ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №588/210/19

Номер провадження 22-ц/816/4800/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 16 липня 2019 року в складі судді Линник О.С., ухвалене у м. Тростянець,

в с т а н о в и в:

25 січня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 жовтня 2008 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав та надав кредит в розмірі, встановленому договором. Оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, станом на 31 грудня 2018 року у нього виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 90791,22 грн, з яких: 1030 грн - заборгованість за кредитом, 84353,11 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 846,62 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн - штраф (фіксована частина), 4311,49 грн - штраф (процентна складова). У зв`язку з цим позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 16 липня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

При цьому вказує, що позивачем надані належні та допустимі докази, які свідчать про те, що він має право на стягнення з відповідача всіх сум, заявлених у позові. Зазначає, що укладаючи кредитний договір, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Тарифами банку складають між ним та банком договір, умови якого він зобов`язується виконувати, що підтверджується підписом у заяві. Також, про згоду із умовами та правилами банку свідчить користування відповідачем картковим рахунком. Зазначає, що банк не позбавлений права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, закінчення строку дії договору не звільняє особу від виконання зобов`язання.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 03 жовтня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 відбулось підписання анкети-заяви, за умовами якої відповідачу було надано кредит у розмірі 2600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості (а.с. 10).

Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, що позичальник ознайомився і згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, а також, що при порушенні позичальником строків платежу за кожним із грошових зобов`язань більше ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в сумі 250 грн + 5 % від суми позову.

На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було видано кредитні картки, остання № НОМЕР_1 терміном дії до вересня 2015 року (а.с. 64).

Додані банком до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписані (а.с. 11 - 16).

Згідно з розрахунком позивача, станом на 31 грудня 2018 року заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором складає 90791,22 грн, з яких: 1030 грн - заборгованість за кредитом, 84353,11 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 846,62 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн - штраф (фіксована частина), 4311,49 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 7-9).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено про наявність підстав для стягнення лише заборгованості за тілом кредиту та відсотками станом на день закінчення строку дії договору, проте, сума сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості перевищує розмір вказаних сум.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Підставами позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» є неналежне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, який було укладено шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, та стягнення заборгованості з тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, а також штрафних санкцій, визначених відповідно до вказаних Умов та правил.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також, виходячи з вимог частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

У цивільній справі, яка переглядається встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 у підписаній анкеті-заяві від 03 жовтня 2008 року сторонами було досягнуто домовленості щодо розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитними коштами та стягнення штрафу при порушенні позичальником строків платежу за кожним із грошових зобов`язань більше ніж на 120 днів.

Проте, як вбачається з позовної заяви, вимоги банку про стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафів (фіксована та процентна складова) обґрунтовані Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які не підписані відповідачем та не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Тому, вказані вимоги позову є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду в цій частині.

Щодо вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотках, то слід зазначити наступне.

За положеннями ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Отже, банк має право на стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом за період по день закінчення строку дії кредитного договору - 30 вересня 2015 року в сумі 3974,44 грн (відповідно до наданого позивачем розрахунку).

Проте, враховуючи, що банк, в порушення приведених норм права, продовжував нараховувати відсотки після закінчення строку дії кредитного договору, а також здійснював нарахування пені (комісії) та штрафів відповідно до Умов та правил, що не підписані позичальником, а останнім у період, зокрема, з дня закінчення дії договору, здійснено погашення кредитної заборгованості на суму 11452,68 грн (підтверджується відповідними сумами в графі «Сума погашення за наданим кредитом»), місцевий суд обґрунтовано відмовив у стягненні тіла кредиту та відсотків станом на 30 вересня 2015 року, оскільки сума внесених відповідачем коштів перевищує суму вказаних складових кредитної заборгованості.

Доводи апеляційної скарги щодо права банку на стягнення відсотків відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки таких підстав в позові заявлено не було, тому вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик