ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 червня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3080/18

Головуючий у першій інстанції - Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/635/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у складі судді Ченцової С.М. від 01 лютого 2019 року (повний текст рішення складений 06 лютого 2019 року) в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.08.2010 станом на 31.03.2018 року в сумі 94559,46 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 8495,84 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 79779,60 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1305,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 4479,02 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" зводяться до того, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним, ухваленим судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному дослідженні письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи.

АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що суд порушив норми та принципи процесуального права, а саме: рівності перед законом та судом, змагальності сторін, диспозитивності цивільного судочинства; здійснив розгляд справи поверхнево та упереджено, не спрямував розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи. Відповідач на свої заперечення не надав жодного доказу, але суд першої інстанції став на бік відповідача та звільнив останнього від майнової відповідальності, чим грубо порушив права кредитора. Крім того, судом не застосовано статті 204, 509, 526, 527, 626, 629, 638, 1054 ЦК України, які підлягають обов`язковому застосуванню.

АТ КБ "ПриватБанк" вважає, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позову за безпідставністю. Банком надано суду первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Отже, є доведеним факт укладання між Позивачем та Відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів. Доказів того, що Відповідача не було ознайомлено з Умовами та правилами, Тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими Умовами та правилами, Відповідач не надав, хоча саме на нього покладено обов`язок доведення того, що він не був ознайомлений з Умовами та правилами і Тарифами банку.

Також АТ КБ "ПриватБанк" звертає увагу суду на те, що відповідач не оскаржував кредитний договір, навпаки, погодився з ним, що підтверджується його особистим підписом в договорі, а також довідкою про зміну умов кредитування та випискою по кредитному рахунку, відповідно до якої Відповідач активно користувався кредитним лімітом. Розрахунок заборгованості по кредиту Позивачем проведено у відповідності до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які разом із заявою Відповідача складають між сторонами у справі договір про надання банківських послуг, та з врахуванням сплачених щомісячних платежів. Правильність проведення розрахунку відповідач належними та допустимими доказами не спростував, будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв.

З огляду на підстави відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог, до апеляційної скарги Банком додано довідку про зміну умов кредитування, довідку про строк дії картки та виписку з особового карткового рахунку№ НОМЕР_1 та додатково відкритих в межах виконання сторонами договору на ім`я ОСОБА_1 , які разом з наявними в матеріалах справи доказами просять дослідити як докази заявлених позовних вимог. Надання цих нових доказів на стадії апеляційного провадження Банк мотивує тим, що їх не витребовував суд першої інстанції, а про підстави відмови в позові Банку стало відомо лише після отримання тексту оскаржуваного судового рішення, що є об`єктивною та поважною підставою ненадання цих доказів до суду першої інстанції.

Також АТ КБ "ПриватБанк" до апеляційного суду подано письмові пояснення по суті спору.

Банк зазначає, що при укладенні Договору про надання банківських послуг в заяві про приєднання до запропонованих банком умов не обов`язкове зазначення розміру кредитного ліміту, оскільки такий розмір визначається самостійно банком і може бути встановлений протягом дії такого договору. У відповідності до пунктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

21 серпня 2010 року відповідачем ОСОБА_1 була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду". В цій же довідці ОСОБА_1 власним підписом підтвердила, що "З фінансовими умовами надання Кредитки "Універсальна 55 днів пільгового періоду" і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена". В день підписання цієї довідки, тобто 21.08.2010 відповідачу ОСОБА_1 була видана кредитна картка № НОМЕР_1 зі строком дії до серпня 2014 року, яка в подальшому двічі перевипускалася: 13 лютого 2013 року на картку № НОМЕР_2 зі строком дії до серпня 2016 року та 08 вересня 2014 року на картку № НОМЕР_3 зі строком дії до березня 2018 року.

Також Банк зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен.

Також Банк звертає увагу суду на те, що останні погашення заборгованості за договором проводилися відповідачем саме з використанням кредитної картки № НОМЕР_3 , отриманої ОСОБА_1 в вересні 2014 року. Так, на вказану картку за період з 10.03.2015 по 14.03.2018 відповідачем самостійно було внесено грошових коштів на загальну суму 6906 грн., що відображено у виписці про рух коштів по картрахунку, яка є в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк", в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що факт належного укладення кредитного договору №б/н від 06.08.2010 позивачем не доведено. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, виписка по рахунках та довідка про видачу кредитних карт є документами, які складені позивачем без участі відповідача та не підтверджують факт отримання кредитних коштів саме відповідачем. Наявність копії паспорта відповідача не може слугувати доказом укладення кредитного договору між сторонами, оскільки, як встановлено судом, відповідач звертався до позивача з заявою про оформлення пенсійної картки, що і стало підставою для надання відповідачем документа, що посвідчує його особу.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа не належить до переліку тих, які, відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України, не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому, згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позивачу АТ КБ "ПриватБанк" копію ухвали про відкриття провадження у справі вручено 10 квітня 2019 року, відповідачу ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією апеляційної скарги вручено 13 квітня 2019 року, що підтверджується долученими до матеріалів справи розписками про вручення поштових повідомлень.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до приписів ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 06.08.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" (на даний час - АТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 було укладено договір на відкриття та обслуговування пенсійної картки. Підписання вказаного договору підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06.08.2010, з якої вбачається, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я пенсійну картку (а.с.163-164). Факт оформлення та отримання саме пенсійної картки не заперечується та визнається стороною відповідача.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, АТ КБ "ПриватБанк" зазначав, що відповідно до договору № б/н від 06.08.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підтвердженням оформлення договору та отримання кредитних коштів Банк зазначав підписану ОСОБА_1 Анкету-заяву, яка разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку" складають між ОСОБА_1 та Банком кредитний договір.

Протокольною ухвалою Новозаводського районного суду від 16.10.2018 у АТ КБ "ПриватБанк" витребувано оригінал анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06.08.2010 року (а.с.148). Вказана ухвала суду першої інстанції позивачем не виконана з посиланням на неможливість розкриття банківської таємниці (а.с.152).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт укладення кредитного договору між сторонами 06.08.2010 року не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні указаного позову у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факт укладання між сторонами цивільно-правової угоди, яка б породжувала для ОСОБА_1 правові наслідки у вигляді зобов`язань сплатити визначену банком суму коштів на тих правових підставах, які зазначені у позові.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції щодо не доведеності Банком існування між сторонами кредитних правовідносин на умовах, зазначених у позові, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" підлягає залишенню без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2019 року - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у складі судді Ченцової С.М. від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 06 червня 2019 року.

Головуючий: Судді: