Справа № 456/3688/17 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/811/1843/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні ВАЕРІНГ СИСТЕМС УА ГмбХ» - Беренди Андрія Миколайовича на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2019 року, постановлене в складі головуючого судді Саса С.С., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні ВАЕРІНГ СИСТЕМС УА ГмбХ» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 168 136 грн. 90 коп. заподіяної матеріальної шкоди та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач з 19.04.2005 року працював на посаді керівника автомобільної колони ТзОВ «Леоні ВАЕРІНГ СИСТЕМС УА ГмБХ». 24.07.2017 року відповідача на підставі наказу № 53/с притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення трудової дисципліни. 24.07.2017 року відповідача на підставі наказу № 611/ос звільнено з роботи за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідачу було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, зокрема за неналежний контроль та організацію своєчаного технічного обслуговування рухомого складу (автобус «Богдан» А НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 ), що призвело до припинення дії гарантії даного транспортного засобу на підставі договору № 10-25/16 від 21.01.2016 року і Паспорта А 14532-0000010 ПС. 15.03.2017 року керівником ДП «Автоскладальний завод №1» на адресу ТОВ «Леоні ВАЕРІНГ СИСТЕМС УА ГмБХ» надіслано лист про виявлені порушення правил експлуатації та обслуговування автобусів А 14532, а саме п. 5.2.7 Паспорта А 14532-0000010 НОМЕР_3 : експлуатували автобус з порушенням вимог експлуатаційної документації; не провели обов`язкове планове технічне обслуговування ТО-2 в присутності представника ДП «Автоскладальний завод №1» АТ «АК «Богдан Моторс»; встановили додаткове обладнання без узгодження з виробником, та про здійсненні неодноразові повідомлення відповідача про виявлені порушення, однак жодної відповіді не отримано. 23.03.2017 року ДП «Автоскладальний завод №1» надіслано відповідачу листа, в якому повідомляють про припинення дії гарантії на автобус А 14532 кузов № НОМЕР_2 , у зв`язку із порушенням п. 5.2.7 Паспорта А 14532-0000010 НОМЕР_3 . Таким чином, подальше технічне обслуговування автобуса А 14532 кузов №Y6LA14532GL100016 повинне здійснюватись виключно за рахунок позивача. Відповідно до посадової інструкції начальника відділу транспорту основними завданнями є: забезпечення утримання рухомого складу автомобільного транспорту в належному стані, організація ремонту та технічного обслуговування рухомого складу, контроль за своєчасним обслуговуванням та правильним зберіганням рухомого складу. Оскільки відповідач внаслідок неналежного виконання своїх безпосередніх обов`язків допустив порушення, тому припинення дії гарантії на автобус А 14532 кузов № НОМЕР_2 відбулося виключно з його вини. 28.03.2017 року відповідач у своїх поясненнях повідомив, що гарантійне обслуговування відповідно до договору № 10-25/16 від 21.01.2016 року є, на його думку, неефективним та беззмістовним. Необхідність проведення ремонтних робіт, заміни запчастин щодо автобуса А 14532 кузов № Y6LA14532GL100016 виникла 20.04.2017 року, що підтверджується актом від 20.04.2017 року. З акту № ОУ-000089 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 19.09.2017 року вбачається, що загальна вартість робіт (послуг) по ремонту вказаного вище автобуса становить 153 581 грн. 10 коп. Так, на підставі рахунку-фактури № СФ-0000099 від 24.07.2017 року ПП «Інтер-Трак» було сплачено 113827 грн. 20 коп., що підтверджується платіжним дорученням № від 01.08.2017 року. На підставі рахунку-фактури № СФ-0000168 ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» було сплачено ПП «Інтер-Трак» ще 39 753 грн. 90 коп., що підтверджується платіжним дорученням № від 03.10.2017 року. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди завданої ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» Зваричем 3.В. становить 168 136 грн. 90 коп. Оскільки дія гарантійного обслуговування була припинена, такі роботи та заміни необхідно було здійснювати власними коштами.

Крім цього, згідно із наказом № 611/ос від 24.07.2017 року відповідач був звільнений з роботи, зокрема за неналежний контроль за використанням паливно-мастильних матеріалів, а саме: виїзд проданих шести корпоративних автобусів з наявним пальним у паливних баках в кількості 892, 09 літри, що спричинило фінансові втрати для підприємства 14 555 грн. 80 коп. Відповідно до договору №06/03/17-1 від 06.03.2017 року позивачем було поставлено Малому колективному підприємству «Транс - екіпаж» 6 автобусів ЛАЗ, які були в експлуатації. Відповідно до службової записки начальника зміни від 31.03.2017 року в шести автобусах марки ЛАЗ, які були продані, встановлено залишки дизпалива в розмірі 892, 09 літри, які не були злиті перед їхнім продажем. Відповідно до посадової інструкції начальника відділу транспорту (керівника автоколони) до його основних завдань входить, зокрема контроль за забезпеченням та використанням паливно-мастильних матеріалів. Таким чином, відповідач не забезпечив контроль за використанням паливно-мастильних матеріалів, чим спричинив матеріальну шкоду позивачу на суму 14 555 грн. 80 коп. Окрім цього, 30.06.2010 року між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого відповідач повинен нести матеріальну відповідальність у повному розмірі. Просить позов задовольнити.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2019 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» до ОСОБА_1 про відшкодування 168 136 грн. 90 коп. (сто шістдесят вісім тисяч сто тридцять шість грн. 90 коп.) матеріальної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішення представник позивача ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» ОСОБА_2 оскаржив таке в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а викладені в ньому висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування покликається на те, що суд безпідставно вважав, що трудовий договір між сторонами діяв з 19.04.2005 року до 19.03.2006 року та не продовжувався, не врахувавши, що відповідно до ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Таким чином, трудові відносини тривали до 24.07.2017 року (дня звільнення відповідача).

Безпідставним є посилання суду на те, що ОСОБА_1 ознайомлений з посадовою інструкцією лише 24.07.2017 р., а також не вказано яким саме вимогам чинного законодавства не відповідає посадова інструкція. Зазначає, що 19.04.2005 року на виконання умов трудового договору ОСОБА_1 підписав посадову інструкцію начальника транспортного відділу (оскільки фактично був керівником відділу транспорту), яку зобов`язаний виконувати до підписання іншої інструкції. Відповідно до даної інструкції, підписаної 19.04.2005 року до основних завдань відповідача входить, зокрема: забезпечення утримання рухомого складу автомобільного транспорту в належному стані, контроль за своєчасним обслуговуванням та правильним зберіганням рухомого складу; контроль за забезпеченням та використанням паливно-мастильних матеріалів. За невиконання зазначених вище обов`язків позивачу було винесено догану та в подальшому звільнено із займаної посади. Згідно посадової інструкції, що підписана ОСОБА_1 24.03.2017 року до основних завдань відповідача відносились ті ж самі обов`язки, що передбачались інструкцією, підписаною відповідачем 19.04.2005 року.

Відповідно до п.18 Випуску № 69 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 136 від 14.02.2006 року начальник колони автомобільної, виконує, окрім інших, наступні завдання та обов`язки: забезпечує здійснення перевізного процесу шляхом випуску на лінію технічно справного рухомого складу, його ефективного використання, організовує своєчасність проходження автотранспортних засобів на технічне обслуговування, контролює ефективність витрачання водіями колони паливно-мастильних матеріалів, шин та інше.

Отже, обов`язки ОСОБА_1 щодо здійснення своєчасного технічного обслуговування рухомого складу та контролю за використанням пального передбачені і посадовою інструкцією позивача і нормами чинного законодавства та не змінювались упродовж всього періоду трудової діяльності ОСОБА_1 на ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ».

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в достатній мірі не звернув уваги на положення договору № 10-25/16 про надання послуг по контролю за проведенням робіт з технічного обслуговування транспортних засобів, укладеного 21.01.2016 року між ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» та Дочірнім підприємством «Автоскладальний завод №1» ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс».

П.5.2.7 Паспорта А 14532-0000010 НОМЕР_3 передбачено, що дія гарантії припиняється при несвоєчасному проходженні або не проходженні, перепробігові між плановим технічним обслуговуванням та при відсутності сервісної книги або паспорту, або інших документів як свідоцтва про проходження технічного обслуговуванням та виконання регламентних робіт.

Відповідач здійснював триваюче порушення обов`язків покладених на нього трудовим договором, що полягало в бездіяльності щодо виявлених ДП «Автоскладальний завод № 1» порушень, неналежному контролі за своєчасним і належним гарантійним обслуговуванням та правильній експлуатації рухомого складу.

Отже, гарантія на автобус ОСОБА_3 14532 була припинена у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не було викликано спеціаліста для здійснення робіт по контролю з проведення ТО-2, чи порушено умови Договору №1-25/16 від 21.01.2016 року.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх посадових обов`язків, наказом Керівника відділу персоналу від 24.07.2017 р. № 35/с ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення трудової дисципліни.

В подальшому, у зв`язку із необхідністю виконання додаткових робіт по ремонту автобуса, ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» оплатило на рахунок ПП «Інтер Трак» 153 581 грн. 10 коп., що підтверджується платіжними дорученнями.

З повідомлення ДП «Автоскладальний завод №1» №740/02-04 від 05.12.2017 р., вбачається, що в разі якби дія гарантії на вказаний автобус діяла б, то гарантійний ремонт був би проведений силами ДП «АСЗ №1 АТ «Богдан Моторс» згідно умов договору купівлі-продажу № 1-96/16, а також технічної документації, яка додавалась на даний транспортний засіб. Тобто, ремонт було б проведено безкоштовно, а тому оплата ПП «Інтер Трак» за ремонт автобуса є шкодою завданою підприємству, яка повинна бути відшкодована винною особою ОСОБА_1

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не була взята до уваги довідка головного бухгалтера ОСОБА_4 та відомості по рахунку № 203 «Витрати палива», якими підтверджується про залишок палива у шести проданих автобусах 892, 09 літри, тоді як відповідно до Специфікації до договору 06/03/17-1 від 06.03.2017 року залишок палива не повинен перевищувати 35 літрів у кожному автобусі.

Внаслідок порушення відповідачем своїх обов`язків, ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» було змушене провести додаткові затрати на ремонт автобуса у розмірі 153 581, 10 грн. та зазнало фінансових втрат на суму вартості надлишкового палива у проданих автобусах у розмірі 14 555, 8 грн..

Враховуючи те, що на момент укладення договору про повну матеріальну відповідальність із ОСОБА_5 З ОСОБА_6 не існувало прямої заборони на укладення такого, вказаний договір є чинним, а його сторони зобов`язані дотримуватись умов, які попередньо погодили. ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» вважає, що договір про повну індивідуальну відповідальність є чинним, тому шкода повинна бути відшкодована у повному розмірі відповідачем відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 130, ст. 134 КЗпП України.

На підставі викладеного просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив про безпідставність апеляційної скарги та законність і обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції судового рішення. Вказує, що при розгляді справи судом не здобуто доказів, які вказують на порушення працівником трудових обов`язків. Позивачем не надано доказів про винне порушенням працівником обов`язків за трудовим договором і наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, час її виявлення.

Зазначає, що припинення гарантійного обслуговування автобуса відбулося в результаті неправомірних дій ОСОБА_7 , який вчинив дії внаслідок яких дія гарантійного автобуса була припинена. Зокрема встановлення GPS моніторингу та контролю палива, відбулось на платній основі. ОСОБА_1 не був уповноважений на розпорядження коштами і не міг впливати на прийняття рішення про встановлення додаткового обладнання та оплати вартості таких робіт.

Апелянт під час розгляду справи судом першої інстанції надав докази залишків пального в автобусах згідно бухгалтерського обліку, однак не надав доказів інвентаризації цієї кількості пального в баках та передачі покупцю саме в тій кількості пального, що міститься в даних бухгалтерського обліку. Таким чином, висновок суду першої інстанції про недоведеність підстав притягнення ОСОБА_1 до майнової відповідальності є законним.

Відповідач не допустив покладених на нього трудових обов`язків. Порушення, на які посилається позивач випливають виключно з договірних, а не трудових обов`язків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення першої інстанції залишити в силі.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 168 136, 90 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Представником позивача ОСОБА_8 І ОСОБА_9 . заявлено клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів вважає, що у задоволенні такого клопотання слід відмовити, зважаючи на таке.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зупиняє провадження у справі, лише у тому випадку, коли її неможливо розглянути у зв`язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суду слід з`ясувати: як пов`язані справи, які розглядаються різними судами загальної юрисдикції та чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

При цьому слід враховувати, що неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Між двома справами повинен існувати близький взаємозв`язок, який зазвичай проявляється у тому, що факти, які будуть встановлені в одній справі (яка розглядається), будуть мати преюдиційне значення у іншій справі (провадження у якій зупинене).

Апелянт у клопотанні не вказує у чому полягає передбачена законом об`єктивна неможливість розгляду зазначеної справи про відшкодування матеріальної шкоди завданої підприємству працівником до розгляду іншої (цивільної) справи, у якій оскаржуються накази про застосування дисциплінарного стягнення, звільнення з роботи та ставиться вимога про стягнення заробітку, які саме обставини у ході розгляду іншої справи унеможливлюють розгляд даної справи з підстав та в порядку, зазначеному в позовній заяві, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду справ. Натомість, колегія суддів перевіривши матеріали справи приходить до висновку, що зібрані у даній справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, факти, які будуть встановлені в іншій справі, виходячи з предмету і підстав позову не можуть мати преюдиційне значення у даній справі, а зупинення провадження у справі суперечитиме принципу ефективності судового процесу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з квітня 2005 року позивач працював у ТзОВ «ЛЕОНІ ВАЕРІНГ СИСТЕМС УА ГмбХ» керівником автоколони.

30 червня 2010 року між ТзОВ «ЛЕОНІ ВАЕРІНГ СИСТЕМС УА ГмбХ» та ОСОБА_1 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Наказом № 53/с від 24 липня 2017 року позивачу винесено догану за порушення трудової дисципліни.

24 липня 2017 року ОСОБА_1 начальника відділу транспорту звільнено з роботи, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (наказ № 611/ос від 24.07.2017 року).

23 березня 2017 року ДП «Автоскладальний завод №1» надіслало листа, в якому повідомляло про припинення дії гарантії на автобус А НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 , у зв`язку із порушенням п. 5.2.7 Паспорта А 14532-0000010 НОМЕР_3 .

20 квітня 2017 року виявлено необхідність проведення ремонтних робіт, заміни запчастин щодо автобуса А 14532 кузов № НОМЕР_2 , що підтверджується актом від 20 квітня 2017року. Загальна вартість робіт (послуг) по ремонту вказаного автобуса становить 153 581 грн. 10 коп., з яких 01 серпня 2017 року сплачено 113 827 грн. 20 коп. (платіжне доручення № ), а 03 жовтня 2017 року сплачено ще 39 753 грн. 90 коп. (платіжне доручення № ).

Із долученої бухгалтерської довідки вбачається, що вартість палива, яка залишилась в баках автобусів, що належать підприємству (54 штуки), станом на 30.11.2016 року становила 111 427 грн. 99 коп., в тому числі: автобус 288-04 ТА 3 788 грн. 85 коп., автобус 288-06 ТА 3 142 грн. 51 коп., автобус 288-09 ТА 1 395 грн. 57 коп., автобус 28-83 АВ 3 296 грн. 83 коп., автобус 95-67 АС 3 680 грн. 21 коп., автобус 95-68 АС 1 937 грн. 86 коп. (а.с. 86).

Із копії доповідної записки про дисциплінарне стягнення від 24.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 начальник відділу транспорту здійснив порушення трудової дисципліни 14.03.2017 року, а саме: недотримання посадової інструкції неналежний контроль за використанням паливно-мастильних матеріалів, а саме: продаж шести корпоративних автобусів з наявним пальним у паливних баках в кількості 892, 09 літри. Фінансові втрати для підприємства 14 555 грн. 80 коп. Розрахунок: 892, 09 л. 210 л. (35л./100км. Х 6 автобусів) = 682, 09 х 21, 34 (ціна 23, 99 грн. зі знижкою 2, 65 грн. станом на 14.03.2017 року) = 14 555, 80 грн. Застосовано стягнення - звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України.

Службовою запискою начальника зміни Кліщуна О. від 31.03.2017 року доведено до відома, що за допомогою даних Benzinverbrauch Busse 2017 встановлено залишки палива в автобусах марки ЛАЗ, які були продані. Дизельне паливо з усіх автобусів становить близько 892, 09 літрів, яких не було злито перед їх продажем.

24.07.2017 року складено акт про відмову від пояснення ОСОБА_1 щодо факту продажу шести корпоративних автобусів з наявним пальним у паливних баках в кількості 892,09 літри.

На думку позивача, оскільки дія гарантійного обслуговування на автобус була припинена і автобуси були відчужені з пальним внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх трудових обов`язків, а з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, заподіяна шкода в розмірі 168 136 грн. 90 коп. має бути відшкодована колишнім працівником відповідачем у справі.

Відповідно до частини першої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Згідно статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконання трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Статтею 134 КЗпП України визначено випадки, коли відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Повна матеріальна відповідальність настає у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані.

У відповідності до статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском) перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 р. № 14 роз`яснив, що «розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди».

У пункті 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю" від 11.12.2015 р. № 12, у правовому висновку ВСУ від 25 квітня 2012 року у справі № 6-16цс12, від якого не відійшов Верховний Суд, зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди. Отже, договори про повну матеріальну відповідальність можна укладати в письмовій формі тільки з працівниками визначених категорій. Договори про повну матеріальну відповідальність, укладені з особами, які не включені до переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсними.

Таким чином, сам по собі факт укладення з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП.

Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року N 1545 визначено, що на території України діють законодавчі акти СРСР, якщо вони не суперечать законодавству України.

У Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженому постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 року N 447/24, посада керівника автоколони (начальника відділу транспорту) відсутня.

Незважаючи на те, що між сторонами у справі 30 червня 2010 року було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, однак посади, які обіймав позивач не належить до категорії працівників (за займаною посадою і виконуваною роботою), з якими роботодавець має право укладати письмовий договір про повну матеріальну відповідальність.

Встановивши такі обставини, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не може нести перед позивачем повну матеріальну відповідальність на підставі укладеного між сторонами договору. При цьому і сам розмір такої шкоди, а також причинно-наслідковий зв`язок у її заподіянні саме відповідачем, позивачем не доведено, на що також обґрунтовано звернуто увагу суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Згідно положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки у даній справі колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат не вирішується.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ТОВ «Леоні Ваерінг Системс ГмбХ» залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2019 року залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2019 року

Головуюча Копняк С.М.

Судді Бойко С.М.

Ніткевич А.В.