КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 359/281/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/7765/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач Керівник Бориспільської місцевої прокуратури

Київської області

в інтересах держави в особі:

Київської обласної державної адміністрації

відповідачі Бориспільська районна державна адміністрація

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області Грабця Ігоря Несторовича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Журавського В.В., у справі за позовом керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним розпоряджень, державних актів на право власності на земельну ділянку, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

у січні 2018 року керівник Бориспільської місцевої прокуратури, діючи в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації Київської області, звернувся до суду з позовом до Бориспільської РДА Київської області, ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсними розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 5039 від 25.07.2008, № 4928 від 24.07.2008, № 5037 від 25.07.2008; визнати недійсними державні акти серії НОМЕР_10 від 22.07.2010 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_11 площею 2,0000 га; серії НОМЕР_2 від 22.07.2010 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 2,0000 га; серії НОМЕР_4 від 22.07.2010 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5 площею 1,8368 га, якими посвідчено право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки, які розташовуються на території Головурівської сільської ради Бориспільського району; витребувати на користь держави, в особі Київської ОДА, із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 вказані земельні ділянки загальною площею 5,8368 га.

В обґрунтування позову зазначав, що перевіркою законності відведення у власність громадян земельних ділянок на території Головурівської сільської ради Київської області встановлено, що розпорядженнями Бориспільської районної державної адміністрації Євтушенку С.В., ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Головурівської сільської ради. На підставі цих розпоряджень були видані державні акти на право приватної власності на землю: ОСОБА_6 С.В. на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер НОМЕР_6 , ОСОБА_4 - 1,8368 га, кадастровий номер НОМЕР_5 ; ОСОБА_3 - 2,0000 га, кадастровий номер НОМЕР_3 . В подальшому вказані земельні ділянки були відчужені на користь ОСОБА_1 Зазначав, що під час прийняття оскаржуваних розпоряджень Бориспільська РДА перевищила свої повноваження та всупереч чинному законодавству незаконно розпорядилася землею, яка відноситься до категорії земель водного фонду. Вказані земельні ділянки накладаються на водні поверхні та острови акваторії Канівського водосховища річки Дніпро і є землями водного фонду, а тому передача їх у приватну власність для використання під садівництво та городництво порушує спеціальний правовий режим цих земельних ділянок та є незаконною.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2019 у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з пропуском позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду, Перший заступник прокурора Київської області Грабець І.Н. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування положень про позовну давність та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Особою, права якої порушено є Київська обласна адміністрація. Висновок суду про те, що ця особа знала про порушене право з липня 2008 року не ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах та є виключно припущеннями. Доказів про те, що спірні розпорядження були отримані немає, а відповідь Бориспільської РДА від 11.11.2018, яка вказує, що у період до 2016 року розпорядження районних адміністрацій подавались наручно або направлялись без супровідних листів не є доказом отримання таких розпоряджень. Крім того, із змісту оскаржуваних розпоряджень неможливо встановити наявність порушень вимог чинного водного та земельного законодавства, оскільки в них містяться неправдиві відомості про дійсний стан земель. Судом не враховані правові висновки, викладені в постанові Верховного суду від 21.02.2018 у справі № 488/5476/14-ц, згідно з якими відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» перевірка відповідності актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам є предметом прокурорського нагляду. Також вважає безпідставними висновки суду про те, що про прийняття оскаржуваних розпоряджень прокурору та Київській обласній адміністрації було відомо ще у квітні 2010 року з посиланням на прийняття 16.04.2010 Верховною Радою України постанови № 2152-VI«Про Звіт Тимчасової слідчої комісії ВРУ з питань розслідування фактів порушенням посадовими особами державних адміністрацій Київської області чинного законодавства України при наданні та переоформленні прав на земельні ділянки».

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк подано не було.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 . просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Бориспільської РДА № 4928 від 24.07.2008 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2,0000 га на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області для ведення особистого селянського господарства.

Іншими розпорядженнями Бориспільської РДА № 5037 та № 5039 від 25.07.2008 затверджено проекти землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельних ділянок площею відповідно 1,8368 га та 2,0000 га на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаних розпоряджень Управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі були видані наступні державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_7 , що посвідчує право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_3 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Головурівської сільської ради Бориспільського району; серії НОМЕР_8 , що посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_6 , яка знаходиться в адміністративних межах Головурівської сільської ради Бориспільського району, серії НОМЕР_9 , що посвідчує право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 1,8368 га з кадастровим номером НОМЕР_5 , яка знаходиться в адміністративних межах Головурівської сільської ради Бориспільського району.

25.12.2008 ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу відчужив належну йому земельну ділянку на користь ОСОБА_3 У зв`язку з цим, ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 , що посвідчує її право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_5 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Головурівської сільської ради Бориспільського району.

30.12.2008 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу відчужили належні їм земельні ділянки на користь ОСОБА_5 У зв`язку з цим, ОСОБА_5 отримала державний акт на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_10 та НОМЕР_2 з кадастровими номерами НОМЕР_6 та НОМЕР_3 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Головурівської сільської ради Бориспільського району.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 22.07.2010 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 відчужила належні їй земельні ділянки на користь ОСОБА_1

Власником спірних земельних ділянок на даний час є ОСОБА_1

Згідно листа ДП «Київгеоінформатика» № 01-01/445 від 04.08.2017 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_6 , НОМЕР_3 , НОМЕР_5 повністю накладаються на землі водного фонду, а саме на водну поверхню та острови акваторії Канівського водосховища на р. Дніпро.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду та передані у приватну власність незаконно. Проте, позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положення ч. 6 ст.118 ЗК Українигромадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмірі та мета її використання.

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідна рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Згідно п. 12 Перехідних положень до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК Україниу разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 59, ч. 1 ч. 2 ст. 61 ЗК України(в редакції чинній на час прийняття оскаржуваних розпоряджень) громадянам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування могли безоплатно передаватись у власність лише замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Прибережні захисні смуги були природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. В межах таких смуг категорично заборонялось садівництво, городництво та будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометриних та лінійних).

Відповідно до ст. 58 ЗК України(в редакції чинній на час прийняття оскаржуваних розпоряджень) до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів.

Відповідно до вимог ст. 59 ЗК Українигромадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Оскільки земельні ділянки, які були надані у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 належать до водного фонду суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що Бориспільська районна державна адміністрація не мала права розпоряджатися цими земельними ділянками.

Колегія суддів не може погодитися з доводами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок та витребування у неї цих земельних ділянок порушує її право власності.

Незважаючи на те, що рішення суду в цій частині не оспорюється колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

З огляду на наведене, положення частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122 ЗК України, статей 1, 2, 6, 10 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідача відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України в зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ВК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

ОСОБА_1 не мала перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що ділянки перебувають у межах прибережної захисної смуги, а тому вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить її добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів. Придбаваючи спірні земельні ділянки, які загалом становлять майже 6 га ОСОБА_1 розуміла, що такі земельні ділянки не призначені для ведення особистого селянського господарства. З часу передачі цих земельних ділянок у власність на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 5039 від 25.07.2008, № 4928 від 24.07.2008, № 5037 від 25.07.2008 на цих ділянках ніякої сільськогосподарської діяльності не велося, та і не могло вестися в силу того, що ці ділянки належать до земель водного фонду.

Висновки щодо неправомірності передачі спірних земельних ділянок у приватну власність та можливість витребування таких ділянок у останнього власника цих ділянок не суперечать загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу, враховуючи поведінку особи під час набуття такого майна та наявності прямої заборони у законодавстві на набуття у власність таких земельних ділянок та у даному випадку втручання в право заявниці на мирне володіння своїм майном переслідує мету контролю за використанням земель відповідно до загальних інтересів, шляхом приведення відповідного майна у відповідність з планом землекористування та таке втручання є пропорційним, оскільки право приватної власності не повинно превалювати над екологічними міркуваннями та позов про витребування цих земельних ділянок направлений на захист водних ресурсів, які є об`єктом права власності Українського народу.

Такі висновки суду відповідають правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 373/2180/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц.

Разом з тим, встановивши порушення вимог земельного законодавства суд першої інстанції помилково вважав, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском позовної давності.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 267 цього Кодексусплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Частиною 1 ст. 261 ЦК Українипередбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатись до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується як з об`єктивним моментом - наявністю порушення прав особи, так і з суб`єктивним, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ та його позовом тощо.

У даній справі прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, відтак перебіг строку позовної давності для звернення до суду слід рахувати з від дня, коли про порушене право дізналася Київська обласна державна адміністрація.

Суд першої інстанції виходив з того, що про порушене право Київська обласна державна адміністрація повинна була дізнатися ще в липні 2008 року.

Проте матеріали справи не містять будь - яких доказів про те, що Київська обласна державна адміністрація отримала від Бориспільської районної державної адміністрації чи від інших осіб розпорядження № 5039 від 25.07.2008, № 4928 від 24.07.2008, № 5037 від 25.07.2008. Відтак висновки суду в цій частині ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у оскаржуваних розпорядженнях мова йде про відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства (ріллі) на території Головурівської сільської ради Бориспільського району. Навіть виходячи з припущень суду першої інстанції про те, що особа, в інтересах якої подано позов, мала дізнатися про наявність оспорюваних розпоряджень у липні 2008 року, то з цих розпоряджень аж ніяк не вбачається порушення права щодо розпорядження водними ресурсами, оскільки розпорядження містять неправдиві відомості щодо статусу земельної ділянки.

Колегія суддів також не може погодитися з висновками суду першої інстанції, що про порушене право Київська обласна державна адміністрація могла довідатися ще у квітні 2010 року з посиланням на те, що чисельні факти порушень земельного законодавства з боку Бориспільської районної державної адміністрації були предметом розгляду Бориспільської міжрайонної прокуратури, яка витребовувала оскаржувані розпорядження 17.02.2009, а 16.04.2010 Верховною Радою України прийнята постанова № 2152-VI «Про Звіт Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування фактів порушення посадовими особами державних адміністрацій Київської області Конституції України і чинного законодавства України при надані та переоформленні прав на земельні ділянки», оскільки у зазначених документах відсутні дані про те, що Київська обласна державна адміністрація була повідомлена про те, що земельні ділянки, які надані у власність фізичним особам на підставі оскаржуваних розпоряджень накладаються на землі водного фонду.

Та обставина, що земельні ділянки, які передані у власність на підставі розпоряджень Бориспільської районної державної адміністрації № 5039 від 25.07.2008, № 4928 від 24.07.2008, № 5037 від 25.07.2008 встановлена на підставі викопіювання з топографічних матеріалів та матеріалів космічної зйомки станом на 2016 рік та відповідно до листа Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінфомаційних систем «Київгеоінформатика» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.08.2017 спірні земельні ділянки накладаються на водні поверхні та острови акваторії Канівського водосховища р. Дніпро.

Саме на підставі цього доказу суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право Київської обласної державної адміністрації порушено.

Оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що Київська обласна державна адміністрація знала про те, що спірні земельні ділянки накладаються на водні поверхні та острови акваторії Канівського водосховища р. Дніпро раніше 04.08.2017 висновки суду про те, що позов подано з пропуском позовної давності є помилковими.

Позовна заява подана 15.01.2018, тобто у межах трирічного строку позовної давності, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Судовий збір (12 399,05 грн за подачу позову та 18 598,58 грн за подачу апеляційної скарги) підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача за правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області Грабця Ігоря Несторовича задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2019 року скасувати.

Позов керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації задовольнити.

Визнати недійсними розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 5039 від 25.07.2008, № 4928 від 24.07.2008, № 5037 від 25.07.2008; визнати недійсними державні акти серії НОМЕР_10 від 22.07.2010 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_11 площею 2,0000 га; серії НОМЕР_2 від 22.07.2010 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 2,0000 га; серії НОМЕР_4 від 22.07.2010 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5 площею 1,8368 га, якими посвідчено право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки, які розташовуються на території Головурівської сільської ради Бориспільського району; витребувати на користь держави, в особі Київської обласної державної адміністрації із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровим номером НОМЕР_6 площею 2,0000 га; з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 2,0000 га; з кадастровим номером НОМЕР_5 площею 1,8368 га, які розташовуються на території Головурівської сільської ради Бориспільського району.

Стягнути з Бориспільської районної державної адміністрації Київської області та ОСОБА_1 на користь Бориспільської місцевої прокуратури Київської області судовий збір у сумі 30 997,63 грн по 15 498,82 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 29.05.2019.

Головуючий Л.Д. Махлай

Судді О.Ф. Мазурик

А. М. Стрижеус