ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/992/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/12694/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року (суддя Логінова С.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Подільська», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договору поруки та окремих положень кредитного договору.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КС «Подільська» про визнання недійсними договору поруки та окремих положень кредитного договору.

В обґрунтування позову зазначав, що 31 січня 2014 року між ним та кредитною спілкою «Подільська» укладено договір поруки № 4243 Б, відповідно умов якого він поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 зобов`язань, що виникають із кредитного договору.

Вказував, що відповідно до умов договору поруки у разі порушення боржником зобов`язань, боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність, порука надана строком на 30 місяців з дати укладення договору. 31.01.2014 року аналогічний договір поруки № 4243 А від 31.01.2014 року було укладено між кредитною спілкою «Подільська» та ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08.06.2015 р. стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Подільська» заборгованість за кредитним договором № 4243 від 31.01.2014 р. станом на 25.03.2015 р. у сумі 41 095,43 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Подільська» заборгованість за кредитним договором № 4243 від 31.01.2014 р. станом на 25.03.2015 р. у сумі 41 095,43 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Подільська» судовий збір у сумі по 136,98 грн. з кожного. Наразі здійснюється примусове виконання вказаного рішення суду та з пенсійного забезпечення позивача здійснюються відрахування на користь кредитної спілки.

Позивач зазначав, що погоджуючись на укладення оспорюваного договору поруки, виходив з того що кредитна спілка як фінансова установа, надає кредити тільки особам, фінансовий стан та добросовісність яких не викликає сумнівів, однак у 2018 році дізнався, що ОСОБА_3 був судимий за шахрайство.

Оскільки, наявність судимості у боржника саме за ст. 190 КК України є обставиною, яка має істотне значення для нього, у випадку, коли така обставина була б відома позивачу на момент підписання договору поруки № 4243 Б, такий договір ним не був би підписаний, а КС «Подільська», на думку позивача, умисно замовчала про існування такої обставини, яка могла б перешкодити вчиненню правочину з його боку. А тому, на думку позивача, договір поруки підлягає визнанню недійсним.

Крім того, оспорюючи окремі положення кредитного договору, укладеного між кредитною спілкою та ОСОБА_3 , позивач вказував що він містить положення, які, відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливими та суперечать принципам розумності та добросовісності, а тому також підлягають визнанню недійсними.

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.09.2019 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до КС «Подільська» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору поруки, окремих положень кредитного договору недійсними відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 ,подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Судом при ухваленні рішення не взято до уваги, що погоджуючись на укладення договору поруки, позивач виходив з того, що кредитна спілка, як фінансова установа, надає кредити тільки особам, фінансовий стан та добросовісність яких не викликає сумнівів та перед тим перевірені відповідачем. Разом з тим, у 2018 році позивач дізнався, що ОСОБА_3 був судимий за шахрайство. Коли б така обставина була відома позивачу на момент підписання договору поруки, такий договір не був би підписаний ним. А тому, заявник вважає, що оспорюваний договір поруки був укладений позивачем під впливом обману. Крім того, кредитний договір містить несправедливі умови, які суперечать принципам розумності та добросовісності, встановлення яких безпосередньо порушує майнові права та інтереси позивача, який несе непомірний тягар зі сплати боргу та штрафних санкцій згідно умов кредитного договору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 31 січня 2014 року між Кредитною спілкою «Подільська» та членом кредитної спілки ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредитні кошти в розмірі 12 000 грн. на строк 18 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмір 50% річних (а.с. 7-8).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, між КС «Подільська» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №4243 Б, за умовами якого поручитель поручився перед кредитною спілкою за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору, включаючи сплату основного богу, процентів за користування кредитом, пені, штрафу, відшкодування збитків (а.с. 9).

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08.06.2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь КС «Подільська» заборгованість за кредитним договором № 4243 від 31.01.2014 р. станом на 25.03.2015 р. у сумі 41 095,43 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь КС «Подільська» заборгованість за кредитним договором №4243 від 31.01.2014 року, яка виникла станом на 25.03.2015 р. в розмірі 41 095,43 грн. (а.с. 10-11).

Оспорюючи договір поруки, позивач вказував, що вказаний правочин було укладено позивачем під впливом обману, оскільки КС «Подільська» при укладенні договору умисно та свідомо замовчувала обставини щодо наявності судимості у позичальника.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї.

У відповідності до роз`яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Разом з тим, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність обману при укладенні оспорюваного договору поруки, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ст.. 230 ЦК України, для визнання такого правочину недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки» (в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору поруки) не можуть бути прийняті до кредитної спілки особи, які за рішенням суду визнані недієздатними або обмежено дієздатними, особи, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, а також особи, що мають непогашену судимість за корисливі злочини.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки» (в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору поруки) передбачено порядок прийняття осіб до кредитної спілки, а саме - прийняття до кредитної спілки та виключення з її складу провадяться на підставі письмової заяви особи за рішенням спостережної ради кредитної спілки, крім випадків припинення членства у зв`язку із смертю особи або виключенням члена за рішенням загальних зборів у разі порушення ним статуту кредитної спілки.

З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2014 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до кредитної спілки про прийняття його до членів кредитної спілки «Подільська», де у графі «відомості про судимість» проставлено прочерк (а.с. 55).

При цьому, правових механізмів для перевірки кредитною спілкою будь-якої інформації щодо фізичної особи законодавством України, в тому числі і Законом України «Про кредитні спілки», |не передбачено.

Про можливу наявність судимості у ОСОБА_3 відповідачу стало відомо лише після звернення ОСОБА_1 з позовом до суду, тому твердження про умисне замовчування кредитною спілкою про наявність судимості у ОСОБА_3 є безпідставним.

Крім того, позивач, звертаючись до суду, просив суд визнати недійсним кредитний договір № 4243 від 31.01.2014 року, укладений між кредитною спілкою «Подільська» та ОСОБА_3 , в частині пункту 4.4. та пункту 9.1. зазначеного договору з моменту його укладення, посилаючись на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язку найманого працівника.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Віднесення правовідносин до того чи іншого виду в теорії цивільного права відбувається за ознаками суб`єктів цих правовідносин та змісту цих правовідносин.

Суб`єктами правовідносин споживчого кредитування є споживач послуг з надання кредиту та банк або інша фінансова установа.

Разом з тим порука є способом забезпечення зобов`язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель, за змістом договору поруки, не є споживачем послуг банку (фінансової установи) з кредитування, а навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов`язку найманого працівника, або як договір про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку (фінансової установи), а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, по захист якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що, звертаючись до суду із позовними вимогами щодо визнання положень кредитного договору недійсними, позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо порушення його прав та інтересів, як споживача фінансових послуг. А тому, обґрунтовано відмовив в задоволенні вказаних позовних вимог.

Крім того, позивач, оспорюючи положення кредитного договору, укладеного між Кредитною спілкою «Подільська» та ОСОБА_3 , в якості відповідача зазначає лише одну сторону правочину - кредитну спілку, в ході розгляду справи клопотань про залучення ОСОБА_3 до участі в справі в якості співвідповідача не заявляв. А, враховуючи предмет та підстави заявленого позову, ОСОБА_3 друга сторона оспорюваного правочину мав би брати участь у справі в якості відповідача.

Відповідно до повноважень, визначених ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд не має можливості усунути дану невідповідність.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта

____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції Логінова С. М. Провадження № 22-ц/4820/992/19

Доповідач П`єнта І.В. Категорія № 27