РІШЕННЯ

іменем України

24 травня 2019 рокуСправа №451/631/17
Провадження № 2/451/69/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.

з участю позивача, представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/631/17 за позовом ОСОБА_2 до Поздимирської сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в:

12 травня 2017 року ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до Поздимирської сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

В позовній заяві зазначає, що згідно реєстраційного посвідчення виданого 19.08.1997 року Червоноградським МБТІ, ОСОБА_2 , належить на праві особистої власності домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого Радехівською держнотконторою 15.08.1997 року за реєстром №1432/97 , про що здійсненно запис в реєстрову книгу за №245. Починаючи з серпня 1997 року, позивач добросовісно, безперервно, відкрито обробляє, володіє та користується земельною ділянкою площею 0,1298 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку. Ніхто інший, крім нього не цікавився і не цікавиться даною земельною ділянкою. Дана земельна ділянка в Державному земельному кадастрі зареєстрована, якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 , що стверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти земельною ділянкою, вважає за можливе визнати за ним право власності за набувальною давністю. Просить визнати за ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,1298 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просили постанови рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Поздимирської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.65).

Співвідповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, однак скерувала в адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила судове засідання проводити без її участі (а.с.59).

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого Поздимирською сільською радою Радехівського району Львівської області 01 жовтня 2001 року (а.с.8).

Згідно реєстраційного посвідчення виданого 19.08.1997 року Червоноградським МБТІ, ОСОБА_2 , належить на праві особистої власності домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого Радехівською держнотконторою 15.08.1997 року за реєстром №1432/97 , про що здійсненно запис в реєстрову книгу за №245 (а.с.5,6).

З Державного акту на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_3 , виданого 13.08.1997 року Поздимирською сільською радою народних депутатів на підставі рішення виконкому №21 від 08.07.1997 року та №22 від 5.08.1997 року Поздимирської сільської ради народних депутатів, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №59, вбачається, що земельна ділянка, площею 0,13 га, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована в АДРЕСА_2 , належала ОСОБА_4 (а.с.7 - 7 зворот).

Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ 016 від 15.02.2016 року, земельна ділянка площею 0,1298 га для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_2 в Державному земельному кадастрі зареєстрована, якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_3 , виданого 13.08.1997 року (а.с.9,9 - зворот).

Згідно довідки №83, від 06.02.2017 року, виданої виконкомом Поздимирської сільської ради громадянину ОСОБА_2 , 1939 року народження, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_2 з 15.08.1997 року дійсно добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою загальною площею 0,13 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. На протязі цього періоду за дану земельну ділянку громадянин ОСОБА_2 сплачував земельний податок (а.с.10).

Довідкою №120 від 3.03.2016 року, виданою виконкомом Поздимирської сільської ради, підтверджується перейменування вулиці Нечая на вулицю Вигідська, на підстав рішення VІІ сесії ХХІІ скликання від 26.11.1996 року (а.с.68).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходжений майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Відповідно до частини другої статті 344 ЦК України не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України.

Згідно п. 13 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно, у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та п. 14 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи, що ОСОБА_2 більше 15 років відкрито, безперервно володіє житловим будинком № 9 та земельною ділянкою, площею 0,1298 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , які розташовані по АДРЕСА_2 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, після того як у 1997 році добросовісно ними заволодів, наявні всі правові підстави для визнання за ним в судовому порядку права власності на вищевказану земельну ділянку, площею 0,1298 га за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 12,13,247,258-259,263-265, 315 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,1298 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Стягнути з Поздимирської сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_1 , судові витрати в розмірі 320 (триста двадцять) гривень з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 29.05.2019 року.