ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/466/17 Номер провадження 22-ц/814/1694/19Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С. І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Зеленська О.І.

за участю: представника відповідача - Мирко Р.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк"

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 квітня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" про визнання недійсним договору поруки.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що він у вересні 2015 року отримав від Кременчуцького відділення ПАТ «МАРФІН БАНК» №4 лист за вих. №16/1 від 16.09.2015 року, в якому його було повідомлено про те, що він являється поручителем за договором поруки №01103-СР6 від 10 лютого 2014 року, та він ніби-то поручився за кредитним договором №00411/Р6 від 10.02.2014 року.

Зазначає, що, після цього, звернувшись до Кременчуцького відділення №4, йому було підтверджено, що він являється поручителем за укладеним між ОСОБА_1 та Банком договором поруки та запропоновано в позасудовому порядку погасити борг ТОВ «Фірма «Швейпром» за кредитним договором №00411/Р6 від 10.02.2014 року в розмірі 621421,44 грн., що і було вчинено позивачем в добровільному порядку.

Вказує, що, в подальшому, після отримання від представників Кременчуцького відділення №4 ПАТ «МТБ Банк» копії договору поруки №01103-СР6 від 10.02.2014 року він ( ОСОБА_1 ) виявив, що в графах «ПОРУЧИТЕЛЬ» підпис « ОСОБА_1 » стояв не його, а в графі «П .І.Б. » було написано ОСОБА_1 не його почерком та в кінці договору поруки словосполучення «З умовами ознайомлений та згоден» написано не його почерком та поруч з цим словосполученням стоїть не його підпис.

На підставі викладеного позивач, враховуючи те, що він не укладав (не підписував) договір поруки №01103-СР6 від 10 лютого 2014 року, вважає. що цей договір поруки, в силу положень Цивільного кодексу України, має бути визнаний судом недійсним, оскільки для укладення договору поруки №01103-СР6 від 10 лютого 2014 року в нього не було волевиявлення та він не приймав участь в підписанні договору поруки.

З урахуванням наведеного прохав визнати недійсним договір поруки №01103 - СР6 від 10.02.2014 року, укладений між ним та ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк» (т.1, а.с.2-4).

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання недійсним договору поруки, задоволено.

Визнано недійсним договір поруки №01103 - СР6, укладений 10.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк» (до зміни найменування Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк») та ОСОБА_1 .

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на користь ОСОБА_1 - 640,00 грн. сплаченого судового збору (т.2, а.с.84-94).

З вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ «МТБ Банк», представник якого, посилаючись на його необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що, дійсно, 10.02.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір поруки №01103 - СР6 та, в подальшому, 26.12.2014 року між тими самими особами було укладено Додаткову угоду №1 до Договру поруки №01103 - СР6 від 10.02.2014 року, яку було підписано ОСОБА_1 та отримано її копію. Окрім того, у листі від 14.09.2015 року до Начальника Кременчуцького відділення ПАТ «МарфінБанк» №4, ОСОБА_1 зазначав, що він є поручителем за договором поруки №01103 - СР6 від 10.02.2014 року та прохав вказати суму боргу, яка була ним добровільно погашена у відповідному розмірі.

Відтак, апелянт вважає, що обставини, наведені в позові, стосовно того, що ОСОБА_1 після отримання примірника Договору поруки №01103 - СР6 від 10.02.2014 року був здивований, побачивши там не свій підпис, не узгоджуються з матеріалами справи, оскільки скаржник стверджує, що позивач достеменно знав про укладення спірного правочину.

Зауважують, що місцевим судом не було надано належної оцінки факту укладення між ОСОБА_1 та Банком Додаткової угоди до Договору поруки, самостійного підписання позивачем даної Додаткової угоди, чим підтверджено зобов`язання поручителя, та самостійного добровільного виконання зобов`язань за таким договором.

