Справа № 545/2805/18
Номер провадження 2/530/259/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.05.2019 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., секретаря Стрілець Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

Військового інституту телекомунікацій та інформатизації, що знаходиться за адресою: 01001, м.Київ-11, вулиця Московська, 45/1 до ОСОБА_1 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_1 про стягнення витрат, пов"язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, - ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Військовий інститут телекомунікацій та інформатизаціїзвернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов"язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.12).
Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 січня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано п"ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву з дня вручення копії ухвали та додатків до неї.
Відповідач, ОСОБА_1 , в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву (а.с. 41, 43, 44), а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно дост. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 15.12.1999р. №1752/99 «Про систему центральних органів виконавчої влади» та Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» до системи органів державної влади належать Кабінет Міністрів України, міністерства, комітети, агентства, служби, адміністрації, департаменти, управління, палати, фонди, інспекції, бюро та інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації.
Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство Оборони України, яке відповідно до ст. З Закону України «Про Збройні Сили України», Указу Президента України № 406/2011 від 6 квітня 2011 року «Про Положення про Міністерство оборони України та Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України» є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, а також є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Відповідно до цього Положення, Міністерство Оборони України утворює, реорганізує і ліквідує у встановленому порядку підприємства, установи, організації, контролює їх діяльність та керує економічною та фінансовою роботою в Збройних Силах України. Міноборони України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, а також у формуванні державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, гідрометеорологічної діяльності.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у Збройних Силах України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби ЗС України, затверджених Законом України «Про затвердження Статуту внутрішньої служби ЗС України» від 24.03.1999 р.) надано повноваження виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Також, як зазначено у ст. 1 Закону України «Про оборону України», органи військового управління - Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також військові комісаріати, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Статтею 3 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» передбачено, що Міністерство Оборони України є органом державного управління ЗС України і несе повну відповідальність за їх розвиток та підготовку до виконання завдань оборони, а суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.
Також, відповідно до ст. 8 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», кошти, одержані від здійснення військовими частинами господарської діяльності, зараховуються до Державного бюджету України та використовуються виключно на національну оборону відповідно до кошторису Міністерства оборони України.
Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації є складовою частиною ЗС України, підпорядкований Міністерству оборони України, і перебуває на утриманні Державного бюджету.
Фінансування Збройних Сил України, як визначено ст.15 Закону України «Про Збройні Сили України», здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Основні фонди, обігові кошти управління Інституту є державною власністю, належать до сфери управління Міністерства Оборони України, закріплені за управлінням на праві оперативного управління.
Начальник ВІТІ несе повну відповідальність за його стан та діяльність, ефективне використання закріпленого за ним державного майна, витрачання грошових коштів, контроль за виконанням договірних зобов`язань, тому для захисту порушеного права ВІТІ уповноважений виступати стороною в господарському суді, оскільки згідно вимог ст.ст. 58, 59 Статуту внутрішньої служби ЗС України, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність ввіреної йому частини (установи) та зобов`язаний вживати заходів щодо відшкодування збитків, заподіяних військовій частині (установі), для чого діяти у відповідності із законом.
Інтереси держави є оціночним поняттям і їх захист закріплюється як нормам Конституції України, так і нормами інших правових актів, і в їх основі є потреба у здійснені загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій (програм) у тому числі - спрямованих на захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання описової частини рішення Конституційного Суду України №3- РП /99 від 08.04.1999 р.
Відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України, держава може вбачати свої інтереси не тільки в діяльності державних органів, а і в діяльності інших суб`єктів господарювання, в тому числі - державних установ та організацій.
Статтею 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ передбачено порядок підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах офіцерського складу, а саме:
1.Підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і
докторантів.
Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.
2.Порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
3.Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань.
4.Громадяни України, які в установленому порядку зараховані до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів для здобуття певних освітніх та освітньо- кваліфікаційних рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.
5.З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.
6.Установлення правових відносин між курсантами, яким не виповнилося 18 років, і державою здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Порядок проходження ними військової служби (навчання) встановлюється положеннями про проходження військової служби громадянами України та іншими нормативно-правовими актами України.
7.Курсанти з числа військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, після зарахування до вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладають новий контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.
8.Курсантам, які не мали військового звання до зарахування до вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, присвоюється військове звання рядового складу. За військовослужбовцями та військовозобов`язаними зберігаються військові звання, які вони отримали під час проходження військової служби.
9.Військові звання випускникам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів присвоюються в порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
10.Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону,, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
11.Курсанти чоловічої статі, відраховані з вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів (за винятком випадків, передбачених підпунктами "б", "г", "ґ" чи "ж" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону), направляються у військові частини для подальшого проходження військової служби, якщо вони не вислужили встановленого строку строкової військової служби. При цьому у строк військової служби військовослужбовцям зараховується тривалість:
строкової військової служби до вступу у вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів;
військової служби за контрактом до вступу у вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів;
військової служби під час навчання у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів із розрахунку два місяці служби (навчання) за контрактом - за один місяць строкової військової служби.
12.Курсанти чоловічої статі, відраховані з вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів відповідно до підпунктів "б", "г", "ґ" чи "ж" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону,, направляються у районні (міські) військові комісаріати за місцем проживання для взяття на військовий облік.
13.Курсанти жіночої статі, відраховані з вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, звільняються з військової служби, якщо вони: не мають військово-облікової спеціальності, - без взяття на військовий облік; мають військово-облікову спеціальність, - з направленням у районні (міські) військові комісаріати за місцем проживання для взяття на військовий облік.
Відповідно до вимог ст. 23 Закону України від 04.04.06 р. «Про внесення змін до Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу" від 18.06.99 р. строк військової служби в календарному обчисленій становить-до 18 місяців.
З 01 серпня 2015 року ОСОБА_1 наказом начальника Військового інституту (по особовому складу) від 31 липня 2015 року №25 зараховано курсантом першого курсу, з 01 серпня 2015 року зараховано до списків особового складу інституту, призначено на посаду курсанта та присвоєно військове звання «СОЛДАТ». З 01 серпня 2015 року зараховано на всі види забезпечення по курсантській нормі, на котлове забезпечення з 01 серпня 2015 року (наказ начальника Військового інституту (по стройовій частині) від 01 серпня 2015 року №151). .
17 серпня 2016 року наказом начальника Військового інституту від 17 серпня 2016 року №47 (по особовому складу) солдата ОСОБА_1 відраховано з інституту у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання. Наказом начальника Військового інституту від 17 серпня 2016 року №165 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено із списків особового складу інституту, всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 18 серпня 2016 року.
12.07.06 р. Кабінетом Міністрів України постановою №964 затверджено «Порядок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» (далі Постанова), на виконання якої 16.07.07 р. прийнято «Порядок розрахунку витрат пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого спільним наказом Міністра оборони України, Міністра фінансів України, Міністра внутрішніх справ України. Міністра транспорту та зв`язку України та ін. № 419/831/240/605/537/219/534 (далі - Наказ).
З 01 серпня 2015 року ОСОБА_1 зараховано на всі види забезпечення по курсантській нормі.
01 серпня 2015 року відповідно до абз. 2 п. 15.3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 між ним та Міністерством оборони України було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язаний проходити військову службу (навчання) у ВІТІ, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів і начальників, свої службові обов`язки. Після закінчення навчання він повинен був проходити військову службу в Міністерстві оборони України на посадах офіцерського складу протягом 5 років.
Власноруч підписуючи Контракт про навчання ОСОБА_1 ознайомився та надав згоду відповідно до п.1 Контракту відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у Військовому інституті.
17 серпня 2016 року наказом начальника Військового інституту від 17 серпня 2016 року №47 (по особовому складу) ОСОБА_1 відраховано з інституту у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання. Тобто, відповідач, всупереч вимог ст. 526 ЦК України порушив умови контракту та відповідно ст. 623 ЦК України повинен відшкодувати позивачу завдані збитки.
Відповідно до п. 6, п. 5 ч. З ст. 175 ЦПК України зазначаємо наступне:
Військовим інститутом телекомунікацій та інформатизації вживалися заходи досудового врегулювання спору, неодноразово надсилалися на ім`я та за адресою ОСОБА_1 листи з повідомленням суми заборгованості. Так, останній направлено 10 квітня 2018 року за вих. №190/920 на ім`я та за адресою ОСОБА_1 , з повідомленням суми заборгованості та попередженням щодо подання позовної заяви до суду. Також було надано копію розрахунку витрат на утримання у Вищому військовому навчальному закладі по видам забезпечення.
Збитками, в даному випадку, є витрати, пов`язані з навчанням і утриманням відповідача у ВІТІ за період з з 01 серпня 2015 року по 17 серпня 2016 року.
Загальна сума витрат на утримання ОСОБА_1 у ВІТІ складає 1431 грн. 42 коп., з яких витрати пов`язані з продовольчим забезпеченням протягом навчання - 604,32 грн., з грошовим забезпеченням - 594,00 грн., з медичним забезпеченням - 233,10 грн., що підтверджується довідками- розрахунками відповідних служб Військового інституту телекомунікацій та інформатизації.
ГРОШОВЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ

Грошове забезпечення проводилося відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.07р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», та наказу Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.07.08 р. за №638/15329 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
Грошове забезпечення за період навчання ОСОБА_1 встановлює 594,00 грн..
ПРОДОВОЛЬЧЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ

Забезпечення ОСОБА_1 продовольством проводилося відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.02 р. № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» (зі змінами)
Нормами харчування визначені асортимент та кількість продовольства, яке відпускається для харчування однієї людини на добу.
При цьому вартість норми харчування, обрахованої за цінами продуктів у даній їдальні, і витрати на приготування їжі та обслуговування особового складу в межах націнок, установлених в цій їдальні, сплачується за рахунок коштів Міністерства оборони.
За умови організації харчування на давальницьких умовах (продукти Міністерства оборони) сплачуються тільки витрати за приготування їжі й обслуговування особового складу.
У Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави.
Курсанти військових навчальних закладів за весь період навчання (до отримання військовим навчальним закладом наказу про присвоєння офіцерського звання) до дня їх випуску забезпечуються безкоштовним харчуванням через їдальні військових навчальних закладів або грошовою компенсацією замість нього.
Грошова компенсація замість норм харчування за окреме приймання їжі при триразовому харчуванні не виплачується.
Відшкодування курсантами військових навчальних закладів за весь період навчання здійснюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.06 р. №964 та спільного наказу №419/831/240/605/537/ 219/534 від 16.07.07 р.
Витратами на продовольче забезпечення є витрати пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.
Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом та відображається у довідках-розрахунках.
У довідці-розрахунку відображається кількість діб перебування на харчуванні та фактична його вартість, яка підраховується на підставі відповідних норм харчування.
Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю:
- курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової служби, - за весь період навчання;
- курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за весь період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.
У разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Вартість харчування за період навчання ОСОБА_1 зазначена в Довідці про вартість витрат пов`язаних з послугами з харчування протягом навчання, які підлягають відшкодуванню та встановлює 604,32 грн..
МЕДИЧНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ

Відповідно до п.4.1. наказу МО України від 14.08.08р. №402, громадяни, які бажають навчатися у ВВНЗ, проходять первинний, повторний і остаточний медичний огляд.
У процесі медичного огляду проводяться необхідні дослідження, у тому числі (за необхідності) обстеження кандидата в лікувальному закладі.
Відповідно до п.4.4. цього наказу, кожний кандидат на навчання у ВВНЗ оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей.
Остаточний огляд проводиться ВЛК, яка створена у ВВНЗ або ВЛК Г оловної відбіркової комісії.
Відповідно до п.2.1.4. Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом №419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.07 р., витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.
Згідно п.2.1.4.3. вище зазначеного Порядку, сума витрат на проведення військово-лікарської комісії утримується незалежно від періоду навчання.
Відповідно розрахунку фактичних витрат на медичне забезпечення, а саме огляд ВЛК на навчання у ВНЗ основними спеціалістами та лікування в лазареті становить 233,10 грн.
Відповідно до ч. І ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, - Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до п. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ст. ст. 1,2,4,7, 8,12,13,19, 30, 228-229, 258, 263-268, 354 ЦПК України, ЗУ "Про судовий збір",суд, -

З метою захисту інтересів держави та керуючись ст.ст. 174-177, 184, 187 ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Військового інституту телекомунікацій та інформатизації, що знаходиться за адресою: 01001, м.Київ-11, вулиця Московська, 45/1 до ОСОБА_1 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_1 про стягнення витрат, пов"язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі- задоволити.

Стягти з ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_2 на користь держави в особі Військового інституту телекомунікацій та інформатизації (01011, м.Київ-11, вул.Московська, 45/1) - 1431,42 грн. витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі
Стягти з ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_2 на користь держави в особі Військового інституту телекомунікацій та інформатизації (01011, м.Київ-11, вул.Московська, 45/1) - 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду
Полтавської області С.Р.Должко

Секретар : Л.Г.Стрілець