Справа №463/257/17
Провадження №2/463/147/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Шеремети Г.І.

за участю секретаря с/з Козак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 у січні 2017 року звернувся до суду із позовом до апеляційного суду Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь 1 млн грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій суддів апеляційного суду Львівської області у зв`язку з постановленням незаконної ухвали від 19 квітня 2016 року, що спричинило приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2018 року ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 07 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2017 року, якими закрито провадження у справі в частині позовних вимог до апеляційного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди - залишено без змін.

Позов мотивує тим, що в 2016 році звернувся до Сокальського районного суду Львівської області із позовом до Червоноградського міського суду Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями судді Червоноградського міського суду Львівської області. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 29.02.2016 року відмовлено у відкритті провадження по справі в частині вимог до Червоноградського міського суду Львівської області. Не погодившись із вказаною ухвалою позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Ухвалою судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 19.04.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 29.02.2016 року залишено без змін. Не погодившись з ухвалою апеляційного суду позивач оскаржив таку до суду касаційної інстанції. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.09.2016 року - ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 29.02.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 19.04.2016 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Факт скасування судом касаційної інстанції ухвали Апеляційного суду Львівської області від 19.04.2016 року свідчить, на думку позивача, про грубе порушення судом апеляційної інстанції норм ст..40,55,56 Конституції України та норм ЦПК України, а відтак свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди. Заподіяна позивачу моральна шкода проявилась у відсутності можливості в короткі терміни захистити свої права, моральних стражданнях, приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активної діяльності та активного громадського життя. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди позивач покликається на те, що чинним законодавством не обмежено суми за відшкодування за моральну шкоду, а визначену суму позивач вважає адекватною з врахуванням порушення норм Конституції України і ЦПК України Апеляційним судом, до повноважень якого входить фактичне гарантування виконання норм чинного законодавства. А тому звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з`явився повторно, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Сторони та треті особи у судове засідання не з`явились, тому фіксування судового процесу 21.05.2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Ухвалою судді від 23.01.2017 року відкрито провадження по справі (в редакції ЦПК України до набрання чинності змінами від 03.10.2017 року).

У зв`язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд даної справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017 року з призначенням справи до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 26.03.2019 року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265,280-282 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що в 2016 році позивач ОСОБА_1 звернувся до Сокальського районного суду Львівської області із позовом до Червоноградського міського суду Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями судді Червоноградського міського суду Львівської області. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 29.02.2016 року відмовлено у відкритті провадження по справі в частині вимог до Червоноградського міського суду Львівської області. Ухвалу мотивавоно тим, що суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя, не є належним відповідачем у справі (а.с.6).

Ухвалою судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 19.04.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 29.02.2016 року залишено без змін (а.с.7-8).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.09.2016 року - ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 29.02.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 19.04.2016 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Як вбачається зі змісту ухвали касаційної інстанції мотивами для її прийняття стала позиція колегії судді про те, що постановляючи оскаржувані у справі судові ухвали, суди не врахували тих обставин, що позивач рішення суду чи дії судді не оскаржує, а вважає, що такими діями йому завдана моральна шкода і принижена честь, гідність та ділова репутація, тому звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на норми цивільного права, що має бути перевірено і оцінено судом. При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суди не дотрималися вимог процесуального права та постановили помилкові ухвали, які підлягають скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі (а.с.9-10).

Факт скасування судом касаційної інстанції ухвали Апеляційного суду Львівської області від 19.04.2016 року свідчить, на думку позивача, про грубе порушення судом апеляційної інстанції норм ст..40,55,56 Конституції України та норм ЦПК України, а відтак свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди.

Оцінюючи вказані покликання сторони позивача на предмет їх відповідності нормам чинного законодавства та обставинам справи суд виходить з наступного.

За змістом ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із п. 3 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач вважає, що судді Апеляційного суду Львівської області, в порушення вимог Конституції України, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» мали намір позбавити позивача доступу до правосуддя, грубо порушили конституційні права, гарантовані ст..8,40,55,56 Конституції України, присягу та закони України.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що на підставі ст.56 Конституції України, на яку покликається в своєму позові позивач, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади (п.10-1).

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», передбачено вичерпний перелік випадків, за наявності яких виникає право на відшкодування шкоди в розмірах та порядку, передбачених цим Законом. Серед таких випадків не передбачено скасування судового рішення в цивільних справах.

Крім того, як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством.

Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Вимогами частини шостої статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати також лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або посадовими особами цих органів при здійсненні ними своїх повноважень.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що полягає в приниженні честі, гідності та ділової репутації внаслідок порушення відповідачем норм Конституції України, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками, зазначеними позивачем у позові.

Слід врахувати і те, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, позивач не скористався наданим йому Цивільним процесуальним кодексом правом, в судове засідання не прибув та не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, зокрема як і Державною казначейською службою України, а суд в судовому засіданні їх не здобув.

Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє, то згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору покладає на сторону позивача.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,280,282,354,355 ЦПК України, ст.15,16 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди - відмовити.

На рішення суду відповідачем може бути подано до Личаківського районного суду м.Львова письмову заяву про перегляд заочного рішення в порядок і строки, передбачені ст.284 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Відповідач Державна казначейська служба України: 01014, м.Київ, вул.Бастіонна, 6.

Повне судове рішення складено та підписано 21 травня 2019 року.

Суддя: Шеремета Г. І.