РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 556/1725/18

Провадження № 22-ц/4815/573/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання : Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: Володимирецька районна державна адміністрація в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 січня 2019 року, ухваленого в складі судді Поровського В.А., у справі № 556/1725/18,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року Володимирецька районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_4 ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не переймаються турботами малолітніх дітей. Вихованням дітей не займається і єдиний вихід це позбавити її батьківських прав. ОСОБА_5 не займається вихованням свого сина ОСОБА_3 він разом зі своєю дитиною ОСОБА_3 не проживає і не турбується про нього.

Просили про задоволення позовних вимог.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 січня 2019 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позбавлено ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить оскаржуване рішення в частині позбавлення її батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не повно з`ясовані обставини справи та разом із тим обставина неналежного виконання ОСОБА_4 батьківських обов`язків не була доведена в судовому засіданні, відтак відсутні підстави для позбавлення батьківських прав.

Вказує, що при прийнятті рішення суд взяв до уваги лише висновок органу опіки та піклування який зроблений формально. Не опитав близьких та рідних людей, які щодня бачать її догляд за дітьми. Покликається на те, що не перебуває на обліку в наркологічному диспансері, відтак посилання позивача про зловживання спиртними напоями за відсутності будь яких належних доказів є безпідставним.

Також, судом не взято до уваги, що незважаючи на те, що сім`я проживає досить бідно, діти постійно відвідують шкільні заняття, не пропускають їх без поважних причин, беруть участь у житті класу та школи, ніколи не проявляли агресивної поведінки тощо.

Рішення суду в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечує доводи останньої просить суд оскаржуване рішення залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_1 -08.07.2007 ІНФОРМАЦІЯ_5 .н, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 р/н та ОСОБА_3 -23.03.2013 ІНФОРМАЦІЯ_5 .н. ОСОБА_4 у шлюбі із батьком сина ОСОБА_6 не перебуває, аліменти на його утримання ОСОБА_5 не платить. Діти проживають з матір`ю.

Згідно висновку комісії з питань захисту прав дітей Володимирецької районної державної адміністрації № вих. 4847/01-28/18 від 22.10.2018 року позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно сина ОСОБА_3 є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Однак з такими висновками суду колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідачів батьківських прав, місцевий суд не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачем не надано.

Висновок органу опіки та піклування в особі Володимирецької районної державної адміністрації від 22.10.2018 року за № вих. 4847/01-28/18, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів наявності виключних обставин позбавлення батьківських права відповідача ОСОБА_4 не надано.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_4 не піклується про дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення її батьківських прав, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче піклуватися про дітей та бажає їх виховувати.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання своїх дітей.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_4 крайнього заходу впливу - позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недостатньо. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне попередити матір дітей про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.

За обставин недоведеності свідомого нехтування ОСОБА_4 своїми батьківськими обов`язками, місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення її батьківських прав.

Враховуючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального право, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення .

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. 164 СК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 січня 2019 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати.

У задоволені позову Володимирецької районної державної адміністрації до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей та покласти на орган опіки та піклування в особі Володимирецької районної державної адміністрації Рівненської області контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_4 .

В решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: