ПОСТАНОВА

Іменем України

11 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/1639/18

провадження № 22-ц/4809/1003/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Деменко О.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2019 року у складі судді Варакіної Н.Б., суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 48154,28 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідач звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 07.04.2008 про отримання кредиту в розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості і зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 14.03.2018 у неї виникла заборгованість, яка становить 48154,28 грн, з яких 25111,71 грн - тіло кредиту; 5742,41 грн - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 14769,00 - пеня; 250,00 - штраф (фіксована частина), 2281,16 - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути суму боргу та сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 48154,28 грн. заборгованості та судовий збір в сумі 1762 грн.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач вважає, що при ухваленні рішення районним судом були порушені норми як процесуального так і матеріального права, не повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що районний суд залишив без уваги її доводи щодо факту несанкціонованого списання з її карткового рахунку коштів, які підтверджуються матеріалами справи.

Зазначає, що в період з 2008 року по 2016 рік вона користувалася коштами з зазначених рахунків. У вересні 2016 році нею повністю погашено всю заборгованість і будь-яких зобов`язань перед Позивачем не було. З того часу вона жодного разу не використовувала послуги Позивача в частині користування грошовими коштами.

Однак, 05.07.2017 року їй зателефонував співробітник позивача (представився співробітником служби безпеки Кропивницького обласного відділення ПАТ КБ «Приватбанк») ОСОБА_3 та звинуватив її у невиконанні взятих на себе зобов`язань по погашенню кредитних коштів.

Оскільки, будь-яких платіжних доручень відповідач не складала та не скеровувала їх позивачеві ні у паперовому вигляді, ні у електронному, вона звернулася до правоохоронних органів з повідомленням про те, що невідомі особи використовуючи дані її кредитної картки Приватбанку НОМЕР_2 здійснюють різні банківські операції без її відому та згоди, а також звернулася 12.07.2017 з заявою до позивача, якою повідомила про факт шахрайства (викрадення коштів з банківської картки № НОМЕР_1 ) та додатково 17.07.2018 року подала заяву в якій просила провести службове розслідування по факту викрадення коштів з її банківської картки.

За заявою відповідача Кропивницьким відділом поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградські області почато досудове розслідування по кримінальному провадженню № 7760 від 06.07.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що вона вчиняла будь-які розрядження про списання грошових коштів із своїх рахунків, також як і нічим не підтверджено, що вона вчиняла будь-які дії, що могли б призвести до списання грошових коштів.

Крім того, при ухваленні рішення судом було застосовано нормативний документ, який втратив чинність у 2014 році, а саме «Положення про порядок емісії спеціальних засобів і здійснення операцій з їх використанням», яке затверджене Постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010, № 223.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

07.04.2008 відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» для отримання кредитної картки, що свідчить про укладення між сторонами кредитного договору.

Із анкети-заяви вбачається, що відповідач надав згоду на те, що заява позичальника, разом з пам`яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами - складає між позичальником і банком Договір про надання банківських послуг.

У заяві також зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах кредитного ліміту.

Відповідач не виконав свої зобов`язання, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 14.03.2018 становить 48 154,28 грн та складається з: заборгованості по кредиту 25 111,71 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 5742,41 грн, пені - 14 769 грн, а також штраф (фіксована частина) 250 грн та штраф (процентна складова) - 281,16 грн.

Згідно п.2.1.1.12.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на сайті банку з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 договору.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 договору клієнт сплачує банку процентів подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1. договору на суму від 100 грн. Клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до кредитного договору при порушенні клієнтом строків платежів по кожному із грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. плюс 5 % від суми позову.

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2., 2.1.1.4.6. договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.

Станом на 14.03.2018 заборгованість становить - 48 154,28 грн. та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач посилається на те, що 13.05.2017 невідомі особи здійснили протиправні дії та зняли без її відома гроші з кратки в розмірі 12318,22 грн.

З заявою про це до банку відповідач звернулась лише 12.07.2017, що підтверджується поясненнями позивача та копією самої заяви.

З витягу з ЄРДР вбачається, що 06.07.2017 відповідач звернулась до поліції з заявою про те, що невідомі особи користуються її банківською карткою та здійснюють банківські операції.

На час розгляду справи у суді досудове слідство триває.

Посилаючись на зазначені обставини відповідач вважає, що банком неправомірно нарахована заборгованість.

З виписки про рух коштів на карті ОСОБА_1 вбачається, що 13.05.2017 з належної їй карти проводилась операція «оплата частинами» в розмірі 1290,52 грн. та інші операції цього ж дня. Крім того, з 13.05.2017 по 06.07.2017 (день звернення в поліцію) проводились операції по оплаті комунальних послуг, переводи на картки інших осіб, тощо. Зазначеним операціям передувало проходження авторизації, а саме введення реквізитів карти та отримання та введення ОТР-паролю, що підтверджує особисте бажання клієнта на здійснення операції та запобігає виконанню шахрайських дій, про що зазначає позивач.

Задовольняючи позов районний суд дійшов висновку, що відповідач не надала суду належних та допустимих доказів того, що операції по списанню з її рахунку коштів були вчинені без її відома. Крім того, в порушення вимог п. п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 вона невідкладно не повідомила банк про платіжні операції, що нею не виконувалися або які були виконані некоректно, натомість в подальшому продовжувала користуватися карткою.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як убачається з виписки карткового рахунку та розрахунку заборгованості відповідач не користувалася кредитною карткою з жовтня 2016 року і кредитна заборгованість на її рахунку була відсутня, починаючи з 13 травня 2017 року з її рахунку було знято - 25111,71 грн.

Із заявою про викрадення коштів відповідач звертався до відділення банку та до органу досудового розслідування.

З пояснень відповідача відомо, що вона дізналася про зняття грошових коштів з рахунку лише тоді, коли 07.07.2017 працівник банку позивача повідомив їй по телефону про наявність у неї кредитної заборгованості.

Звернення відповідача з заявою до правоохоронних органів з питання викрадення коштів з її кредитної картки підтверджено матеріалами справи (т.1 а.с. 85).

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

За змістом пунктів 8, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», яка діяла на момент списання спірних коштів банк, як емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з умовами договору клієнт зобов`язаний не допускати використання карток будь-якими іншими особами, зберігати у таємниці ПІН-коди, паролі та іншу інформацію, розголошення якої може призвести до фінансових втрат клієнта та банку, у разі втрати картки негайно повідомляти про це контакт-центр банку, не ініціювати проведення операцій із застосуванням карток у разі, якщо це може призвести до порушення недотримання вимог чинного законодавства України.

Доказів, які б вказували, що кошти були зняті самим відповідачем матеріали справи не містять та не були надані позивачем, як при розгляді справи у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції. Також відсутні докази про те, що відповідач втрачав свою кредитну картку, надавав її для користування іншим особам або повідомляв комусь ПІН-код. Ці обставини відповідач заперечує.

Також, за цим фактом порушено кримінальне провадження, яке на цей час перебуває на досудовому розгляді.

Проте, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції залишив зазначене поза увагою і не урахував правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача.

Дослідивши надані сторонами докази та встановивши вказані обставини, суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт здійснення платіжних операцій, які ОСОБА_1 , не виконувала.

Доводи представника позивача, які, зокрема, зводяться до того, що викрадення коштів з рахунку відповідача не відбулося, оскільки відповідач особисто здійснювала оплату комунальних послуг через систему Приват24 спростовуються тим, що оплату за водопостачання в травні 2017 року, як і за інші місяці, ОСОБА_1 здійснювала через касу банку, що підтверджується відповідними квитанціями (т.1 а.с. 130-136).

Також, не є, самим по собі, підтвердженням неправомірної поведінки відповідача і перерахування коштів через Приват24 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки зазначені особи їй не відомі, а іншого позивачем не доведено.

Крім того, на прохання ОСОБА_1 провести службове розслідування щодо викрадення коштів з її рахунку (т. 1 а.с. 92), банк, в порушення пункту 10 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, не розглянув подану нею заяву. Не надано результатів такого розслідування і до суду апеляційної інстанції.

Не спростовують відсутність вини ОСОБА_1 у несанкціонованому знятті коштів і твердження позивача про те, що користувач повідомила про це банк майже через два місяця поспіль, оскільки у справі відсутні відомості, що банк виконав свій обов`язок щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу (п.4 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками»).

Тому, відповідно до п.6 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками, користувач ОСОБА_1 , як тільки виявила факт платіжних операцій, які вона не виконувала, негайно повідомила банк в спосіб, передбачений договором.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 48154,28 грн.

Про судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір підлягає стягненню: пропорційно задоволених позовних вимог з позивача на користь відповідача за подання ним апеляційної скарги в розмірі 100% в сумі 2643,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 48154,28 грн відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2643,00 грн. компенсації судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено до 12 червня 2019 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко