Справа № 409/2336/18
Провадження № 22-ц/810/735/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, жовтня місяця, 09-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Єрмакова Ю.В., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» - Мацко Тетяни Валеріївни на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16 липня 2019 року у цивільній справі (№ 409/2336/18 суддя І інстанції - Максименко О.Ю.) за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ПАТ АКБ «Індустріалбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, в обґрунтування доводів якого зазначили, що між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 133826/35/к від 13.11.2012 року. Відповідно до умов зазначеного договору, кредит було надано відповідачу на споживчі цілі в сумі 30 000, 00 грн. на строк 36 місяців з 13.11.2012 року по 13.11.2015 рік, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 27 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем відповідача на момент укладення договору, до закінчення строку дії договору становить 38 % річних). Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 17.10.2018 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 43064,36 грн., яка складається з: 14004,56 грн. - заборгованість за кредитом; 24042,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5017,15 грн. - інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту. ПАТ КБ "Індустріал банк" є правонаступником щодо всього майна, прав і обов`язків АБ "Експрес-банк", зареєстрованого НБУ 12.04.1994 року, у зв`язку з реорганізацією АБ "Експрес-банк" шляхом приєднання до АКБ "Індустріал банк", здійсненої на підставі дозволу НБУ на реорганізацію шляхом приєднання АБ "Експрес-банк" до АКБ "Індустріал банк". Просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованість в сумі 43 064, 36 грн. Вирішити питання по судовим витратам.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 16 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованість за кредитним договором № 133826/35к від 13.11.2012 року станом на 17.10.2018 року 24 060, 42 грн., яка складається з : 14 004,56 грн. - заборгованість за кредитом; 5 038, 71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 017, 15 грн. - інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 984, 43 грн., а всього 25 044 грн. 85 коп. У задоволенні позовних вимог ВАТ АКБ «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором № 133826/35/к від 13.11.2012 року за період з 14.11.2015 року по 17.10.2018 року в розмірі 19003,94 грн. відмовити.

Не погодившись з зазначеним рішенням в частині відмови у стягненні процентів, нарахованих за період з 14.11.2015 року по 17.10.2018 року у розмірі 19 003, 94 грн. позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення у цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованість в сумі 43 064, 36 грн. Вирішити питання по судовим витратам.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 13.11.2012 року між ПАТ АБ "Експрес-Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 133826/35/к, згідно якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 30 000,00 грн. строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем відповідача на момент укладення договору, до закінчення строку дії договору становить 38 % річних). Дату повернення кредиту визначено не пізніше 13.11.2015 року (а.с.4-10). ПАТ КБ "Індустріалбанк" є правонаступником щодо всього майна, прав і обов`язків АБ "Експрес-банк", зареєстрованого НБУ 12.04.1994 року, у зв`язку з реорганізацією АБ "Експрес-банк" шляхом приєднання до АКБ "Індустріалбанк" (а.с.41-44). Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 17.10.2018 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 43 064,36 грн., яка складається з: 14 004,56 грн. - заборгованість за кредитом; 24 042,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 017,15 грн. - інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту (а.с.13-40).

У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). Згідно ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. В даному випадку строк дії кредитного договором № 133826/35/к від 13.11.2012 року встановлено в п.1.3 кредитного договору, згідно якого дата повернення кредиту - 13.11.2015 року. Таким чином, позивач не мав права нараховувати відповідачеві відсотки за кредитним за договором № 133826/35/к від 13.11.2012 після 13.11.2015 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 14.11.2015 року по 17.10.2018 року в розмірі 19003,94 грн. задоволенню не підлягають. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості нарахування відскоків за спірний період, оскільки згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Пунктом п.7.1 укладеного між сторонами договору кредиту визначено, що сторони погодили дату погашення кредиту, встановивши її 13.11.2015 року, з правом одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів, тобто до 13.12.2015 року. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати процентів за кредитом, то після 13.12.2015 року позивач не мав права на їх нарахування. Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією яка викладена постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Оскільки нарахування оспорюваної суми заборгованості по процентам відбулося після закінчення строку дії договору, то таке нарахування є безпідставним. Крім того, убачається, що позивач скористався своїм правом та заявив вимогу про стягнення інфляційних витрат у розмірі 5 017, 15 грн. відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Заявлена вимога позивача була задоволена.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апеляційної скарги на положення кредитного договору, оскільки зі змісту наведеного пункту 4.3 убачається, що проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 договору та 5 процентів річних (п.4.3 кредитного договору).

Тобто пунктами 4.3, 1.4 та 7,1 укладеного між сторонами договору визначено порядок нарахування процентів, у тому числі у разі виникнення простроченої заборгованості, з урахуванням права одноразово продовжити термін дії договору на 30 календарних днів. Та не встановлено права позивача на нарахуванням відсотків після спливу строку дії договору. Апеляційний суд не приймає до уваги посилання на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у справах № 464/3790/16-ц та № 5017/1987/2012 оскільки наведені висновки стосуються застосування судами інших норм матеріального і процесуального права. Крім того, під час розгляду справи № 5017/1987/2012 Велика Палата Верховного Суду погодилась з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, є фактично тотожними доводам, викладеним у позові, та були предметом дослідження у суді першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесене з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11.10. 2019 року.

Головуючий

Судді