З урахуванням наведеного, з посиланням на позицію Верховного Суду, викладену у справі №2-69/12 від 13.02.2019 року вважають, що поручитель, підписавши додаткову угоду до договору поруки, підтвердив свої зобов`язання за договором поруки та спрямував свої дії на виникнення правовідносин поруки.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає про законність та обґрунтованість рішення місцевого суду та прохає залишити його в силі, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Вказує, що апелянт в апеляційній скарзі не наводить ті обставини, які є суттєвими в контексті розгляду справ про визнання правочинів недійсними у зв`язку з підробкою підписів, що напряму впливає на волевиявлення сторони договору, зокрема, не надано висновку експерта, який не отримано у зв`язку з ухиленням апелянта.

Вважає, що сплата ним коштів по договору поруки не створює наслідків його дійсності, оскільки відповідні дії ним були вчинені під впливом обману з боку працівників банку, щодо дійсної наявності договору поруки за його підписом.

У судовому засіданні представник відповідача Мирко Р.О. доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника відповідача, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що, згідно рішення єдиного учасника ТОВ «Фірма «Швейпром» від 10 лютого 2014 року, учасник ТОВ «Фірма «Швейпром» ОСОБА_6 , який являється також директором Товариства, в зв`яку з необхідністю поповнення оборотних коштів Товариства, з метою вчасного розрахунку з постачальниками вирішив: Товариству отримати в ПАТ «МТБ Банк» (до зміни найменування ПАТ «Марфін Банк») кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом 550000,00 грн., строком на 12 місяців, зі сплатою Банку щомісячних відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних, відповідно до графіку погашення. В якості забезпечення зобов`язань Товариства перед Банком по Кредитному договору, який планується укласти між Товариством та Банком, вирішено надати власну поруку, Товариству звернутися до ОСОБА_1 з клопотанням виступити поручителем, надати Банку поруку на суму кредиту, Товариству звернутися до ТОВ «Інвестпромцентр» з клопотанням виступити поручителем, надати Банку поруку на суму кредиту, а також виступити майновим поручителем, передавши в іпотеку Банку майно для забезпечення зобов`язань Товариства по Кредитному договору (т.1, а.с.30).

Згідно протоколу Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальність «Інвестпромцентр» від 06 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за №151-153, на зборах ТОВ «Інвестпромцентр» вирішено: задовольнити клопотання ТОВ «Фірма «Швейпром» у повному обсязі, надати Банку поруку на суму кредиту, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором з урахуванням змін, що планується внести до нього; задовольнити клопотання ТОВ «Фірма «Швейпром» у повному обсязі та передати в іпотеку Банку в якості забезпечення зобов`язань ТОВ «Фірма «Швейпром» перед банком за Кредитним договором з урахуванням змін, що планується внести до нього, нерухоме майно, що належить Товариству на праві власності, а саме: адміністративні приміщення загальною площею 482,7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; надано директору ТОВ «Інвестпромцентр» ОСОБА_7 . повноваження підписати та укласти від імені Товариства з Банком Договори поруки та Договори іпотеки на умовах, зазначених у другому питанні порядку денного цього Протоколу, а також підписати усі інші документи, необхідні для укладення зазначених договорів (т.1, а.с.31-32),.

У заяві - згоді від 10 лютого 2014 року, зазначено, що ОСОБА_1 надає Банку згоду на отримання відносно нього інформації в різних Бюро кредитних історій, збирати, зберігати та використовувати конфіденційну інформацію, для того, щоб укласти договір поруки та отримати інформацію про позитивну кредитну історію клієнта банка (т.1, а.с.33).

В подальшому, 10 лютого 2014 року між «МТБ Банк» (до зміни найменування ПАТ «Марфін Банк»), в особі начальника Кременчуцького відділення ПАТ «Марфін Банк №4» та ТОВ «Фірма «Швейпром», в особі директора ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №00411/Р6 та надано Позичальнику грошові кошти у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 550000,00 грн., зі сплатою за користування Кредитом 18% річних, з урахуванням п.3.3.17 цього Договору, комісії, пені і штрафи та інші платежі, що будуть нараховані відповідно до умов Договору (т.1, а.с.34-37).

Як убачається із копії договору поруки №01103-СР6, укладеного 10.02.2014 року між ПАТ «МТБ Банк» (до зміни найменування ПАТ «Марфін Банк») та ОСОБА_1 , останній поручився перед Кредитором за виконання Боржником - ТОВ «Фірма «Швейпром» зобов`язань за Кредитним договором №00411/Р6 від 10 лютого 2014 року із всіма додатковими угодами до нього в повному обсязі. Забезпечене порукою зобов`язання Боржника Поручитель повинен виконати протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора (т.1, а.с.5-7, 38-39).

Згідно Рішення єдиного учасника ТОВ «Фірма «Швейпром» від 25 грудня 2014 року, учасник ТОВ «Фірма «Швейпром» ОСОБА_6 вирішив: ТОВ «Фірма «Швейпром» звернутися до Банку з клопотанням про зміну умов кредитування та внести відповідні зміни в Кредитний договір №00411/Р6 від 10 лютого 2014 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Фірма «Швейпром» перед Банком за Кредитним договором підтвердити власні зобов`язанням за договором поруки №01102-СР6 від 10.02.2014 року; в зв`язку зі змінами умов кредитування, які викладені в п.1 Даного рішення, ТОВ «Фірма «Швейпром» звернутися до ОСОБА_1 з клопотанням про підтвердження його зобов`язань за договором поруки №01103-СР6 від 10.02.2014 року, в зв`язку зі змінами умов кредитування; ТОВ «Фірма «Швейпром» звернутися до ТОВ «Інвестпромцентр» з клопотанням про підтвердження його зобов`язань за договором поруки №01101-СР6 від 10.02.2014 року, а також про підтвердження зобов`язань за іпотечним договором, в зв`язку зі змінами умов кредитування (т.1, а.с.40).

26 грудня 2014 року між ПАТ «Марфін Банк», в особі начальника Кременчуцького відділення ПАТ «Марфін Банк №4» та ТОВ «Фірма «Швейпром», в особі директора ОСОБА_6 , укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору 00411/Р6 від 10 лютого 2014 року, в якій п.1.1. договору викладено в новій редакції (т.1, а.с.41).

Також, 26.12.2014 року між ПАТ «МТБ Банк» (до зміни найменування ПАТ «Марфін Банк») та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки №01103-СР6 від 10.02.2014 року, в якій п.1.1. договору викладено в новій редакції (т.1, а.с.42).

14 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «МТБ Банк» (до зміни найменування -ПАТ «Марфін Банк») з заявою, в якій прохав надати номер банківського рахунку для повного погашення ним заборгованості за кредитним договором №00411/Р6 від 10 лютого 2014 року, при цьому зазначив, що він з 10 лютого 2014 року, за договором поруки №01103-0-СР6, являється поручителем за вказаним кредитним договором, який було укладено між ПАТ «МТБ Банк» (до зміни найменування -ПАТ «Марфін Банк») і ТОВ «Фірма «Швейпром» про надання позичальнику не відновлювальної кредитної лінії на суму 550000,00 грн. (т.1, а.с.43).

Листом від 16 вересня 2015 року за вих.№16/1 ОСОБА_1 повідомлено про те, що з ціллю забезпечення виконання зобов`язань позичальника по кредитному договору №00411/Р6 від 10 лютого 2014 року, який було укладено з ПАТ «МТБ Банк» (до зміни найменування ПАТ «Марфін Банк») і ТОВ «Фірма «Швейпром», Банком були укладені зі ОСОБА_6 договір поруки №01102-СР6 від 10.02.2014 року, з ОСОБА_1 договір поруки №01103-СР6 від 10.02.2014 року, з ТОВ «Інвестпромцентр» договір іпотеки від 10.02.2014 року та договір поруки №01101-СР6 від 10.02.2014 року, при цьому позичальник систематично порушує умови кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 16 вересня 2015 року наявна заборгованість за кредитним договором, яка складає 621421,44 грн. (т.1, а.с.8,44).

В подальшому, 16 вересня 2015 року ОСОБА_1 сплачено заборгованість за кредитним договором №00411/Р6, укладеним 10 лютого 2014 року між ПАТ «МТБ Банк» (до зміни найменування ПАТ «Марфін Банк»), в особі начальника Кременчуцького відділення ПАТ «Марфін Банк №4» та ТОВ «Фірма «Швейпром», в особі директора ОСОБА_6 в розмірі 621421,44 грн., що підтверджується платіжним дорученням №837199 від 16.09.2015 року, платіжним дорученням №837196 від 16.09.2015 року, платіжним дорученням №837178 від 16.09.2015 року, платіжним дорученням №837190 від 16.09.2015 року, платіжним дорученням №837213 від 16.09.2015 року, платіжним дорученням №837208 від 16.09.2015 року (т.1, а.с.45-49).

09 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького відділення ПАТ «МТБ Банк (до зміни найменування -ПАТ «Марфін Банк») №4 з заявою про надання йому Кредитного договору №00411/Р6 від 10.02.2014 року, всіх договорів поруки, які забезпечували виконання умов кредитного договору та документи, які підтверджують отримання ТОВ «Фірма «Швейпром» кредитних коштів (заяви на отримання траншів кредиту та меморіальні ордери на перерахування кредитних коштів) (т.1,а.с.50).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що договір поруки №01103-СР6 від 10.02.2014 року, укладений між ПАТ «МТБ Банк» (до зміни найменування -ПАТ «Марфін Банк») в особі начальника Кременчуцького відділення ПАТ «МТБ Банк» (до зміни найменування -ПАТ «Марфін Банк») №4 та ОСОБА_1 , слід визнати недійсним, оскільки судом, на підставі ст.109 ЦПК України, визнано факт того, що підписи від імені позивача в оспорюваному договорі виконані не позивачем, а іншою особою, а підписання договору є обов`язковою умовою, недодержання якої є підставою недійсності таких правочинів, відповідно, позивач всі істотні умови оспорюваного договору поруки не погоджував, а отже, відсутнє його волевиявлення як учасника правочину на укладення договору поруки.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Так, в матеріалах справи міститься копія договору поруки №01103-0-СР6 від 10 лютого 2014 року, пунктом 1.1 якого визначено, що ОСОБА_1 поручається перед кредитором (Банк) за виконання боржником - ТОВ «Фірма «ШВЕЙПРОМ» зобов`язань за кредитним договором №00411/Р6 від 10.02.2014 року зі всіма додатковими угодами до нього, в тому числі: по поверненню наданого кредиту - 550000,00 грн., по сплаті процентів, комісії та можливих штрафних санкцій.

При цьому, позивач вказує, що даного правочину не вчиняв, підписи у оскаржуваному договорі поруки виконані не ним, а іншою особою, відтак, з урахуванням наведеного, для з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису в цьому договорі місцевим судом було призначено судово- почеркознавчу експертизу, яка має визначальне значення для встановлення обставин справи.

Проте, як убачається з матеріалів справи, вказана експертиза проведена не була, оскільки відповідачем не надано оригіналу договору поруки №01103-0-СР6 від 10 лютого 2014 року, укладеного між сторонами по справі, оскільки, як зазначено представником банку, вказаний договір було безповоротно пошкоджено та він відновленню не підлягає відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи про незалежну оцінку розмірів збитків, наданого ТОВ «Науково виробничий центр «Екострой+» від 29.12.2016 року та Акту, затвердженого 20.12.2016 року директором з питань безпеки та адміністративної роботи ПАТ «МТБ Банк».

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відтак, місцевий суд, з урахуванням конкретних обставин справи, процесуальної поведінки представників відповідача, зокрема, щодо ненадання оригіналу спірного правочину, прийшов до висновку, що вказані дії свідчать про ухилення відповідача від подання експерту оригіналу договору поруки, що унеможливлює проведення призначеної судом експертизи, яка, в даному випадку, має визначальне значення для встановлення обставин справи, а тому наявні підстави для застосування судом положень ст.109 ЦПК України, у зв`язку з чим заява позивача про визнання факту, для з`ясування якого судом була призначення експертиза, визнана обґрунтованою та встановлено факт виконання підпису, проставленого в договорі поруки №01103-СР6 від 10.02.2014 року від імені ОСОБА_1 , виконання рукописно прізвища та ініціалів « ОСОБА_1 », написання словосполучень «З умовами ознайомлен та згоден», не ОСОБА_1 , а іншою особою. Також, оскаржуваним рішенням суду, з урахуванням встановлення даного факту, позов було задоволено та спірний правочин визнано недійсним.

Проте, суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком місцевого суду, оскільки при постановленні оскаржуваного судового рішення не було досліджено в повній мірі всі наявні у матеріалах справи докази, внаслідок чого не здійснено повного та об`єктивного розгляду даної справи.

Як убачається з матеріалів справи, 26.12.2014 року між ПАТ «МТБ Банк» (до зміни найменування - ПАТ «Марфін Банк») та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки №01103-СР6 від 10.02.2014 року, дійсність підпису в якій позивачем не оспорюється. При цьому, у вказаній додатковій угоді було викладено в новій редакції п.1.1. договору, а саме щодо підтвердження зобов`язань ОСОБА_1 як поручителя перед кредитором (Банк) за виконання боржником - ТОВ «Фірма «ШВЕЙПРОМ» зобов`язань за кредитним договором №00411/Р6 від 10.02.2014 року із всіма додатковими угодами до нього, в тому числі: по поверненню наданого кредиту - 550000,00 грн., по сплаті процентів, комісій та можливих штрафних санкцій.

Окрім того, ОСОБА_1 неодноразово визнавав себе поручителем за спірним договором у листуванні з банком, а саме: заява від 14 вересня 2015 року(т.1, а.с.43), заява від 09 лютого 2016 року(т.1,а.с.50).

Також, як установлено, на вимогу кредитора ОСОБА_1 16 вересня 2015 року в добровільному порядку здійснив повне погашення заборгованості за кредитним договором №00411/Р6 від 10 лютого 2014 року в сумі 621421,44 грн., що підтверджується платіжним дорученням №837199 від 16.09.2015 року, платіжним дорученням №837196 від 16.09.2015 року, платіжним дорученням №837178 від 16.09.2015 року, платіжним дорученням №837190 від 16.09.2015 року, платіжним дорученням №837213 від 16.09.2015 року, платіжним дорученням №837208 від 16.09.2015 року (т.1, а.с.45-49).

У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з невідповідністю його до вимог частин 3 і 5 статті 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відтак, оскільки матеріалами справи в повній мір підтверджено, що ОСОБА_1 вчинялись дії, що свідчать про визнання ним спірного правочину, то він вважається таким, що підтвердив свої зобов`язання за договором поруки №01103-СР6 від 10.02.2014 року, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що його дії були спрямовані на виникнення правовідносин поруки, отже підстав для задоволення позову та визнання оспорюваного правочину недійсним немає.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення по суті вказаних позовних вимог, щодо відмови в їх задоволенні.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, оскільки даною постановою апеляційну скаргу задоволено та при її подачі Банком було сплачено 960,00 грн. судового збору, вказана сума підлягає до стягнення з позивача на користь Банку.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк", - задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 квітня 2019 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" про визнання недійсним договору поруки, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк"960,00 (дев`ятсот шістдесят гривень 00 коп.) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова