У Х В А Л А

31 травня 2019 року

м. Київ

справа № 214/5155/17

провадження № 61-9687ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 січня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» про визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуального газового лічильника та зобов`язання вчинити дії у порядку захисту прав споживачів,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» (надалі - ПАТ «Криворіжгаз») про визнання права на забезпечення та встановлення індивідуального газового лічильника та зобов`язання вчинити дії у порядку захисту прав споживачів.

Позов мотивовано тим, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 № 2500 між сторонами укладений типовий договір постачання природного газу.

В квітні 2017 року споживачами будинку АДРЕСА_1 проведені загальні збори співвласників багатоквартирного будинку, на яких було прийнято рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до ПАТ «Криворіжгаз» з заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз» на підставі статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу».

Листом ПАТ «Криворіжгаз» від 13 травня 2017 року споживачів повідомлено, що ПАТ «Криворіжгаз» не передбачено фінансування робіт з встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі зазначеного будинку.

Позивач вважає дану позицію ПАТ «Криворіжгаз» неправомірною, оскільки відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ПАТ «Криворіжгаз» зобов`язане забезпечити комерційний облік кожному споживачу будинку АДРЕСА_1. ПАТ «Криворіжгаз» є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу. Згідно структури тарифу для споживачів на послуги розподілу природного газу ПАТ «Криворіжгаз» в період з 2011 року по теперішній час закладається встановлення квартирних лічильників газу, як це передбачено статтею 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу для населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто покладено на ПАТ «Криворіжгаз».

У зв`язку з вищезазначеним, просила суд визнати за нею право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок ПАТ «Криворіжгаз» та визнати, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано за свій рахунок в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в її квартирі індивідуальний газовий лічильник.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 січня 2019 року, залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право на забезпечення індивідуальним лічильником газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз». Зобов`язано ПАТ «Криворіжгаз» за свій рахунок, в строк до 01 січня 2021 року, здійснити встановлення в квартирі індивідуального газового лічильника побутовому споживачу ОСОБА_1 Стягнуто з ПАТ «Криворіжгаз» на користь держави судові витрати в сумі 640 гривень.

Задовольняючи частково позов вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд, виходили з того, що позивач має право на забезпечення індивідуальним лічильником природного газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз», зобов`язавши відповідача встановити його до 01 січня 2021 року.

10 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 січня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, в якій просить повністю скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року та частково скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким визнати, що ПАТ «Криворіжгаз» зобов`язане за свій рахунок в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в квартирі газовий лічильник. В іншій частині судові рішення залишити без зміни. Стягнути з ПАТ «Криворіжгаз» в дохід держави судовий збір.

Скаржниця просить поновити пропущений строк, посилаючись на те, що він пропущений з поважних причин, а саме, що в судовому засіданні 09 квітня 2019 року було проголошено тільки вступна та резолютивна частина постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року. Копію даної постанови по теперішній час не була направлена судом.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Указані обставини є достатніми підставами для поновлення строку на касаційне оскарження.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, які випливають з договору споживчого кредиту,правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності, та оскаржувані судові рішення узгоджується з правовим висновком, зробленим Великою Палатою Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 січня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 січня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко