Справа № 199/1818/19
РІШЕННЯ

Іменем України

31.05.2019

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Перетятько А.В.,

за участі позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом (при заочному розгляді справи) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (після перейменування м. Дніпро): кожному належить по Ѕ частині вказаної квартири. У вказаній квартирі з 2004 року проживав та зареєстрований до цього часу ОСОБА_3 (відповідач), який є сином ОСОБА_1 (позивача -1 ) та братом ОСОБА_2 (позивача -2 ), який в свою чергу з початку 2016 року залишив місце реєстрації та виїхав у невідомому напрямку.

Позивачами зазначається, що з відповідачем договір найму укладено не було, в утриманні житла, його ремонті, оплаті комунальних послуг ОСОБА_3 не приймає, однак, його реєстрація створює незручності у володінні та користуванні житлом, проте, на поштову скриньку квартири, вхідні двері до будинку та квартири систематично надходять різні листи, а також розмішуються різного роду оголошення і повідомлення про те, що відповідач є злісним боржником за кредитним, позиками, переховується від кредиторів і його дії підпадають під ознаки шахрайських дій.

Предмет позову становить вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Позивачі в судовому засіданні позов підтримали повністю, просили його задовольнити та надали пояснення аналогічні, викладений у позовній заяві.

Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Представник третьої особи не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданій заяві просив розглядати справу без участі представника третьої особи та ухвалити рішення на розсуд суду.

Як встановлено судом, позивачі є співвласниками житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 : позивачу-1 ( ОСОБА_1 ) належить Ѕ частина квартири на підставі договору купівлі-продажу від 27.02.1999, записаного в реєстрову книгу №323 п за реєстровим №28-56 та рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2005 (а.с.12,20); позивачу-2 ( ОСОБА_2 ) належить Ѕ частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.2010, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. за реєстровим № 2-159 (спадкова справа 680/2009), право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 10.03.2019, реєстраційний номер: 7303070 (а.с.21,13).

Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.29) з 30.12.2004, що підтверджується відповідною інформацією на запит суду.

Відповідно до акту про встановлення осіб, які зареєстровані та фактично проживають у квартирі від 28.02.2019 (а.с.11), відповідач з початку 2016 року в квартирі фактично не проживає, участі в її утриманні не приймає та жодних платежів не здійснює.

Правовідносини між сторонами виникли із захисту права власності.

Дослідивши докази, надані в порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, розв`язуючи позовну вимогу, суд керується наступним.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як встановлено судом в цій справі, учасники справи не є членами сім`ї відповідача у розумінні ст. 64 ЖК УРСР (відповідач у 2016 році залишив своє зареєстроване місце проживання та виїхав у невідомому напрямку, проживає окремо, позивачі мешкають за іншою адресою), тому суд погоджується із слушністю доводів позивачів в тій частині, що реєстрацією місця проживання відповідача за адресою належного позивачам на праві власності майна створюються перешкоди в реалізації в повному обсязі прав, як власників, у зв`язку з чим порушені права підлягають поновленню у спосіб, визначений позивачами (ст. 16 ЦК України), та на підставі ст. 383, 391 ЦК України.

Таким чином, вочевидь, що відповідач не є членом сім`ї позивачів, та наявність волевиявлення відповідача на окреме проживання від позивачів.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч.ч. 1, 6 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: судовий збір підлягає стягненню з відповідача в рівних частках на користь кожного позивача.

Керуючись ст. 13, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст.ст. 273, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третя особа Департамент адміністративних послуг та довільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 )таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 )на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_6 АДРЕСА_4 ), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ), судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 (двадцять) коп. на користь кожного з позивачів окремо.

Дата складення повного судового рішення 10 червня 2019 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї