Провадження № 22-ц/4808/740/19
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Бойчука Л.М.,

за участю представника апелянта Рокетської С.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

адвоката Зайдель І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2019 року в складі судді Домбровської Г.В., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 на стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 на стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 07 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 800,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що станом на 30 вересня 2017 року заборгованість за кредитним договором становила 19 252,75 грн, з яких заборгованість за кредитом - 851,82 грн, заборгованість за процентами - 13 559,27 грн, заборгованість за пенею та комісією - 3 448,67 грн, штраф (фіксована складова) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 892,99 грн, в добровільному порядку відповідач відмовляється погасити заборгованість, банк просив позов задоволити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення АТ КБ «ПриватБанк» посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо неукладення кредитного договору, безпідставності та недоведеності позовних вимог ґрунтується на припущеннях, що заборонено частиною шостою статті 81 ЦПК України.

Вказує, що під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, щодо умов кредитування. Таким чином, відповідач приєднався до запропонованих банком пропозицій. Отже, відсутність підпису боржника-відповідача на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Вважає, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення, що він не був ознайомлений з умовами та правилами та тарифами банку. Саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

Зазначає, що доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку. У вказаній виписці відображено усі операції із використанням кредитних коштів, зняття коштів, а також, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання.

Вказує, що із виписки про рух коштів на картковому рахунку вбачається, що за час дії договору, відповідач активно користувався банківським продуктом - карткою із встановленим кредитним лімітом, постійно знімаючи готівку, розраховувався через термінали в магазинах та вносив кошти на погашення заборгованості, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

У зв`язку з вищенаведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки кредитний договір між ним та банком фактично не укладався. Як видно з копії анкети-заяви, доданої банком до позову, вид банківської карти не вибрано, у відповідній графі не вказано, що клієнт бажає встановити кредитний ліміт на кредитну карту «Універсальна», пам`ятка клієнта, умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку, які є частиною договору між банком і клієнтом згідно тексту анкети-заяви, ним не підписувалися. Крім того, видача йому кредитної картки не підтверджені жодним належним доказом. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. апеляційну скаргу підтримала з вищенаведених підстав.

ОСОБА_1 та його адвокат Зайдель І.Р. апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів укладення договору кредиту між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 та доказів користування відповідачем кредитними картками.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

07 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 800,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, у якій зазначено, що він погодився з тим, що ця анкета-заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку становить договір про надання банківських послуг (а.с.5).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 10 липня 2018 року ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 07 листопада 2012 року отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня місяця 01.2018 року (а.с.75).

Факт отримання кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджено фотокарткою ОСОБА_1 з кредитною карткою НОМЕР_1 (а.с.135).

Відповідачем ОСОБА_1 не спростовано та не надано доказів тому, що вищезазначене фотофіксування факту отримання кредитної картки стосується іншого кредиту, або є іншою платіжною карткою.

Факт отримання картки не заперечив і відповідач у судовому засіданні. Однак суду зауважив, що картку отримав для здійснення комунальних та інших платежів, а кредитної картки не отримував.

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 за кредитною карткою НОМЕР_1 , перший платіж за покупку товару ОСОБА_1 було здійснено 11 липня 2014 року (а.с.70-73). Крім того, в подальшому по даній картці здійснювалися інші операції щодо оплати зокрема телекомунікаційних послуг, поповнення готівкових коштів, зарахування переказу з карти, платіж за страховку та купівля продуктів через касу супермаркету.

З цього приводу відповідач пояснив, що оплата здійснювалася ним готівкою, а з картки здійснювалося зчитування особистої інформації, однак доказів цього суду не представлено.

За нормами частин першої-другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.

Саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг та неправильне сприйняття не може бути підставою для визнання неукладеним кредитного договору.

Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 . належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, станом на 30 вересня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 19 252,75 грн, з яких заборгованість за кредитом - 851,82 грн, заборгованість по процентам - 13 559,27 грн, заборгованість за пенею та комісією - 3 448,67 грн, штраф (фіксована складова) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 892,99 грн

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ст. ст. 526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджено укладення 07 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору. Підписанням заяви-анкети ОСОБА_1 приєднався до запропонованих банком умов та тарифів. Відповідно до укладеного договору від 07 листопада 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Оскільки позичальник належним чином не виконав умови кредитного договору, тому утворилася заборгованість перед банком, яка і підлягає до стягнення на користь кредитора, зокрема, тіло кредиту та відсотки за користування кредитом.

Разом з тим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідач на підставі пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цих договором.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно з пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів.

Крім того, у пункті 2.1.1.7.6 кредитного договору визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмір 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті першочергово.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У зв`язку з вищенаведеним, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом № б/н від 07 листопада 2012 року яка складається із заборгованості за кредитом - 851,82 грн, заборгованості за процентами - 13 559,27 грн, заборгованості за пенею та комісією - 3 448,67 грн, а всього складає - 17 859,76 грн.

У задоволенні позову у частині стягнення штрафів слід відмовити, оскільки штраф і пеня є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

Безпідставними є посилання відповідача, що між сторонами взагалі не було укладено кредитного договору в належній (письмовій) формі, оскільки підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.

Як вбачається з матеріалів справи представник відповідача Зайдель І.Р. зверталася до суду першої інстанції з клопотанням про застосування до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» позовної давності (а.с.126).

Колегія суддів вважає, що підстави для застосування строків позовної давності відсутні з огляду на наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України).

Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як вбачається із розрахунку заборгованості 01 лютого 2015 року на погашення кредитної заборгованості відповідачем було внесено кошти в сумі 51,33 грн

Враховуючи, що банк звернувся з позовом до суду 13 листопада 2017 року, 01 лютого 2015 року відповідачем було внесено кошти на погашення заборгованості, чим було перервано перебіг позовної давності, тому банком не пропущено строк позовної давності.

Доводи відповідача щодо відсутності доказів про укладення договору кредиту за карткою «Універсальна» в силу відсутності позначки в заяві-анкеті про вид картки та встановлений ліміт не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Пунктом 2.1.1.2.3. Умов та Правил клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється рішенням банку і клієнт дає згоду банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. А наступним пунктом встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення пін-коду або підписання чека, саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальника.

Щодо виду картки, то згідно заяви-анкети, клієнт вправі був вибрати види карток зазначених в ній. Однак таке незазначення не спростовує фактичне користування картою «Універсальна», оскільки як пояснив суду представник банку, при отриманні іншої карти, вид якої не зазначено в заяві прив`язка здійснюється до карти «Універсальна» та долученими витягом з тарифів та правил та умов надання банківських послуг. Відмови від таких послуг відповідач не заявляв, а користувався нею, наявність іншого виду кредитного зобов`язання не довів.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути судовий збір в сумі 1 600,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 400,00 грн за розгляд справи в апеляційному суді

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ) заборгованість за кредитом № б/н від 07.11.2012 року яка складається з:

заборгованості за кредитом - 851,82 грн,

заборгованості за процентами - 13 559,27 грн,

заборгованості за пенею та комісією - 3 448,67 грн,

а всього складає - 17 859,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ) судовий збір в сумі 1 600,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 400,00 грн за розгляд справи в апеляційному суді.

В решті вимог позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта