Справа №463/4861/18
Провадження №2/463/414/19
УХВАЛА

30 травня 2019 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Прошляк В.-А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет-МАТС" про стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 61 325,11 грн та стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, станом на 30.05.2019р.- 140 258, 80 грн.

Крім того, позивач в порядку забезпечення позову просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме: накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать відповідачу, в межах суми даного позову.

Дану заяву мотивує тим, що між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, відповідач ухиляється від задоволення його обґрунтованих вимог та затягує розгляд справи, зловживаючи своїми процесуальними правами. Заявник вважає, що в цілях забезпечення позову, своєчасного виконання судового рішення по даній справі необхідно вжити відповідно до ст.149 ЦПК України заходи для забезпечення позову.

Якщо на даний час, при визначенні повної суми, яка підлягає стягненню на користь позивача не вжити таких заходів, то це може суттєво та істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, а саме: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Зі змісту пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Так, позивач у своєму позові просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 61 325,11 грн та стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, станом на 30.05.2019р.- 140 258, 80 грн.

У заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать відповідачу.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, заявником не надано суду доказів на підтвердження наявності у відповідача майна чи грошових коштів на рахунках.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що відповідач частково погасив наявну заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову обраним заявником способом не обґрунтована, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, чи призведе до порушення прав позивача, а тому суд вважає необхідним в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду складена та підписана - 30 травня 2019 року.

Ухвала суду у відповідності до ст.261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Львівської області або через місцевий суд до Апеляційного суду Львівської області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст.354 ЦПК України.

Суддя Жовнір Г.Б.