою з представником ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Воїною С.М. з питання укладення та підписання додаткової угоди до договору іпотеки від 02 листопада 2012 року разом з копіями документів, що були направлені вказаним листом в електронному вигляді, а саме: розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 30 березня 2006 року №383 про погодження реконструкції житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 12 травня 2008 року №0322-Пч;

копією листа-підтвердження КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 31 жовтня 2012 року №13402 (И-2012) ОСОБА_2 , в якому зазначено про проведення поточної інвентаризації будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ), тобто будинку, що є предметом іпотеки, і встановлено, що вказаний будинок був знесений, а на його місці побудовано новий житловий будинок, якому бюро надало літеру «Ж», та право власності на який не зареєстроване;

копію заяви ОСОБА_2 до КП «Київське міське БТІ» від 31 жовтня 2012 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , якою підтверджується вжиття заходів щодо реєстрації права власності на новозбудований житловий будинок для укладення додаткової угоди до договору іпотеки з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»;

копію квитанції від 31 жовтня 2012 року №7941 про сплату авансу за реєстрацію права власності КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 ;

копією технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 11.11.2011 року, з відмітки на сторінці 8 якого вбачається, що станом на 01 листопада 2012 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» була проведена поточна інвентаризація вказаного житлового будинку, що свідчить про вжиття заходів щодо реєстрації права власності на новозбудований житловий будинок для укладення додаткової угоди до договору іпотеки з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»;

нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_4 до Київського апеляційного суду, в якій остання зазначала про те, що вона в період з 12 грудня 2009 року по 19 жовтня 2015 року працювала на посаді начальника відділу Юридичного супроводу у АТ « Банк « Фінанси та Кредит». До її посадових обов`язків входили, зокрема, супроводження судових процесів по стягненню заборгованості/зверненню стягнення на предмет іпотеки/застави від 1000000 грн., виселенню, зняттю з реєстрації тощо у всіх судовю інстанціях; звернення стягнення на заставне (іпотечне) майно шляхом застосування різню механізмів передбачених законом; введення процедур банкрутства; організація; проведення процедур реструктуризації проблемних активів; організація та проведенні процедури реєстрації права власності майна. в тому числі реконструйованого/перепланованого; складання, організація та проведення судових процедур по захисту інтересів банку в судах різних рівнів; організація, контроль супроводження виконавчого провадження по стягненню з боржників заборгованості, також безпосередньо з Банку.

ОСОБА_4 вказувала на те, що починаючи з 30 жовтня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразовозвертались особисто до неї щодо вирішення питання укладення вказаної додаткової угоди, як усно, так і шляхом направлення листів на адресу електронної поштіsvetlana. ІНФОРМАЦІЯ_2 .ua, яка була її офіційною адресою для електронного листування з клієнтами банку.

Зазначала, що їй відомо, що на початку листопада 2012 року для укладення та підписання вказаної додаткової угоди ОСОБА_2 зверталась до КП «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» із заявою про проведення державної реєстрації права власності на будинок, що був створений внаслідок реконструкції будинку, який перебував в іпотеці у банку, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, КП «БТІ» відмовило у проведенні такої реєстрації у зв`язку з відсутністю дозволу банку на її проведення.

Вказувала, що на початку листопада 2012 року вона особисто разом з ОСОБА_2 зверталась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Відути О.В з питання посвідчення додаткової угоди до договору іпотеки. Разом з тим, приватний нотаріус відмовила у посвідченні вказаної угоди з підстав відсутності реєстрації права власності на реконструйований житловий будинок, що був предметом іпотеки, в Реєстр прав власності на нерухоме майно.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок, загальною площею 1518,8 кв.м, житловою площею 453,3 кв.м є предметом іпотеки за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В. 28 лютого 2008 року за реєстровим номером №432, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06 червня 2019 року №169532932.

Частинами 1, 4 ст.613 ЦК України визначено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняте належне виконання запропоноване боржником ,або не вчинив дій, що встановлені договорм, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїх ділового обороту. До вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку свого обов'язку.

Боржник за горошовими зобов'язаннями не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що додаткова угода до іпотечного договору відповідно до умов мирової угоди не була укладена сторонами саме з вини банку, а відтак у відповідача відсутні підстави для нарахування позичальнику процентів за період користування кредитними коштами з моменту настання права вимоги по процентній ставці 18,5% річних, оскільки позивачі умови мирової угоди з своєї сторони виконали в строк, грошові кошти сплачені в повному обсязі та у визначені умовами мирової угоди строк.

Крім того, колегією суддів враховується також й те, що відповідачем не зазначено, які саме його права та яким чином їх порушено внаслідок не укладення додаткової угоди до іпотечного договору, з урахуванням того, що банком не оспорюється факт виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань в розмірі та в строки, погоджені умовами мирової угоди, а також те, що реконструйований будинок разом із земельною ділянкою перебуває в іпотеці банку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачі своєчасно та в повному обсязі виконали належним чином умови мирової угоди.

Доводи апелянта про те, що позивачі зобов`язані були обрати спосіб захисту - зобов`язання вчинити дії, а саме - простити борг відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю сторін, прощення боргу, поєднання боржника а кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Таким чином, виконання зобов`язань банку щодо прощення боргу, яке виникло після отримання таких коштів є неможливим відповідно до вимог закону через розпочату відносно банка процедуру ліквідації за рішенням Правління НБУ.

Апеляційний суд вважає, що позивачами обрано вірний спосіб захисту порушених прав шляхом визнання договорів припиненими з урахуванням наступного.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Також кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, обравши при цьому ефективний спосіб захисту прав, які визначені ст.16 ЦК України, та якими можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту слід зазначити, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12 червня 2014 року у справі №6-32цс13).

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства й судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав та обов`язків сторін, слід дійти висновку про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя/іпотекодавця на припинення зобов`язання за договором поруки/іпотеки, таке право підлягає захисту. У зв`язку із цим відмову в задоволенні позову про визнання договору поруки/іпотеки припиненим із тих підстав, що обраний спосіб захисту не передбачений законом, не можна визнати обґрунтованою.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку належності та ефективності обраного позивачами способу захисту, а саме визнання договорів припиненими виходить з того, що обраний позивачами спосіб захисту порушеного права є ефективним, таким, що забезпечить поновлення порушеного права, оскільки підтверджує припинення зобов`язання позивачів перед відповідачем, забезпечує зняття обтяжень з майна та усуває підстави відповідачу, як кредитору, висувати наступні вимоги до позивачів.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України вбачається, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Ураховуючи те, що позичальником ОСОБА_1 виконано умови мирової угоди щодо сплати заборгованості в передбаченому розмірі та у визначені строки, тому суд дійшов вірного висновку про задоволення позовної вимоги про визнання договору про відкриття кредитної лінії від 28 лютого 2008 року №388-08-Ил, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим.

Частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

З п.1 ч. 1 ст.593 ЦК України слідує, що право застави припиняється у разі припинення зобов`язань, забезпеченого заставою.

З огляду на те, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором припинилось у зв`язку із належним його виконанням позичальником, тому порука та іпотека за договорами, якими забезпечувалось виконання кредитного договору, також є припиненими як похідні зобов`язання, тому судом обґрунтовано задоволено вимоги про визнання договору поруки від 28 лютого 2008 року №388-08-П, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В. 28 лютого 2008 року за реєстровим №432, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» припиненими.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність, законність та обґрунтованість позовних вимог позивачів та їх задоволення в повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що його представник був відсутній в судовому засіданні під час проголошення оскаржуваного рішення з підстав повідомлення судом неправдивої інформації щодо відсутності вільного залу судового засідання, у зв`язку з чим був позбавлений можливості скористатися наданими йому процесуальними правами не є підставою для скасування рішення суду, оскільки дані доводи не підтверджені доказами, як того вимагає ст.81 ЦПК України.

При цьому колегією суддів враховується факт належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.1,2), а також наявність в матеріалах справи заперечень проти позову (т.1 а.с.170-172), оцінка доводів яких надана судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: