Ухвала

03 червня 2019 року

м. Київ

справа № 692/1052/18

провадження № 61-10410ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 04 березня 2019 року та постанову апеляційного Черкаської області від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 , у якому просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь аліменти на неповнолітню дочку - ОСОБА_5 , що продовжує навчання, у розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання, чи до досягнення нею 23 років.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 з 18 лютого 1995 року по 27 листопада 2001 року. В шлюбі народилася дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент подання позову дочка є повнолітньою, однак продовжує навчання на денній формі навчання у вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет». У зв`язку з тим, що дочка навчається на денній формі навчання, вона не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. За навчання дочки щороку сплачуються кошти в розмірі 15 000,00 грн згідно договору про платне навчання № 112-18 /086 б від 16 серпня 2018 року. Загальна вартість навчання становить 59 040,00 грн, 560,00 грн підлягає сплаті за гуртожиток. ОСОБА_6 має неофіційні доходи, тому ОСОБА_2 вважає, що відповідач має змогу утримувати їхню спільну дитину у зв`язку із продовженням навчання.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 04 березня 2019 року, залишеним без змін постановою апеляційного Черкаської області від 23 квітня 2019 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період навчання в Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет» у розмірі 1/5 частин всіх видів його заробітку (доходів), але не більш як до досягнення нею 23 років, починаючи з 05 листопада 2018 року і до закінчення навчання. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_6 засобами поштового зв`язку 24 травня 2019 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 04 березня 2019 року та постанову апеляційного Черкаської області від 23 квітня 2019 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Указує, що суди не дослідили обставини, що мають значення для справи та не надали належної правової оцінки всім доказам. Вважає, що суди визначили занадто обтяжливий розмір аліментів та не звернули увагу на те, що на даний час ОСОБА_6 не працює та не отримує доходи, має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, крім того на утриманні ОСОБА_6 , окрім повнолітньої доньки, що продовжує навчання, перебуває неповнолітній син. Також суди неправильно тлумачать статтю 199 СК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення ухвалені у справі про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати позову та до закінчення навчання, чи до досягнення нею 23 років.

Отже, справа № 692/1052/18 не є справою з ціною позову, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 692/1052/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_3 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_6 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 04 березня 2019 року та постанову апеляційного Черкаської області від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Дундар