ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6337/19 Справа № 193/1670/18 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», відповідач Ткаченко Лариса Володимирівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року, ухваленого суддею Шумською О.В. у смт. Софіївка,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 21 березня 2016 року укладено кредитний договір № .

Між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 14.07.2017 року укладено договір № 20170714 відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступив право грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників, зокрема до відповідача. Відповідно до Реєстру Боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги за кредитним договором № від 21.03.2016 року до відповідача ОСОБА_1 в сумі 30146,09 грн., з яких: 15689,23 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1,67 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5335,79 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 9119,40 грн. - сума заборгованості за пенею, яку просить суд стягнути з відповідача та судові витрати с сумі 1762 грн.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року позов ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 21.03.2016 року у розмірі 30146,09 грн., яка складається з: 15689,23 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1,67 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5335,79 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 9119,40 грн. - сума заборгованості за пенею та судові витрати 1762 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в задоволенні позову.

В мотивування доводів апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 зауважує, що суд дійшов передчасного висновку про доведеність заявлених позовних вимог, оскільки розрахунок заборгованості наданий позивачем не підтверджений належними доказами.

Відповідач вважає що стягнення заборгованості за управління кредитом в сумі 5335,79 грн. не передбачено умовами кредитного договору та суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів». В порушення вимог процесуального законодавства, суд в рішенні зазначив, що вона визнає позовні вимоги, проте це не відповідає дійсності, не мала правничої допомоги. Під тиском суду 05 квітня 2019 року вона написала заяву про розгляд справи без її участі, чим позбавили її права заперечувати проти заявлених вимог та бути вислуханою та заявити клопотання про застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені в один рік.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на їх думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В мотивування відзиву зазначає, що фінансова установа довела до відома позичальнику умови кредитування та відповідач не заперечувала проти виплати плати за (управління) кредитом, яка визначена сталою щомісячною величиною. Також вважає, що підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності в один рік до вимог про стягнення пені не можуть бути застосовано, через обізнаність відповідача з умовами кредитування, які містяться на офіційному сайті, якими передбачено позовна давність у десять років.

Заслухавши доповідь судді доповідача, сторони та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, наданого відзиву та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, щоміж ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 21 березня 2016 року укладено кредитний договір № , за умовами якого, позичальник отримала в кредит 18238,80 грн. зі строком на 15 міс. За умовами договору річний процент становить 0,01%, щомісячний процент -1,80%, встановлено пільговий період упродовж перших 6 міс. від дати надання кредиту позичальник звільняється від внесення щомісячних процентів (а.с. 36-37).

Між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 14 липня 2017 року укладено договір відступлення права вимоги № 20170714, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, вказанами у Реєстрі боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості). (а.с. 44-46).

Згідно п. 1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заміняє ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» у кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

З Реєстру Боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 30146,09 грн., з яких: 15689,23 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1,67 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5335,79 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 9119,40 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с. 11-12).

Відповідно довідки ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» від 14 липня 2017 року відображено графік руху коштів та погашення ОСОБА_1 кредиту двома платіжами 11 квітня 2016 року та 08 червня 2016 року на загальну суму 2550 грн. (а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суд першої інстанції дійшов висновку про їх доведеність належними та допустимим доказами, а також визнання відповідачем позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виник спір стосовно виконання відповідачем ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як видно з матеріалів справи між сторонами укладено кредитний договір та виникли правовідносини стосовно його виконання.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Звертаючись до суду із позовними вимогами позивачем надано докази отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів та заяву від 21 березня 2016 року № про умови наданого кредиту, графік платежів та довідку про рух коштів по рахунку, яка містить дату та обсяг сплачених позичальником коштів, а також наданий розрахунок заборгованості.

Тому, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність належних та допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором.

Крім того, заперечуючи проти розміру заборгованості визначеної позивачем, відповідач не надала квитанції, або будь-якій інший розрахунковий документ в підтвердження проведення оплати за наданим кредитом у розмірі більшому ніж 2550 грн., які враховано в розрахунку позивача.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги відповідача, стосовно розгляду справи судом без проведення судового засідання та написання нею заяви про розгляд справи без її участі на переконання працівників суду. Як видно ухвалою суду від 20 березня 2019 року розгляд справи призначено на 09.30 год. 05 квітня 2019 року.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника (а.с.58). Відповідач з`явилась до приміщення суду, проте як зазначає в апеляційній скарзі розгляд справи не відбувся, їй запропонували написати заяву про розгляд без її участі зі визнанням позовних вимог. Посилається, що текст написаної заяви вона не усвідомлювала та він не відповідав її інтересам.

Отже, розгляд справи відбувся без участі сторін, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с.67). Відповідач ОСОБА_1 була позбавлена можливості використати процесуальне право заперечувати проти заявлених позовних вимог та подати відповідне клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення пені. З урахуванням правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду провадження 61-6св18, справа № 200/11343/14ц від 07.02.2018, колегія суддів вважає за можливе заявлене в апеляційній скарзі клопотання ОСОБА_1 про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності в один рік до вимог про стягнення пені задовольнити.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Відповідач вправі заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі. Той факт, що відповідач, який не брав участі у розгляді справи, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє заперечення позивача у відзиві на апеляційну скаргу про збільшення строку позовної давності обумовленою сторонами у п.7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР», розміщених на офіційному веб-сайті.

При вирішенні даного питання, колегія суддів вважає необхідним застосувати правовий висновок Великої Палати ВС викладений у справі №342/180/17-ц, провадження 61-28274св18 від 27.02.2019, про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, Умов, яким установлено позовну давність більшою тривалістю ніж передбачено законом, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. (Постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15)).

Отже, досліджуючи заяву позичальника від 21 березня 2016 року та надані позивачем Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР», текст яких розміщені на офіційному веб-сайті, позивачем до матеріалів справи не надано, тобто не доведено обізнаність та досягнуту домовленість між сторонами про збільшення позовної давності.

Отже, через відсутність належних та допустимих письмових доказів досягнення між сторонами домовленості про збільшення строку позовної давності, колегія суддів приходить до переконання, що до вимог позивача про стягнення пені підлягає застосуванню строк позовної давності, передбачений ст.258 ЦК в один рік.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено строк його остаточного повернення 21 травня 2017 року (а.с.5).

Згідно штампу відправки поштової кореспонденцій ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду із позовом 22 листопада 2018 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною , є підставою для відмови у позові.

Отже, з урахуванням заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності до вимог про стягнення з неї суми заборгованості по пені в сумі 9119,40 грн., колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції ухвалено без урахування зазначених вище обставин, тому підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в задоволенні цих позовних вимог.

Також колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги відповідача щодо стягнення з неї суми 5335,79 грн. заборгованості за платою управління кредитом. Як видно у заяві позичальника від 21 березня 2016 року, яка нею була підписана, відсутні умови договору про встановлення плати за управління кредитом (а.с.5). Тобто умови, на яких сторонами було погоджено отримання боржником кредитних коштів не встановлено плату за управління кредитом, як і не зазначено в чому саме ця плата виражається, які послуги надає позивач. А тому, підстави для стягнення коштів у визначеному позивачем розмірі 5335,79 грн., як заборгованість за платою управління кредитом відсутні, тому що сторони не узгоджували ці витрати, як складову фінансових зобов`язань.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції, яке постановлено із порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, а також неповним дослідженням матеріалів справи підлягає скасуванню, згідно п.п.1,3.4 ч.1 ст.376 ЦПК України із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 21 березня 2016 року. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2016 року в сумі 15690,90 грн., яка складається із заборгованості по кредиту -15689,23 грн., та 1,67 грн. заборгованості за відсотками.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у сумі 1762 грн., проте позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 917,11 грн., згідно розрахунку (15690,90х1762/30146,04 ).

Крім того, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2019 року за клопотанням відповідача відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення. Тому, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1375,66 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 21 березня 2016 року в сумі 15690,90 грн., яка складається із заборгованості по кредиту -15689,23 грн., та 1,67 грн. заборгованості за відсотками.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення 5335,79 грн. заборгованості за платою управління кредитом та 9119,40 грн. заборгованості за пенею.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати зі сплати судового збору в сумі 917,11 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1375,66 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: