Єдиний унікальний номер 243/1337/19 Номер провадження 22-ц/804/1544/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Соломахи Л.І.

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника - адвоката Стулікова А.В.

представника заінтересованої особи - адвоката Гофельд Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 243/1337/19 за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Сірика Станіслава Володимировича, заінтересована особа (боржник) - Слов`янський психоневрологічний інтернат, з апеляційною скаргою заявника (стягувача) ОСОБА_1 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року у складі судді Мінаєва І.М., -

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою на дії старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Слов`янський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Донецькій області) Сірика С.В.

Зазначала, що згідно повідомлення старшого державного виконавця Слов`янського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Сірика С.В. від 06 лютого 2019 року повернуто без прийняття до виконання виконавчий документ - дублікат виконавчого листа № 2 - 428/11, виданий 26 квітня 2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про її поновлення на роботі. Повернення виконавчого документа обґрунтовано тим, що до виконавчого документа не додано судове рішення про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Вважає, що такі дії державного виконавця не відповідають обставинам справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 жовтня 2017 року по справі "Бурмич та інші проти України" встановлено факт невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року про її поновлення на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату з 10 грудня 2010 року.

Саме з дати ухвалення цього судового рішення має вираховуватися трирічний строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа № 2 - 428/11, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 26 квітня 2016 року.

Просила:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Сірика С.В. від 06 лютого 2019 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, як таке, що порушує її право на справедливий суд, яке гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод;

- зобов`язати старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Сірика С.В. відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2 - 428/11, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 26 квітня 2016 року, за заявою ОСОБА_1 від 04 лютого 2019 року (а.с. 1 - 3).

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 27 лютого 2019 року до участі у справі залучено у якості заінтересованої особи - боржника Слов`янський психоневрологічний інтернат (а.с. 28).

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 09 квітня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на повідомлення старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Сірика С.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання залишено без задоволення (а.с. 123 - 126).

Не погоджуючись з ухвалою суду, заявник (стягувач) ОСОБА_2 , в інтересах якої на підставі ордера серії ДН № 039040 від 14.02.2019 року (а.с. 133) діє адвокат Стуліков А.В., в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Сірика С.В. від 06 лютого 2019 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, як таке, що порушує її право на справедливий суд, яке гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; зобов`язати старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Сірика С.В. відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2 - 428/11, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 26 квітня 2016 року, за заявою ОСОБА_1 від 04 лютого 2019 року.

Зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає завданням цивільного судочинства, є несправедливою та не захищає порушене право ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд щодо виконання судового рішення про поновлення її на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату.

Суд першої інстанції встановив, що рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату до теперішнього часу не виконано, що жодним судовим рішенням в порядку цивільного та кримінального судочинства не встановлено виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату.

При цьому суд першої інстанції не з`ясував суттєві обставини справи: чи відповідно до норм статті 75 "Загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення", статті 76 "Виконання рішення про поновлення на роботі" Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV відбувалось та мало відбуватися примусове виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року. Ця обставина має вирішальне значення для встановлення факту виконання або невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року з огляду на наявність наказу № 21-ок від 12.03.2012 року Слов`янського психоневрологічного інтернату про поновлення ОСОБА_1 на роботі та з огляду відсутності у штатному розписі Слов`янського психоневрологічного інтернату посади завідувача господарством.

Відповідно до статті 76 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника на нього накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом.

Відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду.

З огляду на зміст постанови старшого слідчого прокуратури м. Слов`янська Кулік А.В від 09 вересня 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи, винесеної відповідно до заяви начальника відділу ДВС Слов`янського міськрайонного управління юстиції Сологуб С.А. щодо умисного невиконання директором Слов`янського психоневрологічного інтернату Воропаєвою О.А . рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року, виконавче провадження здійснювалось відповідно до норм статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV і факт видання наказу № 21-ок від 12 березня 2012 року Слов`янського психоневрологічного інтернату про поновлення ОСОБА_1 на роботі не має юридичного значення для встановлення факту виконання рішення Апеляційного суду Донецької від 22 липня 2011 року, оскільки в штатному розписі Слов`янського психоневрологічного інтернату відсутня посада завідувача господарством, що виключає висновок про виконання зазначеного судового рішення.

Проте зазначені обставини суд першої інстанції не встановлював, що призвело до неповноти з`ясування обставин справи.

В порушення статті 1291 Конституції України суд першої інстанції допустився надмірного формалізму та упередженості у розгляді скарги, зосередившись на хибному аргументі державного виконавця про необхідність застосування процесуальних норм Закону України "Про виконавче провадження", які втратили свою чинність щодо строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання протягом 1 року всупереч норм статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, яка встановлює строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання протягом 3 років. Суд не взяв до уваги, що зазначені норми є процесуальними нормами і застосуванню підлягає чинний Закон.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що органи досудового слідства останні 7 років не спроможні прийняти законне та обґрунтоване процесуальне рішення з питання притягнення до відповідальності посадових осіб за невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством та порушують права ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд і право мирно володіти своїм майном, не забезпечують гарантовані Державою Україна права ОСОБА_1 відповідно до статей 9, 19 Конституції України та статей 1, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу Конвенції. Зазначені права скаржниці суд не захистив, в судовому рішенні не встановив факту порушення цих прав ОСОБА_1 .

Норми статей 75, 76 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV практично тотожні нормам статей 63, 65 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, які суд першої інстанції до спірних правовідносин не застосував як окремо, так і в системному зв`язку з норами статей 3, 1291 Конституції України, нормами статей 1, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, що не дало суду правильно вирішити спір та з`ясувати, чи відповідають положення відповідних статей Закону України "Про виконавче провадження" нормам Конституції України та чинним міжнародним зобов`язанням Держави Україна. Недоліки судового розгляду позбавили суд можливості прийняти рішення щодо звернення через Верховний Суд до Конституційного Суду України щодо відповідності норм статей 63, 65 Закону Україна "Про виконавче провадження" нормам статей 3, 9, 1291 Конституції України.

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 12 жовтня 2017 року по справі "Бурмич та інші проти України" встановлено системні порушення Державою Україна положень, зокрема, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, в тому числі за фактом невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату з 10 грудня 2010 року.

У рішенні від 12 жовтня 2017 року по справі "Бурмич та інші проти України" Європейський суд з прав людини вирішив, що об`єднані заяви необхідно розглянути згідно із зобов`язаннями, викладеними в пілотному рішенні, яке було прийнято 15 жовтня 2009 року по справі "Іванов проти України"; вирішив вилучити ці заяви з реєстру справ відповідно до статті 37 § 1 (с) Конвенції та передати їх до Комітету Міністрів Ради Європи з метою їхнього опрацювання в межах заходів загального характеру, визначених у пілотному рішенні по справі "Іванов проти України".

26 червня 2017 року Велика Палата ЄСПЛ ухвалила рішення, в якому визнала заяву ОСОБА_1 № 66057/1, приєднану до справи "Бурмич та інші проти України", частиною процедури виконання пілотного рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України". Зокрема, ЄСПЛ вирішив, що відшкодування за системну проблему, встановлену в рішенні у справі Іванова, має бути надано в рамках процедури його виконання під наглядом Комітету Міністрів Ради Європи.

Суд першої інстанції при розгляді скарги ОСОБА_1 безпідставно обмежився з`ясуванням обставин ненадання ОСОБА_1 державному виконавцю доказів відсутності факту пропуску строку давності подання виконавчого документа до стягнення, чим обмежив її право на доступ до суду, та безпідставно ухилився від з`ясування обставин виконання Державою Україна рішення по справі "Бурмич та інші проти України" (а.с. 129 - 131).

Слов`янським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Донецькій області копія апеляційної скарги заявника (стягувача) ОСОБА_1 отримана 15 травня 2019 року, Слов`янським психоневрологічним інтернатом - 16 травня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 142, а.с. 144).

У письмовому відзиві старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Сірика С.В. на апеляційну скаргу він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Зазначає, що 04 лютого 2019 року до Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття до виконання дубліката виконавчого листа № 2-248/11, виданого 26 квітня 2016 року Слов`янським міськрайонний судом Донецької області про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату з 10 грудня 2010 року.

Згідно дублікату виконавчого листа рішення набрало законної сили 22 липня 2011 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - до 22 липня 2012 року.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Законом України "Про виконавче провадження" чітко визначено порядок подачі та прийняття на виконання виконавчих документів.

Стягувачем не додано документів, що підтверджують поновлення йому строку пред`явлення до виконання виконавчого листа.

У відділі державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції на виконанні вже перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-248/11, виданого 12 серпня 2011 року Слов`янським міськрайонний судом Донецької області про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату з 10 грудня 2010 року, за яким 14 березня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його повним фактичним виконанням. Виконавчий документ разом з копією постанови надіслано до суду по виконанню (а.с. 145 - 146).

Слов`янський психоневрологічний інтернат письмовий відзив на апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не подав.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України (тут і далі, якщо не зазначено інше - в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду 10 червня 2019 року заявник (стягувач) ОСОБА_1 та її представник - адвокат Стуліков А.В. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи (боржника) - Слов`янського психоневрологічного інтернату - адвокат Гофельд Г.С., яка діє на підставі ордера серії ХВ № 1696 000034 від 10.06.2019 року (а.с. 158), проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, посилалась на те, що рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі виконано ще у березні 2012 року.

Старший державний виконавець Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Сірик С.В. у судове засідання не з`явився, судову повістку повідомлення про розгляд справи 10 червня 2019 року отримав 27 травня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 154). У відзиві на апеляційну скаргу просив розглянути справу у відсутність представника відділу ДВС (а.с. 146).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Сірика С.В., явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 , її представника - адвоката Стулікова, представника Слов`янського психоневрологічного інтернату - адвоката Гофельд Г.С., дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату з 09 грудня 2010 року та стягнуто зі Слов`янського психоневрологічного інтернату на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 9 939,28 грн. (а.с. 75 - 77).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2011 року задоволено заяву Слов`янського психоневрологічного інтернату про виправлення описки та роз`яснення рішення від 22 липня 2011 року. ОСОБА_1 поновлено на посаді з 10 грудня 2010 року та стягнуто зі Слов`янського психоневрологічного інтернату на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 9 873,89 грн. (а.с. 78 - 79).

Додатковим рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2011 року скасовано як незаконний наказ Слов`янського психоневрологічного інтернату № 120-к від 09 грудня 2010 року "Про звільнення ОСОБА_1 " (а.с. 80 - 81).

Наказом Слов`янського психоневрологічного інтернату № 21-к від 12 березня 2012 року "Про поновлення на роботі" наказ № 120-к від 09 грудня 2010 року про звільнення ОСОБА_1 скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством з 10 грудня 2010 року. Головному бухгалтеру наказано здійснити виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 68).

Відповідно до штатних розписів Слов`янського психоневрологічного інтернату з 01 січня 2011 року, з 01 жовтня 2011 року, з 01 січня 2012 року, затверджених начальником Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, у Слов`янському психоневрологічному інтернаті відсутня посада "завідувач господарством" (а.с. 69 - 70, а.с. 71 - 72, а.с. 73 - 74).

26 квітня 2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області видано дублікат виконавчого листа № 2 - 428/11 на виконання рішення від 22 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського психоневрологічного інтернату, за участю третьої особи - Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, яким вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату з 10 грудня 2010 року. В дублікаті виконавчого листа зазначено, що рішення суду набрало законної сили 22 липня 2011 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - до 22 липня 2012 року (а.с. 7зв - 8).

Згідно повідомлення Заступника Секретаря Великої Палати ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року щодо заяви ОСОБА_1 № 66057/13 , яка приєднана до справи "Бурмич та інші проти України", 26 червня 2017 року Велика Палата прийняла рішення, яким встановила, що в тому числі заява ОСОБА_1 є частиною процедури виконання пілотного рішення по справі Іванов (Юрій Миколайович Іванов проти України, № 40450/04, 15 жовтня 2009 року). Зокрема, Суд вирішив, що відшкодування за системну проблему, встановлену в рішенні по справі Іванов, має бути надано ОСОБА_1 в рамках процедури виконання під наглядом Комітету Міністрів (а.с. 9).

06 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Сірик С.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з тих підстав, що згідно дубліката виконавчого листа, який пред`явлено для виконання до Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області 04 лютого 2019 року, рішення суду набрало законної сили 22 липня 2011 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - до 22 липня 2012 року. Стягувачем до заяви про прийняття на примусове виконання дубліката виконавчого листа, який виданий 26 квітня 2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, не додано рішення суду про поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, що виключає прийняття вказаного виконавчого документа до виконання. Стягувачу роз`яснено, що після ухвалення судом рішення про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, стягувач має право повторно звернутися до Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області з заявою про прийняття на виконання виконавчого листа (а.с. 5 - 7).

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем при поверненні виконавчого документа без прийняття до виконання дотримано положення пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Доводи заявника про обчислення строку пред?явлення виконавчого листа до виконання з дати ухвалення ЄСПЛ рішення у справі "Бурмич та інші проти України" є необґрунтованими, оскільки строки пред?явлення виконавчого документа до виконання визначені Законом України "Про виконавче провадження"у відповідній редакції.

Такий висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржувані дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника саме цими діями державного виконавця порушено не було.

Відповідно до частини 1 статті 1Закону України від 02.06.2016 року№ 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент пред`явлення 04 лютого 2019 року до виконання дубліката виконавчого листа) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 4Закону України від 02.06.2016 року№ 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент пред`явлення 04 лютого 2019 року до виконання дубліката виконавчого листа) у виконавчому документі зазначаються, зокрема, 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Така ж норма права діяла і у Законі України від 21.04.1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (стаття 18), який був діючим на час набрання чинності рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року.

В дублікаті виконавчого листа, який виданий Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 26 квітня 2016 року по справі № 2 - 428/11, згідно якого суд присудив поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату з 10 грудня 2010 року, зазначено, що рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, набрало законної сили 22 липня 2011 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - до 22 липня 2012 року (а.с. 7зв - 8).

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 4Закону України від 02.06.2016 року№ 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент пред`явлення 04 лютого 2019 року до виконання дубліката виконавчого листа) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11Закону України від 02.06.2016 року№ 1404-VIII "Про виконавче провадження" строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до пункту 5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Проте, як зазначено у правових висновках Верховного Суду у постановах від 05.12.2018 року у справі № 916/80/16, від 28.12.2018 року у справі № 910/11424/15, від 20.05.2019 року у справі № 904/10285/15, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 року № 3-рп/2001). Відтак, дія Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII не поширюється на правовідносини, які закінчились до набрання ним чинності. Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII не відновлює дію наказів господарських судів, строк пред`явлення яких до виконання сплив до набрання ним чинності. Отже, положення пункту 5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII не розповсюджують свою дію на виконавчі документи, строк виконання за якими сплив на час набрання чинності зазначеним законодавчим актом. Тобто, законодавець збільшив до трьох років після набрання рішенням законної сили строк пред`явлення до виконання як наказів суду, виданих після набрання чинності 05.10.2016 Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року, так і наказів суду, які були видані на виконання судових рішень до 05.10.2016 року та строк пред`явлення яких до виконання не сплив станом на 05.10.2016 року.

З матеріалів справи встановлено, що дублікат виконавчого листа, який був пред`явлений для виконання до Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області 04 лютого 2019 року, був виданий на виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі, яке набрало законної сили 22 липня 2011 року.

Відповідно до статті 22 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (в редакції Закону України від 04.11.2010 року № 2677-VI, який набрав чинності з 09 березня 2011 року та діяв на час набрання рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року законної сили) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Оскільки рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі набрало законної сили 22 липня 2011 року, суд першої інстанції правильно встановив, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа про поновлення ОСОБА_1 на роботі має визначатися відповідно до статті 22 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (в редакції Закону України від 04.11.2010 року № 2677-VI), та у дублікаті виконавчого листа визначений правильно - до 22 липня 2012 року. Тобто, строк виконання за виконавчим листом про поновлення ОСОБА_1 на роботі сплинув до набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII і тому останній дію виконавчого листа про поновлення ОСОБА_1 на роботі не відновлює.

Отже, доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, а саме, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа про поновлення ОСОБА_1 на роботі складає три роки, є необґрунтованими.

Відповідно до частини 6 статті 12Закону України від 02.06.2016 року№ 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент пред`явлення 04 лютого 2019 року до виконання дубліката виконавчого листа) стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Зазначеній нормі матеріального права кореспондує норма процесуального права, а саме, статті 433 ЦПК України, згідно якої у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Оскільки у дублікаті виконавчого листа, який був пред`явлений для виконання до Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області 04 лютого 2019 року, строк його пред`явлення до виконання було зазначено - до 22 липня 2012 року, державний виконавець, повертаючи виконавчий документ стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання, правильно виходив з того, що на час пред`явлення виконавчого документа для виконання строк для пред`явлення виконавчого документа для виконання сплинув.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що отримавши у квітні 2016 року дублікат виконавчого листа, ОСОБА_1 зверталася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, який розглядав її справу № 2 - 428/11 про поновлення на роботі, з заявою про поновлення їй строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2016 року, яка ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 січня 2017 року залишена без змін, заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання залишено без задоволення. Ухвала суду мотивована тим, що позивач своєчасно скористалася правом на примусове виконання виконавчого листа № 2 - 428/11, виданого 12 серпня 2011 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про поновлення її на посаді, своєчасно звернулася до належного органу державної виконавчої служби, який здійснив усі дії з примусового виконання судового рішення, після чого державний виконавець 14 березня 2012 року видав постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням цього рішення. Вказана постанова державного виконавця не була оскаржена та є чинною. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову.Крім того, не є підставою для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання видача 19 квітня 2016 року судом першої інстанції дубліката виконавчого листа № 2 - 428/11 про поновлення позивача на посаді. Та обставина, що Краматорський міський суд Донецької області 3 серпня 2016 року ухвалою скасував постанову старшого слідчого СВ Краматорського ВП ГУ НП в Донецькій області від 17 травня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000101 від 12 листопада 2012 року, теж не є підставою для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання за умови наявності постанови ВДВС про закінчення виконавчого провадження з підстав виконання судового рішення (а.с. 95 - 97, а.с. 98 - 99).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2016 року й ухвали Апеляційного суду Донецької області від 24 січня 2017 року у зв`язку з встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні судом справи за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського психоневрологічного інтернату, третя особа - Головне управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 січня 2017 року залишено без змін (а.с. 87 - 94).

Посилання заявника ОСОБА_1 на те, що рішенням ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року по справі "Бурмич та інші проти України"встановлено факт невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року про поновлення її на посаді завідувача господарством Слов?янського психоневрологічного інтернату з 10 грудня 2010 року, є необгрунтованим.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 2 - 428/11, 12 жовтня 2017 року Велика Палата Європейського суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ) ухвалила рішення у справі "Бурмич та інші проти України"("Burmych and Others v. Ukraine", заява № 46852/13 та ін.) (далі також - Рішення) щодо тривалого невиконання в Україні рішень національних судів, яким приєднала до заяв № 46852/13, № 47786/13, № 54125/13, № 56605/13 та № 3653/14 наведені у додатках І і ІІ до Рішення 12 143 заяв включно із заявою № 66057/13 ("Serednyak v. Ukraine"), яку 1 жовтня 2013 року подала позивач (§ 1 резолютивної частини рішення).

Тим же Рішенням Велика Палата ЄСПЛ оголосила прийнятними заяви № 46852/13, №47786/13, № 54125/13, № 56605/13 та № 3653/14 (§ 2 резолютивної частини рішення), які разом з іншими 12 143 заявами включно із заявою позивача № 66057/13 мають розглядатись відповідно до зобов`язань, що випливають із пілотного рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України"("Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine", заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року), яким встановлено існування структурної проблеми, що призводить до порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції (§ 3 резолютивної частини рішення).

З огляду на це Велика Палата ЄСПЛ вирішила вилучити всі ці заяви включно із заявою позивача № 66057/13 з реєстру справ відповідно до підпункту "с"пункту 1 статті 37 Конвенції та передати їх Комітету Міністрів Ради Європи з метою розгляду в рамках вжиття заходів загального характеру для виконання зазначеного пілотного рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", у тому числі щодо надання відшкодування за невиконання або тривале виконання рішень національних судів і сплати боргу за цими рішеннями (§ 4 резолютивної частини рішення).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що у рішенні ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року у справі "Бурмич та інші проти України" ЄСПЛ встановлені системні дефекти у сфері виконання рішень, ухвалених судами України на користь заявників.

ЄСПЛ у Рішенні в справі "Бурмич та інші проти України" не встановив порушення Україною міжнародних зобов`язань саме при вирішенні національними судами справи № 2 - 428/11. Вказане Рішення стосується скарг за пунктом 1 статті 6 і статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції щодо невиконання або тривалого виконання рішень національних судів (§ 217 Рішення). Відтак, Велика Палата Верховного Суду не може вживати заходи індивідуального характеру шляхом перегляду судових рішень у справі № 2 - 428/11 на виконання рішення ЄСПЛ у справі "Бурмич та інші проти України".

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згідно з пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів"від 3 жовтня 2017 року, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.

Такий перегляд є одним із додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених статтею 10 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", і для його проведення суд має враховувати Рекомендацію № R (2000) 2 від 19 січня 2000 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини.

У рішенні ЄСПЛ може бути прямо вказано на необхідність вжиття державою додаткових заходів індивідуального характеру чи з самого рішення ЄСПЛ можна зробити висновок про необхідність відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції, шляхом повторного розгляду її справи судом, включаючи відновлення провадження у відповідній справі.

Якщо інше не вказано у рішенні ЄСПЛ, повторний розгляд справи судом, включаючи відновлення провадження у справі, можливий, якщо у рішенні ЄСПЛ, ухваленому на користь заявника, визнано порушення Україною зобов`язань за Конвенцією при вирішенні судом на національному рівні тієї справи, в якій ухвалене судове рішення, про перегляд якого просить цей заявник.

Таким чином, не може застосовуватися як захід індивідуального характеру на виконання рішення ЄСПЛ перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами за пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України у випадках, якщо встановлені ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань:

- повинні бути усунуті лише шляхом вжиття заходів загального характеру;

- не стосуються особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень;

- не стосуються справи, про перегляд судового рішення в якій подана заява;

- стосуються лише тривалості розгляду даної справи чи тривалості невиконання ухвалених у ній судових рішень.

З урахуванням зазначеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що відсутні законні підстави для застосування такого додаткового заходу індивідуального характеру як повторний розгляд справи позивача, зокрема, відсутні підстави для скасування ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2016 року й ухвали апеляційного суду Донецької області від 24 січня 2017 року(а.с. 87 - 94).

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що строки пред?явлення виконавчого документа до виконання визначаються Законом України "Про виконавче провадження", зокрема, що строки пред`явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для виконання рішення суду - з наступного дня після набрання рішенням законної сили, а тому доводи заявника ОСОБА_1 , що початок перебігу строку пред?явлення дублікату виконавчого листа № 2 - 428/11 до виконання має починатися з дати ухвалення ЄСПЛ рішення у справі "Бурмич та інші проти України", не ґрунтуються на законі.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з`ясував чи відповідно до норм статей 75, 76 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV відбувалося примусове виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року, що факт видання наказу № 21-ок від 12.03.2012 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі не має юридичного значення для встановлення факту виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року, бо в штатному розписі Слов`янського психоневрологічного інтернату відсутня посада завідувача господарством, то вони виходять за межі предмету скарги у цій справі.

З матеріалів справи встановлено, що 14 березня 2012 року заступник начальника відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції виніс постанову про закінчення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 2 - 428/11 від 12 серпня 2011 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Ця постанова ОСОБА_1 в установленому законом порядку не оскаржена і на теперішній час у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перевірки законності постанови державного виконавця від 14 березня 2012 року про закінчення виконавчого провадження, з якою фактично не погоджується заявник ОСОБА_1

Відповідно до частини 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Звертаючись до суду із скаргою на повідомлення державного виконавця від 06 лютого 2019 року, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала єдиною обставиною, а саме, тим, що рішенням Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2017 року по справі "Бурмич та інші проти України" встановлено факт невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року про її поновлення на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату з 10 грудня 2010 року, що саме з дати ухвалення цього судового рішення має вираховуватися трирічний строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа № 2-428/11, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 26 квітня 2016 року (а.с. 1 - 3).

Рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 14 березня 2012 року щодо виконання виконавчого листа № 2 - 428/11 від 12 серпня 2011 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі не є предметом скарги у цій справі.

Посилання представника заявника - адвоката Стулікова А.В. на те, що суд має здійснити комплексний судовий контроль щодо виконання рішення суду, а не лише обмежитися доводами скарги на дії державного виконавця у цій справі, не ґрунтуються на процесуальному законі.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що факт видання наказу № 21-ок від 12.03.2012 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі не має юридичного значення для встановлення факту виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року, бо в штатному розписі Слов`янського психоневрологічного інтернату відсутня посада завідувача господарством, вже були предметом іншого судового провадження, а саме, за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського психоневрологічного інтернату про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі (справа № 243/2748/16-ц).

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2016 року у справі № 243/2748/16-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 грудня 2016 року та постановою Верховного Суду від 21 березня 2018 року, у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено через відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі, з огляду на те, що рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату виконано повністю: наказом Слов`янського психоневрологічного інтернату від 12 березня 2012 року № 21-к ОСОБА_1 поновлена на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату з 10 грудня 2010 року та скасовано наказ від 09 грудня 2010 року № 120-к про звільнення ОСОБА_1 із зазначеної посади. З наказом її ознайомлено, а також ознайомлено із посадовою інструкцією, доручено бухгалтеру Слов`янського психоневрологічного інтернату здійснити виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу; інспектору з кадрів Слов`янського психоневрологічного інтернату Новіковій О. М. доручено внести запис про поновлення на роботі в трудову книжку ОСОБА_1 У трудову книжку ОСОБА_1 під номером 18 внесено запис про недійсність запису про її звільнення та про поновлення на попередній посаді завідувача господарства. У табелях обліку робочого часу за березень, квітень, травень, жовтень, листопад 2012 року стосовно ОСОБА_1 наявні відомості про відпрацьовані робочі дні як завідувач господарством. 14 березня 2012 року державний виконавець ВДВС Слов`янського міськрайонного управління юстиції постановив про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року у зв`язку з поновленням ОСОБА_1 на роботі. За період невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством із Слов`янського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за період з 15 липня 2011 року до 13 березня 2012 року в сумі 9 294, 38 грн., що підтверджується рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2011 року у справі № 2-2955-11, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2012 року у справі № 2/544/578/2012, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2012 року у справі № 2/0544/154/2012. Зазначені стягнуті судом суми перераховані відповідачем на банківський рахунок позивача, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. З моменту поновлення на роботі позивачу виплачувалася заробітна плата, її допущено до виконання покладених на неї трудових обов`язків. У подальшому на підставі наказу Слов`янського психоневрологічного інтернату від 17 травня 2012 року № 48-к ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача господарством з 21 травня 2012 року у зв`язку із скороченням чисельності працівників з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за період з 10 грудня 2010 року до 21 травня 2012 року. Цей наказ ОСОБА_1 було оскаржено до суду, проте рішенням Апеляційного суду Донецької області від 26 листопада 2012 року їй відмовлено в поновленні на роботі на посаді завідувача господарством. За результатами проведеної 17 березня 2016 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області перевірки додержання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування Слов`янським психоневрологічним інтернатом встановлено, що рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді та відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу виконано належним чином, що підтверджується відповідним актом.

Доводи заявника про те, що фактичного поновлення на посаді не відбулося, оскільки її посада не була внесена до штатного розпису та їй не надавалися матеріальні цінності під звітність, було змінено посадову інструкцію, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що з 14 березня 2012 року ОСОБА_1 було допущено до виконання її трудових обов`язків та надано робоче місце, вона отримувала заробітну плату, була ознайомлена за її підписом з посадовою інструкцією завідувача господарством, їй надавалися відпустки та відгули за її заявами, в яких вона зазначала займану нею посаду завідувача господарством, крім того відповідно до наказу від 17 травня 2012 року № 48-к про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням чисельності працівників їй виплачено усі нарахування при звільненні та компенсацію за невикористану щорічну основу оплачувану відпустку за період роботи з 10 грудня 2010 року до 21 травня 2012 року. Згідно з виписками з особового рахунку ОСОБА_1 як завідувачу господарством за березень, квітень, травень, жовтень, листопад 2012 року нараховано заробітну плату за відпрацьовані дні. Із нарахованої заробітної плати відраховані суми єдиного внеску застрахованих осіб, що підтверджується відповідними відомостями. Крім того, ОСОБА_1 не заперечувала того, що після видання наказу від 12 березня 2012 року № 21-к про поновлення її на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату вона виконувала покладені на неї трудові обов`язки та отримувала заробітну плату. Питання запровадження до штатного розпису будь-якої посади, укладання договорів про повну матеріальну відповідальність та передача працівнику під звіт матеріальних цінностей належать до внутрішньогосподарської діяльності організації чи установи, входить у компетенцію такої організації й згідно з чинним законодавства не можуть вирішуватися судом (а.с. 106 - 107, а.с. 115 - 119).

Постановою Великої Палати Верховного Суду 17 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 15 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського психоневрологічного інтернату про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання судового рішення про поновлення працівника на роботі, оскільки відсутня підстава для їх перегляду за виключеними обставинами, адже у рішенні ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року у справі "Бурмич та інші проти України" встановлено системні дефекти у сфері виконання судових рішень, які не вимагають вжиття додаткових заходів індивідуального характеру (а.с. 100 - 105).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що органи досудового слідства протягом 7 років не спроможні прийняте законне та обгрунтоване процесуальне рішення щодо притягнення до відповідальності посадових осіб за невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі, не впливають на висновки суду, оскільки виходять за межі повноважень суду під час розгляду цивільної справи. Крім того, в ухвалах слідчих суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2013 року, 25 листопада 2013 року, від 2 грудня 2014 року йдеться про невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року в період з 22 липня 2011 року по 12 березня 2012 року (а.с. 48 - 51, а.с. 34 - 36, а.с. 37 - 39).

Згідно роз`яснень, які викладені у пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", суд не має права зобов`язувати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" відкриття виконавчого провадження є виключною компетенцією виконавця.

Відповідно вимоги скаржника ОСОБА_1 про зобов`язання старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Сірика С.В. відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2 - 428/11, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 26 квітня 2016 року, за заявою ОСОБА_1 від 04 лютого 2019 року, є незаконними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що повертаючи виконавчий лист стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання, державний виконавець діяв відповідно до закону.

Суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необгрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Заявник (стягувач) ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнена на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір", що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка сформульована у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц.

Оскільки заявнику ОСОБА_1 , яка від сплати судового збору звільнена, у задоволенні її скарги відмовлено, її апеляційна скарга на судове рішення залишена без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на державу.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заявника (стягувача) ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 червня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований