Номер провадження: 22-ц/813/304/19
Номер справи місцевого суду: 501/192/15-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/192/15-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

- відповідачі - 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про припинення договору поруки, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання недійсними правочинів, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», поданою представником - Земщук Оленою Сергіївною, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Пушкарського Д.В. о 14 годині 35 хвилині 14 червня 2018 року,

встановив:

У січні 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з вищенаведеним уточненим у квітні 2016 року позовом, в якому остаточно просить: 1) стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №CL-501/033/2007 від 21.09.2007 року у розмірі 1778432, 32 гривень; 2) стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати в розмірі 3654,00 гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вказує, що 21 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №СL-501/033/2007, за яким останній отримав кредит у сумі - 38 954,72 долара США, під 11,99% річних + FIDR, строком - до 21.09.2013 року.

З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладено окремі договори поруки №SR-501/033/2007 від 21 вересня 2007 року, №SR-501/033/2007-1 від 21 вересня 2007 року. Позичальником зобов`язання за кредитним договором не виконуються, у зв`язку з чим станом на 01.04.2016 року виникла заборгованість у вищевказаному розмірі (Т. 1, а. с. 2 - 5, Т. 1, а. с. 178 - 179).

У березні 2016 року ОСОБА_2 , не визнавши первісний позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернулася до суду з вищезазначеним зустрічним позовом, в якому просить визнати договір поруки №SR-501/033/2007-1 від 21 вересня 2007 року таким, що припинив свою дію.

Посилаючись на норми ст. 559 ЦК України, ОСОБА_2 зустрічний позов обґрунтовує закінченням строку поруки (Т. 1, а. с. 164 - 166).

Також у березні 2016 року із зазначеним вище зустрічним позовом до суду звернувся ОСОБА_1 .. У позові ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зміну підстав позовних вимог та зменшення позовних вимог, просить визнати недійсним договір поруки №SR-501/033/2007 від 21 вересня 2007 року. Також просив визнати недійсним договір купівлі - продажу кредитного портфелю від 27 червня 2012 року укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Зустрічний позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є фінансовою установою у розумінні Закону, яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу (Т. 1, а. с. 168 - 172 зворотна сторона, Т. 2, а. с. 72 - 78).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14 червня 2018 року у задоволенні вищевказаних позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (третя особа ОСОБА_1 ) про припинення договору поруки задоволено.

Визнано припиненим договір поруки №SR-501/033/2007-1 від 21 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк».

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) про визнання недійсними правочинів задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір №СL-501/033/2007 від 21 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк».

Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 17752, 40 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №CL-501/033/2007 від 21.09.2013 року вбачається, що останній платіж позичальником був здійснений 23.01.2012 року. Період з якого банком почала нараховуватись пеня починається з 27.06.2012 року.

В матеріалах справи також наявна позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором датована 13.01.2015 року.

Оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з наведеним позовом у січні 2015 року, натомість останній платіж по кредиту був здійснений у січні 2012 року, а пеня за вказаним кредитом почала обчислюватись банком 27.06.2012 року, суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 та пропущення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» строку пред`явлення вимоги до поручителя.

В матеріалах справи наявна копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року по справі №752/140/14-ц, якою залишено без змін рішення апеляційного суду міста Києва від 18 березня 2015 року. Зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції встановлено пропуск шестимісячного строку звернення кредитора до боржника, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України, у зв`язку з чим визнано припиненим договір поруки №SR-501/033/2007 від 21 вересня 2007 року укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк».

Зокрема з тих же підстав, судом першої інстанції задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» шляхом визнання договору поруки №SR-501/033/2007 від 21 вересня 2007 року, що був укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 таким що припинив свою дію.

Крім того, з аналізу та вивчення матеріалів кредитного договору №СL-501/033/2007 від 21.09.2007 року, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що в змісті вказаного кредитного договору є відсутніми встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме ЗАТ «ОТП Банк», при укладанні спірного кредитного договору з позичальником: 1) Не здійснив належно детальний, достовірний та об`єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту згідно імперативних вимог п.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3 «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (надалі - Правила), затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168; 2) Не зазначив належно вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості згідно вимоги п.3.4 Правил; 3) Не визначив належно реальну процентну ставку в порушення вимоги п.3.3 Правил; 4) Не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, згідно вимоги п.3.3 «Правил», шляхом підсумовування всіх платежів здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту; 5) В порушення вимоги п. 3.8 «Правил», Банк не встановив застереження, щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; 6) Всупереч вимоги п.3.4 «Правил», не зазначив про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашенням.

Суд першої інстанції, зокрема посилаючись на висновок судово-економічної експертизи, дійшов висновку про те, що під час укладення кредитного договору ЗАТ «ОТП Банк» приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості (Т. 2, а. с. 107 - 118).

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольнити. Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Залишити без задоволення позов ОСОБА_1 ..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. Апелянт вказує зокрема на те, що позичальником було отримано усю необхідну інформацію, яку кредитор повинен був йому повідомити при укладанні вказаного кредитного договору, шляхом підписання анкети - заяви від 07 вересня 2007 року. Також ОСОБА_1 було власноруч підписано інформаційний лист, в якому зазначено, що ЗАТ «ОТП Банк» надав йому в письмовій формі інформацію про умови кредитування. Крім того апелянт зазначає що набуття ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги до боржника - фізичної особи є правомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Оскаржуване рішення залишити без змін. Вказує на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є фінансовою установою у розумінні Закону, яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу, що має наслідком недійсність спірних правочинів. Зазначає, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності. Посилається на преюдиційність судового рішення суду касаційної інстанції, яким остаточно встановлено пропуск шестимісячного строку звернення кредитора до боржника, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України, у зв`язку з чим визнано припиненим договір поруки №SR-501/033/2007 від 21 вересня 2007 року укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк».

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про припинення договору поруки. Щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .. Вказані у цій частині висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 251, 546, 553, 559, 626, 1050, 1077, 1078 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

Між тим колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» саме у повному обсязі. Апеляційний суд не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо визнання недійсним кредитного договору №СL-501/033/2007 від 21 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк». Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» саме у повному обсязі. Вказані в цій частині висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 23, 192, 203, 215, 216, 509, 525, 526, 527, 530, 533, 610, 626, 1054, 1056, 1057-1 ЦК України, ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів») та процесуального (ст. ст. 77, 263, 264 ЦПК України) права.

Судом встановлено, що 21 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №СL-501/033/2007 (Т. 1, а. с. 13).

З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договори поруки №SR-501/033/2007 від 21 вересня 2007 року (Т. 1, а. с. 9 - 12).

Зі змісту кредитного договору №СL-501/033/2007 від 21.09.2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , який складається з Частини №1 «Базові умови кредитування. Визначення термінів», та Частини №2, у якій визначено інші істотні умови цього кредитного договору, встановлено, що ЗАТ «ОТП Банк» надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: 1) Розмір та валюта кредиту: 38 954,72 доларів США, (п.2 частина №1); 2) Річна база нарахування процентів: 360 (триста шістдесят) календарних днів у році (п.2 частина №1); 3) Дата остаточного повернення кредиту: 21 вересня 2013 року (п.2 частина №1); 4) Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів (сума кредиту та нарахованих процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору) (п.4 частина №1).

27 червня 2012 року між правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» - ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі - продажу кредитного портфелю (Т. 1, а. с. 36 - 51), який включає в себе кредитні договори між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , в наслідок чого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» став правонаступником всіх прав ПАТ «ОТП Банк» в правовідносинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Як вбачається з позовної заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 20.12.2014 року про стягнення заборгованості, банком визначена заборгованість за кредитним договором №СL-501/033/2007 року від 21 вересня 2007 року станом на 18.11.2014 року у сумі 1038012,20 грн. (67686,38 дол. США за курсом НБУ 15,335614), з яких 13792,98 дол. США (211523,82 грн.) - заборгованість за кредитом, 763,23 дол. США (11704,60 грн.) - заборгованість по оплаті відсотків за користування кредитом, 814783,78 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором за період з 18.11.2013 року по 18.11.2014 року.

Між сторонами виникли кредитні правовідносини, правовідносини із забезпечення виконання кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.ч. 1, 2 ст. 1077 ЦК України, ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Не мають юридичних наслідків, а отже на увагу суду не заслуговують доводи апеляційної скарги про те, що набуття ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги до боржника - фізичної особи є правомірним так як судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 27 червня 2012 року укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було відмовлено. Вказаний у даному абзаці висновок суду першої інстанції у встановленому законом порядку не оскаржується. З огляду на вказане доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є фінансовою установою, у розумінні Закону, яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу, що має наслідком недійсність спірних правочинів також на увагу суду не заслуговують.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 530 цього Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 546, 553 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Отже, порука - це строкове зобов`язання і незалежно від того встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

З аналізу приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України вбачається, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропущення апелянтом строку пред`явлення вимоги до поручителя. Такого висновку суд першої інстанції, пославшись на правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України у справі №6-53цс14 від якого в подальшому Верховним Судом відступлено не було, дійшов без порушень норм матеріального та процесуального права.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія ухвали вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року по справі №752/140/14-ц (Т. 1., а. с. 180), якою залишено без змін рішення апеляційного суду міста Києва від 18 березня 2015 року. Зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції встановлено пропуск шестимісячного строку звернення кредитора до боржника, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України, у зв`язку з чим визнано припиненим договір поруки №SR-501/033/2007 від 21 вересня 2007 року укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо преюдиційності вказаного рішення суду касаційної інстанції та необхідності задоволення вимоги вказаного зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору поруки №SR-501/033/2007 від 21 вересня 2007 року, що був укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 таким що припинив свою дію.

З урахуванням вказаного безпідставною є вимога апеляційної скарги про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору поруки №SR-501/033/2007 від 21 вересня 2007 року, що був укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 таким що припинив свою дію.

Щодо неправомірності визнання вказаного кредитного договору недійсним, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1054, 1056, 1057-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов`язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника до поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Згідно із ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Недійсний правочин не здійснює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Не є підставою для визнання кредитного договору недійсним посилання ОСОБА_1 на порушення Закону України «Про захист прав споживачів», які полягають: 1) у не наданні ОСОБА_1 повної письмової інформації про умови надання кредиту, загальну вартість кредиту та реальної відсоткової ставки за користування кредитом; 2) надання позикодавцем позичальнику коштів в іноземній валюті, а саме доларах США.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено надання перед укладенням договору про надання споживчого кредиту відповідної письмової інформації. У разі ненадання вказаної інформації наступають наслідки, передбачені ст. ст. 15 і 23 цього Закону, а саме: - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; - вимагати надання у прийнятно короткий строк, але не більше місяця, належної інформації. Якщо інформація в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.

ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору ознайомився і погодився з умовами кредитування. Своїм підписом він підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в Банку.

У випадку ненадання необхідної інформації позичальник мав право вимагати надати таку інформацію у найбільш короткий строк, відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Випадки визнання умов договору про надання споживчого кредиту несправедливими передбачені ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Загальні положення про несправедливі умови договору вказуються у ч. ч. 2, 3 ст. 18 цього Закону. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Частиною 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли визнання недійсним положення зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Під час укладення кредитного договору ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,не були відомі обставини щодо можливого зростання курсу долара США внаслідок фінансової кризи, а тому він не міг попередити про це позичальника. Крім того, ризик настання негативних наслідків внаслідок можливого зростання курсу іноземної валюти фінансової кризи або можливого його зменшення внаслідок економічного зростання несуть сторони кредитного договору.

Суд першої інстанції, взявши до уваги висновок експерта №06/012/1430/4 судово-економічної експертизи від 05.09.2017 року в якому вказано: «Підтвердити або спростувати документально заборгованість по кредитному договору №СL-501/033/2007 від 21 вересня 2007 року станом на 18.11.2014, а саме: заборгованість за кредитним договором - 13792,98 доларів США; заборгованість по відсоткам - 763,23 доларів США; сума пені за період з 18.11.2013 по 18.11.2014 р - 814783,78 грн., - не надається за можливе», дійшов помилкового висновку про визнання кредитного договору недійсним. Факт саме отримання коштів позичальником від ЗАТ «ОТП Банк»фактично підтверджується самим ОСОБА_1 , який у зустрічній позовній заяві (в редакції від 21 березня 2016 року) не заперечує проти цього факту, а вказує на неправомірне надання коштів саме у іноземній валюті - доларах США. Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що упродовж тривалого часу позичальник виконував умови спірного кредитного договору, чим фактично підтверджував факт отримання коштів.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Лист Національного Банку України №20-0009/43040 від 19.06.2017 року (Т. 2, а. с. 12) з якого вбачається, що станом на 19.06.2017 року в ЄІС «Реєстр позичальників» відсутня інформація щодо простроченої заборгованості ОСОБА_1 перед банками України та лист Національного Банку України №20-0009/43044 від 19.06.2017 року (Т. 2, а. с. 13) з якого вбачається, що станом на 19.06.2017 року в ЄІС «Реєстр позичальників» відсутня інформація щодо простроченої заборгованості ОСОБА_2 перед банками України не спростовує доводів сторін щодо наявності/відсутності заборгованості відповідача перед позивачем з огляду на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є банком України, а отже вказані докази не є належними у розумінні ст. 77 ЦПК України.

Не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_1 щодо несправедливих умов договору про надання споживчого кредиту. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності; 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди позивачеві. Разом з тим, ОСОБА_1 послався тільки на порушення принципу добросовісності.

Доводи зустрічного позову ОСОБА_1 про недійсність спірного кредитного договору у розумінні положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними з наступних підстав.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; ЗАТ «ОТП Банк» надав позичальнику всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Отже, у цій справі суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів доходить висновку про те, що позичальник був ознайомлений з умовами кредитного договору, всіма істотними обставинами та наслідками невиконання зобов`язань за договором, що підтверджується його особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що вказаний зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним було подано після звернення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з вищенаведеним позовом про стягнення заборгованості за цим кредитним договором, упродовж тривалого часу позичальник виконував умови спірного договору, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні договору, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказана вимога про визнання вищенаведеного кредитного договору недійсним є спробою уникнути негативних наслідків через невиконання його умов.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (втратив чинність з 7 лютого 2019 року), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (втратив чинність з 7 лютого 2019 року).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правову позицію щодо можливості стягнення неустойки у валюті в кредитних правовідносинах висловлено Верховним Судом України у постанові № 6-211цс17 від 15 травня 2017 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок щодо можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, та нарахування грошового зобов`язання яке має компенсаційний характер (заборгованості за процентами), в іноземній валюті.

Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів». Нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

За таких обставин безпідставними є доводи зустрічного позову щодо недійсності спірного правочину через надання ЗАТ «ОТП Банк» коштів ОСОБА_1 в іноземній валюті, а саме доларах США.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та матеріального права під час ухвалення оскаржуваного рішення, а саме щодо (в частині) визнання недійсним кредитного договору є обґрунтованими.

Між тим правильним є висновок суду першої інстанції щодо визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором (Т. 1 а. с. 184 - 185). Відомості вказаного розрахунку заборгованості відповідачами не спростовано, а отже з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає стягненню заборгованість за укладеним спірним кредитним договором станом на 01 квітня 2014 року у загальному розмірі - 14 556 (чотирнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) доларів 21 цент США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 квітня 2016 року становить - 381 637 (триста вісімдесят одна тисяча шістсот тридцять сім) грн. 63 коп., та - 381 637 (триста вісімдесят одна тисяча шістсот тридцять сім) грн. 63 коп., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 13 792 (тринадцять тисяч сімсот дев`яносто два) долара 98 центів США, що за курсом НБ України станом на 02 квітня 2014 року еквівалентно - 361 627 (триста шістдесят одна тисяча шістсот двадцять сім) грн. 30 коп.; - заборгованість за процентами - 763 (сімсот шістдесят три) долара 23 цента США, що за курсом НБ України станом на 02 квітня 2014 року еквівалентно - 20 010 (двадцять тисяч десять) грн. 53 коп.; - пеня - 381 637 (триста вісімдесят одна тисяча шістсот тридцять сім) грн. 63 коп..

Апеляційна скарга є частково обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання договору недійсним з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно здійснити перерозподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у розмірі 9002 грн. 20 коп..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», подану представником - ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання недійсними кредитного договору №СL-501/033/2007 від 21 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за укладеним між ОСОБА_1 та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» 21 вересня 2007 року кредитним договору №СL-501/033/2007 станом на 01 квітня 2014 року у загальному розмірі - 14 556 (чотирнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) доларів 21 цент США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 квітня 2016 року становить - 381 637 (триста вісімдесят одна тисяча шістсот тридцять сім) грн. 63 коп., та - 381 637 (триста вісімдесят одна тисяча шістсот тридцять сім) грн. 63 коп., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 13 792 (тринадцять тисяч сімсот дев`яносто два) долара 98 центів США, що за курсом НБ України станом на 02 квітня 2014 року еквівалентно - 361 627 (триста шістдесят одна тисяча шістсот двадцять сім) грн. 30 коп.; - заборгованість за процентами - 763 (сімсот шістдесят три) долара 23 цента США, що за курсом НБ України станом на 02 квітня 2014 року еквівалентно - 20 010 (двадцять тисяч десять) грн. 53 коп.; - пеня - 381 637 (триста вісімдесят одна тисяча шістсот тридцять сім) грн. 63 коп..

В решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання недійсними укладеного між ОСОБА_1 та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» 21 вересня 2007 року кредитного договору №СL-501/033/2007 - відмовити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 червня 2018 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про припинення укладеного між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» 21 вересня 2007 року договору поруки №SR-501/033/2007, - залишити без змін.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (Код ЄДРПОУ - 36789421) судовий збір у розмірі -9 002 (дев`ять тисяч дві) грн. 20 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 18 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе