ЄУН 193/1596/18
Провадження № 2/193/119/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 червня 2019 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Шумської О.В.
при секретарі Мельниковій Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні в сел.Софіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ВСТАНОВИВ:
21 листопада 2018 року ОСОБА_1 , яка діє в ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який придбаний позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.1999 р. Відповідно до довідок про склад сім`ї, виданих виконавчим комітетом Девладівської сільської ради 05.10.2018 р. за № 1271, 04.07.2017р. за № АДРЕСА_2 , у житловому будинку АДРЕСА_3 адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована і проживає позивач ОСОБА_2 , разом з нею зареєстровані, але не проживають донька ОСОБА_4 , онук - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який не проживає за цією адресою з 17.12.2010 року.
Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на нього, чим об`єктивно порушуються права позивача. Позивач не звертався до відповідача для досудового урегулювання спору з вимогою та проханням щодо зняття з реєстрації місця проживання, оскільки позивачу невідоме місце фактичного проживання відповідача, а за зареєстрованим місцем проживання він відсутній та не з`являвся з 17.12.2010 р.
Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 з 17.12.2010 р., то він втрачає право на користування цим житлом.
Зважаючи на викладене вище, представник позивача просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
У судове засідання позивач не з`явилась, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява, в якій зазначили, що позов підтримують у повному обсязі та просять розглядати справу без їх участі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують.
Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.
Суд, відповідно до ч. 1ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, визнав можливим проводити розгляд справи в заочному порядку.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судове засідання проводиться без фіксації за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який придбаний позивачем на підставі угоди купівлі-продажу від 28.04.1999 р. та підтверджується реєстраційним свідоцтвом Жовтоводського бюро технічної інвентаризації та технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 28.09.1989 р. (а.с. 8-12). Відповідно до довідок про склад сім`ї, виданих виконавчим комітетом Девладівської сільської ради 05.10.2018 р. за № 1271, 04.07.2017р. за №657, у житловому будинку, за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована і проживає позивач ОСОБА_2 , разом з нею зареєстровані, але не проживають донька ОСОБА_4 , онук - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який не проживає за цією адресою з 17.12.2010 року (а.с. 17-18). Факт не проживання гр. ОСОБА_3 в житловому будинку позивача за адресою АДРЕСА_1 з 17.12.2010 р. може бути підтверджено актами обстеження житлових умов, складеними комісією Девладівської сільської ради у складі депутата та секретаря Девладівської сільської ради та жителів села (а.с. 13-16). Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на нього, чим об`єктивно порушуються права позивача.
Відповідно до вимог ст.71, ст.72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно роз`яснень, наданих у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985р., відповідно до ст.1076 ЖК України, наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України 1 березня 2016 року по справі №825/1335/13-а у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог:
1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;
3) про визнання особи безвісно відсутньою;
4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 7. Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між нею і власником житла або законом.
Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 з 17 грудня 2010 р., тобто більше шести місяців, то він згідно ч.2 ст.405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач залишив житлове приміщення з власної волі, втратив інтерес до спірного житла як до місця свого проживання, не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2010 року, тобто без поважних причин був відсутній за адресою свого мешкання більш ніж шість місяців, тому визнає відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Керуючись ст.ст.71,72 ЖК України, ст.ст. 4, 12,13,23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя О.В.Шумська