ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/920/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю: прокурора Коломий О.Є.,

представника Хмельницької міської ради Присяжного В.В.,

представника КП «Аеропорт Хмельницький» Сороки В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/14708/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 лютого 2019 року (суддя Мазурок О.В., повне судове рішення складено 26 лютого 2019 року) у справі за позовом заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави, Хмельницької обласної ради, Комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький» до Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним розпорядження та державного акта на право приватної власності на землю.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У липні 2016 року заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції держави, Хмельницької обласної ради, Комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький», звертаючись до суду з вказаним позовом зазначав, що розпорядженням Хмельницької РДА від 11 жовтня 2012 року №1865/2012-р затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,48 га, у тому числі земельну ділянку №1 площею 0,97 га, ділянку №2 площею 0,41 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що розташована на території Ружичанської сільської ради за межами населеного пункту.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 видано державний акт серії НОМЕР_2 на право приватної власності на зазначену земельну ділянку.

Земельна ділянка, що передана у приватну власність відповідачці, розташована в межах земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні КП «Аеропорт Хмельницький» на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ХМ №000201 від 12 червня 1995 року.

Постійний землекористувач земельної ділянки площею 134,8 га, розташованої за межами населених пунктів Розсошанської та Ружичанської сільських рад, КП «Аеропорт Хмельницький» із заявами до власника зазначеної земельної ділянки про припинення права постійного користування не зверталося. Хмельницька обласна рада як уповноважений орган управління комунального підприємства згоди на вилучення вказаної земельної ділянки не надавала. Власником землі рішення про припинення права постійного користування КП «Аеропорт Хмельницький» спірною земельною ділянкою не приймалося.

Рішення Хмельницької РДА та виданий на його підставі ОСОБА_1 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,97 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Ружичанської сільської ради за межами населеного пункту, суперечать принципам регулювання земельних відносин в Україні, оскільки прийняті з порушенням передбаченого ЗК України порядку.

На підставі викладеного та з урахуванням заяви про зміну предмета позову, прокурор просив визнати недійсними: розпорядження Хмельницької РДА від 11 жовтня 2012 року №1865/2012-р в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки №1 площею 0,97 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що розташована на території Ружичанської сільської ради за межами населеного пункту; державний акт серії НОМЕР_2 , виданий ОСОБА_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,97 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що розташована на території Ружичанської сільської ради за межами населеного пункту, зареєстрований 07 листопада 2012 року, реєстраційний номер 11283.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним розпорядження Хмельницької РДА від 11 жовтня 2012 року №1865/2012-р в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки № 1 площею 0,97 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Ружичанської сільської ради за межами населеного пункту.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 , що виданий ОСОБА_1 . Хмельницькою РДА, на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,97 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Ружичанської сільської ради за межами населеного пункту, зареєстрований 07 листопада 2012 року, реєстраційний номер 11283.

Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів. Судом першої інстанції не досліджувалося питання наявності чи відсутності підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції держави. Суд не взяв до уваги, що у проекті землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки відсутні відомості про те, що суміжним користувачем земельної ділянки, яка передається їй у власність є КП «Аеропорт Хмельницький». Висновок експерта №569/018 від 16 серпня 2018 року не є належним і допустимим доказом у розумінні ст. 89 ЦПК України, оскільки об`єктом дослідження була земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 . Проте, на час проведення уточнюючого обстеження 18 червня 2018 року та складення висновку експертом земельної ділянки з таким кадастровим номером не було. 11 червня 2018 року булли укладені три договори купівлі-продажу земельних ділянок з іншими кадастровими номерами. Безпідставно не застосована позовна давність відповідно до поданої заяви.

У засіданні апеляційного суду прокурор, представники Хмельницької обласної ради, КП «Аеропорт Хмельницький» визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Інші учасники процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі розпорядження Ради Міністрів УРСР від 30 липня 1982 року №409-р Хмельницькою районною Радою народних депутатів підприємству «Аеропорт Хмельницький» був виданий державний акт серії НОМЕР_3 від 12 липня 1995 року, згідно з яким у постійне користування надано земельну ділянку площею 134,8 га в межах згідно з планом землекористування.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.01.2002 року №3-р «Про передачу цілісних майнових комплексів аеропортів цивільної авіації з державної у комунальну власність», майновий комплекс державного підприємства «Аеропорт Хмельницький» передано до спільної власності територіальних громад Хмельницької області.

Згідно з рішенням сесії Хмельницької обласної ради від 19 грудня 2002 року №21 державне підприємство «Аеропорт Хмельницький» як цілісний майновий комплекс прийнято до спільної власності територіальних громад області.

Комунальне підприємство «Аеропорт Хмельницький» на підставі Статуту, затвердженого розпорядженням голови Хмельницької обласної ради 22 жовтня 2004 року, є правонаступником усіх майнових та особистих немайнових прав і обов`язків державного підприємства «Аеропорт Хмельницький» і відповідно постійним користувачем земельної ділянки площею 134,8 га у межах згідно з планом землекористування.

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 11 жовтня 2012 року №1865/2012-р затверджено проект землеустрою і передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,48 га, у тому числі земельну ділянку №1 площею 0,97 га, ділянку № 2 площею 0,41 га. для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що розташована на території Ружичанської сільської ради за межами населеного пункту.

На виконання вказаного розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації ОСОБА_1 видано державний акт серії НОМЕР_2 на право приватної власності на земельну ділянку (кадастровий номер № НОМЕР_1 ), зареєстрований 07 листопада 2012 року.

11 червня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,4 га і 0,2 га з кадастровими номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , розташованих на території Ружичанська сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

11 червня 2018 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,37 га з кадастровими номерами НОМЕР_7 , розташованої на території Ружичанська сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив із правомірності звернення прокурора в інтересах держави з позовом у межах строку позовної давності і наявності підстав для визнання недійсним оскаржуваних розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації та державного акта про право власності на земельну ділянку, оскільки вони прийняті з порушенням закону. Спірна земельна ділянка на час передачі її у власність ОСОБА_1 не могла бути передана іншому землекористувачу, оскільки перебувала у межах земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні КП «Аеропорт Хмельницький».

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з ч. 2 і ч. 5 ст. 7 ЗК України від 18 грудня 1990 року в редакції, чинній станом на час надання земельної ділянки у постійне користування підприємству 12 липня 1995 року, постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02 квітня 2002 року №449, чинної на час прийняття спірного розпорядження про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки у власність, раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні в разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

На підставі пунктів «а» та «б» ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою, є зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та вилучення земельних ділянок у випадках, передбачених цим Кодексом.

Наведені норми законодавства з урахуванням відсутності у матеріалах справи відомостей про добровільну відмову КП «Аеропорт Хмельницький» від права користування земельною ділянкою, дають підстави для висновку про те, що підприємство є постійним користувачем земельної ділянки площею 134,8 га в межах згідно з планом землекористування для використання за цільовим призначенням.

За положеннями ч. 3 ст. 122 ЗК України, п. 2 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання.

Імперативним приписом ч. 1 ст. 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Із наявного у матеріалах справи висновку експерта №569/018 від 16 липня 2018 року за результатом проведеної у справі судової земельно-технічної експертизи (т.2 а.с.133) вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ) площею 0,9700 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області накладається на земельну ділянку КП «Аеропорт ОСОБА_6» площею 134,8 га, площа накладення становить 0,8903 га (8903 кв.м) та обмежена точками 1-2-3-4-5-6-7-8-9-1.

Установивши факт накладення земельної ділянки, наданої ОСОБА_1 на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні КП «Аеропорт Хмельницький», суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що земельна ділянка вільною не була і не могла бути передана відповідачці у власність Тому, суд обґрунтовано прийшов до висновку про наявність підстав для визнання недійсними спірних розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 11 жовтня 2012 року №1865/2012-р і державного акта на землю серії НОМЕР_2 від 07 листопада 2012 року.

Доводи апеляційної скарги про недопустимість зазначеного висновку експерта з підстав неможливості дослідження земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , оскільки такої земельної ділянки на час проведення уточнюючого обстеження об`єкта дослідження та складення висновку не існувало, не можуть бути взяті до уваги. Кадастровий номер земельної ділянки чи його зміна внаслідок відчуження земельної ділянки або її частини як окремого об`єкта нерухомого майна одній чи більше особам, не свідчать про зміну її розташування, а тому не перешкоджає проведенню обстеження за вихідними даними про площу земельної ділянки, конфігурацію, координати розташування на час передачі її у власність ОСОБА_1

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на неналежну оцінку доказів судом є безпідставними.

Аргументи апеляційної скарги про неможливість задоволення позову у зв`язку із відсутністю його предмета спростовуються наявною у матеріалах справи завою прокурора про зміну предмета позову (т.1, а.с.90).

Як вбачається з позовної заяви, позов прокурора поданий в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради, яка є засновником КП «Аеропорт Хмельницький на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу у приватну власність земельної ділянки з порушенням чинного законодавства, що відповідає нормам ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» і ст. 45 ЦПК України в редакції, чинній на час подання позову до суду, з належним обґрунтуванням необхідності захисту інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

На підставі ч. 4 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

У листі від 12 липня 2016 року відповідно до ч. 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор повідомив Хмельницьку обласну раду про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів у суді.

Хмельницька обласна рада наявність підстав для представництва не оскаржувала, заперечень проти представництва прокурором інтересів держави в її особі не висловлювала, а навпаки, була ініціатором звернення у своєму рішенні від 01 червня 2016 року №5-6/2016 (т.1, а.с.38) щодо проведення перевірки законності передачі земельних ділянок у приватну власність.

Із позовної заяви вбачається, що прокурор вказав, що Хмельницька обласна рада не вживала заходів для повернення частини земельної ділянки, яка поза волею постійного землекористувача протиправно вибула із постійного користування КП «Аеропорт Хмельницький».

Зазначена обставина була предметом дослідження суду першої інстанції та знайшла своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

З огляду на викладене, не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави у цьому спорі та залишення поза увагою суду першої інстанції їх дослідження та встановлення.

За наведених обставин, пред`явлення позову прокурором не порушує принципу рівності сторін у спорі, а тому аргументи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

На підставі ст.ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Оскільки прокурор звертається з позовом до суду на захист інтересів держави, то з огляду на положення ст. 261 ЦК України, ст. 45 ЦПК України в редакції, чинній на час пред`явлення позову, моментом виникнення права прокурора звернутись до суду з таким позовом є момент виникнення цього права у держави як зацікавленої особи у спірних правовідносинах.

З огляду на наведене, початок перебігу строку позовної давності для звернення з позовом до суду прокурора на захист інтересів держави починає спливати та залежить від юридичного факту (обізнаності про порушення або можливості довідатися про порушення свого права), з яким пов`язане виникнення права на пред`явлення позову у держави, чиї інтереси представляє прокурор.

Наведений висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц і справі №469/1203/15-ц.

Апеляційний суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує наведений висновок при застосуванні зазначених норм права до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що об`єктивна можливість дізнатися про порушення права у Хмельницької обласної ради виникла з часу проведення інвентаризації земель КП «Аеропорт Хмельницький» у 2016 році, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що прокурором строк позовної давності не пропущено.

Доводи апеляційної скарги про можливість Хмельницької обласної ради та прокурора дізнатися про порушення права позивача у 2013 році з посиланням на отримання інформації про земельну ділянку з веб-ресурсу «Публічна кадастрова карт» підлягають відхиленню, оскільки наявні на цьому ресурсі відомості не підтверджують порушень при виділенні земельної ділянки у власність, а правової підстави проводити перевірку законності передачі земельної ділянки у власність у 2013 році у прокурора не було.

Не заслуговує на увагу й посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на порушення судом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права

Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) напрацьовані критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном згідно із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції: чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).

З огляду на доведену незаконність надання земельної ділянки ОСОБА_1 , визначення у чинному законодавстві України наслідків недійсності рішення про передачу у власність земельної ділянки і державного акта на землю є чіткими та передбачуваними.

Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно наданої фізичній особі за позовом прокурора в інтересах держави переслідує легітимну мету - відновлення правопорядку у земельних правовідносинах, які становлять суспільний інтерес. Важливість цього інтересу зумовлюється, у тому числі, статусом земельної ділянки і належністю її до земель транспорту.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що повернення належному землекористувачеві земельної ділянки не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном та переважає приватний інтерес третьої особи.

Наведені у відзивах прокурора та Хмельницької обласної ради аргументи щодо правильного вирішення спору судом першої інстанції заслуговують на увагу.

Рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального права із

дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 травня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай