Дата документу 05.06.2019 Справа № 330/1633/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/1633/18 Головуючий у 1 інстанції: Куценко О. О.
провадження № 22-ц/807/1846/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Кулабуховій І.С.

за участі:

прокурора Стешенка В.Є.

представника Кирилівської селищної ради - адвоката Малахової Г.О.

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Фоменка С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратури Запорізької області на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2019 року у справі за позовом в.о. керівника Мелітопольської місцевої прокуратури в інтересах держави до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення в частині, повернення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення в частині, повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Мелітопольською місцевою прокуратурою Запорізької області в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 січня 2018 року за № 0000011 за ч. 4 ст. 364 КК України, встановлені порушення вимог Земельного та Водного кодексів України при прийнятті Кирилівською селищною радою Якимівського району Запорізької області рішень із земельних питань.

Так, 28 березня 2016 року до Кирилівської селищної ради надійшла заява ОСОБА_1 про надання дозволу на проект відведення земельної ділянки в АДРЕСА_2 . 20 травня 2016 року Кирилівською селищною радою за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийнято рішення «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яким надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, які не надані у власність або користування, в межах населеного пункту АДРЕСА_2. На підставі рішення Кирилівської селищної ради від 20 травня 2016 року № 47 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» ТОВ «Геоінформаційна компанія «Кадастр» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1

29 серпня 2016 року до Кирилівської селищної ради надійшла заява ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1 ) площею 0,0936 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_2 , та передачі вищевказаної земельної ділянки у власність.

11 жовтня 2016 року Кирилівською селищною радою за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 та інших осіб прийнято рішення № 33 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок», пунктом 1 якого затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) та для ведення індивідуального садівництва, громадянам згідно списку. Підпунктом 1.12 пункту 1 цього рішення затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0936 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , за адресою АДРЕСА_2 . Також пунктом 2 даного рішення надано громадянам у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) та для ведення індивідуального садівництва в смт. Кирилівка, Якимівського району Запорізької області, згідно наведеного у рішенні списку.

На підставі рішення Кирилівської селищної ради від 11.10.2016 № 33 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок», 25.11.2016 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0936 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , що розташована за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.06.2018 № 128342795 власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 є ОСОБА_1 та на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 відсутні зареєстровані будь-які об`єкти нерухомості.

Прокурором зазначено, що рішення Кирилівської селищної ради від 11 жовтня 2016 року № 33 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок», в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 вищезазначеної земельної ділянки, прийнято з порушеннями вимог законодавства, у зв`язку з чим підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Згідно із інформацією Кирилівської селищної ради від 19 березня 2018 року № 428 проект землеустрою із виготовлення меж прибережної захисної смуги Азовського моря та лиманів на території смт. Кирилівка на цей час знаходиться на погодженні в Міністерстві екології та природних ресурсів України, тобто на час прийняття спірного рішення сесії не був погоджений. Крім того, відповідно до інформації відділу в Якимівському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 22.06.2018 № 0-8-0.36-1671/115-1 8 встановлено, що проект землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги Азовського моря, Молочного, Утлюкського лиманів на території Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області не розроблявся, прибережна захисна смуга навколо Азовського моря та лиманів не встановлювалась.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка виконана ТОВ «Геоінформаційна компанія «Кадастр», встановлено, що на час розроблення даного проекту землеустрою відстань спірної земельної ділянки від урізу води Азовського моря становила 1964 метрів та від урізу води Утлюкського лиману становила 310 метрів.

На думку позивача, вказані обставини свідчать про те, що спірна земельна ділянка входить до меж прибережної захисної смуги Азовського моря та Утлюкського лиману, тому щодо неї встановлені і діють спеціальні обмеження. Надання у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у цій місцевості суперечить вимогам земельного та водного законодавства України.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати пп.1.2 п.1, п.2 рішення Кирилівської селищної ради від 11 жовтня 2016 року № 33 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0936 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , яку надано у власність ОСОБА_1 , а також зобов`язати останню повернути на користь територіальної громади в особі Кирилівської селищної ради вказану земельну ділянку.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду прокуратура Запорізької області в особі заступника прокурора Запорізької області Вознюка Ю.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу Кирилівська селищна рада зазначає, що прокурор не мав повноважень на звернення з вказаним позовом до суду; спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту та віднесена до категорії земель житлової та громадської забудови, та була надано ОСОБА_1 у власність з дотримання вимог законодавства і компетентним органом, а також з урахуванням містобудівної документації.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах селища смт. Кирилівка, та розміри прибережної захисної смуги у встановленому законодавством порядку не затверджені, то керуватись слід саме умовами забудови населеного пункту. Суд вважав, що при виділенні земельної ділянки ОСОБА_1 . було враховано конкретні умови забудови на підставі генерального плану забудови смт. Кирилівка, що підтверджено погодженням технічної документації на земельну ділянку всіма компетентними органами, на які державою покладено функції щодо здійснення контролю за використанням земель. Також суд вважав, що прокурором обрано невірний спосіб захисту, оскільки скасування рішення органу місцевого самоврядування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, так як у такий спосіб у останнього виникло право власності, яке ґрунтується на правовстановлюючо-

му документі.

Прокурор в апеляційній скарзі наголошу на тому, що рішення суду постановлено із неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, а саме: ст.ст. 19, 20, 58-60, 84, 152 ЗК України, ст.ст. 88-90 Водного кодексу України, ст.. 263 ЦПК України.

Дослідивши вказані доводи скарги, колегія визнає їх обґрунтованими з огляду на наступні обставини.

Сторонами не оспорюються встановлені судом обставини щодо прийняття Кирилівською селищною радою оскаржуваного прокурором рішення від 11 жовтня 2016 року № 33 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок», п.п. 1.2 пункту 1 якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0936 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , яку надано у власність ОСОБА_1 .

Право власності на вказану земельну ділянку на підставі вказаного рішення зареєстровано за ОСОБА_1 ( а.с. 27).

Згідно з Довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями № 901 від 19.07.2016р. Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, яка передувала виготовленню технічної документації на спірну земельну ділянку, слідує, що потребується визначення факту наявності обмежень земельної ділянки, щодо якої розробляється технічна документація, а також площа, на якій діють такі обмеження ( а.с. 123).

Дослідивши вказане питання, землевпорядною організацією ТОВ «ГІК «Кадастр» зроблено висновок, що згідно класифікатора обмежень та обтяжень у використанні земельних ділянок, затвердженого наказом Державного комітету із земельних ресурсів № 643 від 29.12.2008р., обмежень у використанні щодо спірної земельної ділянки не мається ( а.с. 125).

Висновком погодження проекту землеустрою визначено, що на спірній земельній ділянці відсутні будь-які будівлі і споруди ( а.с. 147), що спростовує ствердження відповідачів про законність побудови на цій земельній ділянці капітального гаражу ОСОБА_2 , дозвіл якому надано на перебудову індивідуального житлового будинку на іншій земельній ділянці.

З матеріалів справи вбачається, що вказана земельна ділянка розташована на землях житлової і громадської забудови, що перебувають у запасі на території смт. Кирилівка, на відстані від урізу води Азовського моря - 1964 метри, Утлюкського лиману - 310 метрів ( а.с. 23).

Згідно відомостей, що містяться у листі Кирилівської селищної ради № 428 від 19.03.2018р., на цей час проект землеустрою із встановлення меж прибережної захисної смуги Азовського моря та лиманів на території смт. Кирилівка виготовлений та знаходиться в Міністерстві екології та природних ресурсів України для його погодження згідно з чинним законодавством ( а.с. 26).

З наданих представником Кирилівської селищної ради апеляційному суду пояснень слідує, що до теперішнього часу вказаний проект не погоджено.

В ході апеляційного розгляду представник Кирилівської селищної ради не змогла відповісти на питання, як визначена прибережна захисна смуга в смт. Кирилівка на час надання земельної ділянки ОСОБА_1 та на теперішній час, зокрема, у містобудівній документації. З її пояснень слідує, що селищна рада дотримується законодавчо визначеної 100-метрової зони від урізу моря, землі у якій не можуть передаватись у власність, але з урахуванням Генплану смт. Кирилівка спірна земельна ділянка знаходиться на значній відстані від моря.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області № 0-8-0-

1671/115-18 від 22.08.2018, проект землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги Азовського моря та Молочного, Утлюкського лиманів на території Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області не розроблявся, прибережна захисна смуга навколо Азовського моря та лиманів не встановлювалась ( а.с. 28).

Отже, межі прибережної захисної смуги Азовського моря та лиманів на сьогоднішній день не є погодженими у будь-якому визначеному розмірі, а також не визначені вони селищною радою у містобудівній документації.

Якщо брати до уваги лише відомості Генерального плану і схеми функціонування зонування смт. Кирилівка Якимівського району, яким керуються всі компетентні органи та яким надано повноваження на надання висновків при виділенні земельних ділянок у власність, то порушень при виділенні спірної земельної ділянки щодо дотримання вимог містобудівної документації дійсно не вбачається. І суд саме на цьому будував свої висновки.

Але судом не враховано ті обставини, що виділення у власність земельних ділянок, які знаходяться у наближеній відстані до водойм, річок, морів, має специфічні особливості.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина 2 ст. 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що до водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Та чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Відповідно до ст. 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (ч. 2 ст. 59 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60, 62 ЗК України та ст.ст. 1, 88, 90 ВК України.

Так, згідно зі ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Відповідно до ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у межен-ний період) шириною: розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації; уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Крім того, за положеннями ч. 4 ст. 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно з п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст.ст. 50, 54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Такі висновки містяться в постанові ВП ВС від 30 травня 2018р. у справі № 469/1393/16 , на яку посилався прокурор у своїх заявах по суті справи, але суд не звернув на це уваги.

Натомість, судом були взяті до уваги інші постанови ВП ВС: від 18.04.2018р. у справі № 802/350/17-а та від 30 травня 2018р. у справі № 150/928/14-а, у яких правові висновки стосувались питання визначення юрисдикції щодо позовів, у який єдиною вимогою висувалось скасування рішень органів місцевого самоврядування та виконавчої влади.

У цій справі, що переглядається апеляційним судом, прокурор просить також повернути земельну ділянку до територіальної громади. При цьому, колегія вважає, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції порушені не будуть, оскільки нею гарантується захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. Тому для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

За правилами ст. 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Однак громадяни та юридичні особи за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно одержати у власність лише замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Натомість землі водного фонду можуть передаватися цим суб`єктам тільки на умовах оренди для визначених законом потреб (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

Отже, стосовно землі водного фонду закон забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати в приватну власність землю відповідного цільового призначення окремо від дозволеного для передачі об`єкта замкненої природної водойми загальною площею до 3 га.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 не могла законно набути право приватної влас-

ності на спірну земельну ділянку. Натомість, вона набула таке право власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття органом місцевого самоврядування відповідного рішення, яке не відповідає вищенаведеним положення земельного та водного кодексів.

Верховний Суд України у справі № 6-1376ц16 дійшов висновку, що витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідачів відповідає критерію законності: воно здійснюється у зв`яку з порушенням органом державної влади низки вимог ВК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

У тій справі касаційний суд встановив, що відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянки перебувають у межах прибережної захисної смуги, а тому вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх, відповідачів, добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.

Такі висновки ВП ВС постановою від 30.05.2018р. у справі № 469/1393/16 підтримані та Велика палата не знайшла підстав для відступу від них.

Враховуючи пряму заборону наведеними вище нормами законів фізичним особам мати у власності земельні ділянки прибережних захисних смуг вздовж морі та лиманів, є очевидним допущене порушення, у якому суспільний інтерес має в такому разі найвищий пріоритет та підлягає захисту у обраний позивачем спосіб.

При цьому, колегія вважає, що незаявлення у цій справі прокурором вимог про скасування права власності відповідача на земельну ділянку, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки прокурором заявлено вимогу про зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку у зв`язку з визнання незаконним та скасуванням рішення органу місцевого самоврядування про її надання, що само по собі вказує на незаконність подальшого знаходження земельної ділянки у її власності. А скасування реєстрації права власності як похідна вимога може бути пред`явлена в окремому позові, якщо такі дії добровільно не будуть здійсненні самою ОСОБА_1

На користь цьому також свідчать висновки, надані у рішенні ЄСПЛ у справі «Депаль проти Франції» (заява № 34044є/02) від 29 березня 2010 року.

В рішенні по справі «Депаль проти Франції» зазначено, що «збереження прибережної зони, а особливо пляжів, «місць, відкритих для всіх», є прикладом місць, які вимагають особливого порядку облаштування. ЄСПЛ вважав у зв`язку з цим, що втручання держави в здійснення заявником своїх прав мало законну мету загального інтересу: заохотити вільний доступ до берегової смуги, необхідність якого встановлена із усією очевидністю».

ЄСПЛ в цьому рішенні вказував, що «політика облаштування території та охорони навколишнього середовища, де переважаюче значення має загальний інтерес, надає державі ширшу свободу розсуду, ніж це має місце при регулюванні виключно цивільних прав».

Колегія вважає, що у випадку погодження Міністерством екології та природних ресурсів України інших розмірів прибережної захисної смуги Азовського моря та лиманів на території смт. Кирилівка, ніж той, що на теперішній час визначений лише законодавчо, відповідачі можуть повторно вирішити питання надання вказаної земельної ділянки з урахуванням визначеного розміру. А до цього часу орган місцевого самоврядування має враховувати законодавчо встановлену відстань прибережної захисної смуги одночасно з містобудівною документацією.

З урахування вищенаведеного, колегія вважає скаргу прокурора Запорізької області обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України вона підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду - скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову в.о. керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області.

Ухвалюючи нове судове рішення, колегія у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат.

Так, органом прокуратури при поданні позову було сплачено за дві позовні вимоги немайнового характеру по 1762 грн., що становить 3 524 грн. ( а.с. 1).; за подання апеляційної скарги ним сплачено 5 286 грн. ( а.с. 200), що разом складає - 8810 грн., та у зв`язку з задоволенням позову ці витрати органу прокуратури слід компенсувати за рахунок відповідачів, стягнувши по 4405 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Запорізької області задовольнити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2019 року у цій справі скасувати.

Позов в.о. керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пп. 1.2 пункту 1, пункт 2 рішення Кирилівської селищної ради від 11.10.2016р. № 33 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельних ділянок», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0936 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , яку надано у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , зареєстрованій по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь територіальної громади смт. Кирилівка земельну ділянку площею 0,0936 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 та Кирилівської селищної ради на користь прокуратури Запорізької області судовий збір в сумі 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн., по 4 405 (чотири тисячі чотириста п`ть) грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.