ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/855/19Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/894/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника апелянта ОСОБА_1 В ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 липня 2019 року (ухвалене суддею Коротич І.А., повний текст якого складено 12 липня 2019 року) у цивільній справі № 601/855/19 ,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до АТ Укрсоцбанк (далі Банк) про визнання припиненим зобов`язань за договором кредиту № 770/38-80-08 від 15 лютого 2008 року та визнання припиненим іпотечного договору без номеру від 15 лютого 2008 року.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 15 лютого 2008 року між АТ Укрсоцбанк та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №770/38-80-08, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 25 000 дол. США на строк до 10 лютого 2018 року зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом на умовах, що передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, 15 лютого 2008 року між АТ Укрсоцбанкта ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку Банку передано квартиру по АДРЕСА_1 .

Позивачі вважають, що наявні підстави для визнання договору кредиту та іпотечного договору припиненим, оскільки у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов`язань по кредитному договору банк вже звертався до суду з позовом та рішенням Третейського суду при асоціації українських банків (надалі Третейський суд) від 16.05.2011 року стягнуто достроково 213028,22 гривень заборгованості за кредитним договором №770/38-80-08 та судові витрати.

У зв`язку з погашенням вказаної заборгованості 11.01.2019 року державним виконавцем Кременецького міськрайонного відділу ДВС була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, п.1.1. кредитного договору Банк зобов`язався надати ОСОБА_3 кредит з кінцевим терміном повернення 10.02.2018 року, який є терміном дії кредитного договору. Згідно іпотечного договору від 15.02.2008 року його також було укладено строком до 10 лютого 2018 року. Поряд з тим, у п.6.3 іпотечного договору вказано, що даний договір діє з дня його нотаріального посвідчення до припинення Основного зобов`язання. Дія договору припиняється і з інших підстав.

Таким чином, правовідносини, які виникли за договором кредиту та іпотечним договором є припиненими з моменту закінчення строку дії такого договору та у зв`язку з виконанням умов договору.

Вважає, що будь-які вимоги Банку до позивача про виконання зобов`язань за кредитним та іпотечним договором не підлягають до задоволення, оскільки рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду у задоволенні вимог АТ Укрсоцбанк до ОСОБА_3 відмовлено у зв`язку із тим, що кредитний договір припинив свою дію.

За вказаних вище обставин, позивачі просили суд визнати припиненим кредитний та іпотечний договори.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 липня 2019 року позовні вимоги задоволено і визнано припиненим договір кредиту № 770/38-80-08 від 15 лютого 2008 року, який укладений між ПАТ Укрсоцбанк та ОСОБА_3

Визнано припиненим іпотечний договір без номеру від 15 лютого 2008 року, який укладений між ПАТ Укрсоцбанк, та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ..

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду АТ Укрсоцбанк падало апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і невірне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків викладених у рішенні суду обставинам справи.

Банк вказує, що виконання рішення суду тривало певний період, а тому Банк має право на отримання грошових сум передбачених ст. 625 ЦК України.

Зазначає, що у позивача залишилась прострочена заборгованість як по тілу кредиту так і по нарахованих процентах, оскільки, рішення суду виконане в гривневому еквіваленті і на момент його виконання залишилася непогашеною курсова різниця.

Звертає увагу, що сам факт виконання рішення суду про стягнення заборгованості за спірним договором кредиту не припиняє правовідносин між сторонами, оскільки заборгованість у повному обсязі не погашена.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі апеляційну скаргу не визнали і вказали, що рішенням Третейського суду стягнуто заборгованість за кредитним договором, а тому Банк на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання зобов`язання за договором.

Належне виконання умов кредитного договору ОСОБА_3 підтверджується і рішенням Кременецького районного суду від 29.11.2018 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від від 19.02.2019 року, оскільки вказаними рішеннями відмовлено Банку у стягненні заборгованості за кредитом з ОСОБА_3

Зазначили, що згідно рішення Третейського суду Банк визначився з валютою стягнення гривня, вказане рішення Банком не оскаржувалося. Крім того банк подав до виконання виконавчий лист виданий на підставі цього рішення. Тобто Банк погодився з прийнятим рішенням суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 саме у гривнях. Постанова про закінчення виконавчого провадження Банком не оскаржена.

Таким чином, враховуючи виконання основного зобов`язання, іпотека припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання.

Вказали, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. З ухваленням Третейським судом рішення про стягнення кредитної заборгованості у відповідача відсутні правові підстави для нарахування відсотків за договором.

Звертають увагу, що припинення кредитного договору та договору іпотеки не перешкоджає Банку в майбутньому звертатися з позовом про стягнення передбачених ст. 625 ЦК України сум, а тому така обставина не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник АТ "Укрсоцбанк" апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Від ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №770/38-80-08 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі 25 000 дол. США зі сплатою 13,50 % річних з кінцевим терміном погашення до 10 лютого 2018 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Договором, 15 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк і ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір без номеру, відповідно до якого останні передали Банку в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.05.2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ Укрсоцбанк 213028 грн. 22 коп. заборгованості за кредитним договором №770/38-80-08 від 15.02.2008 року

26.10.2012 року відкрито виконавче провадження №34894509 з виконання виконавчого листа № 6-5214, виданого 21.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_3 213028 грн. 22 коп. заборгованості за кредитним договором №770/38-80-08 від 15.02.2008 року.

11.01.2019 року виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа закінчено.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 29.11.2018 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову АТ Укрсоцбанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 26.12.2014 року по 26.12.2017 року, - відмовлено. В судовому рішення встановлено, що кредитний договір припинив свою дію.

Згідно п.7.3 спірного кредитного договору зобов`язання припиняються у зв`язку з їх виконанням.

Згідно п.6.3 іпотечного договору від 15.02.2008 року договір чинний до припинення Основного зобов`язання.

27 лютого 2019 року позивачі звернулися з заявою до ПАТ Укрсоцбанк про визнання договору кредиту та іпотечного договору припиненим у зв`язку з повним погашенням заборгованості за договором кредиту на підставі рішення Третейського суду і листом від 12.03.2019 року за № 04.3-02/96-1262 їм відмовлено з посиланням на те, що за кредитним договором наявна прострочена заборгованість.

За правилами ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Частиною ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.05.2011 року про дострокове стягнення заборгованості за договором кредиту позичальником виконано. Припинення кредитного договору не позбавляє АТ "Укрсоцбанк" звернутися з позовом про стягнення збитків або заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України. У зв`язку з припиненням основного зобов`язання, внаслідок виконання, суд визнав припиненим іпотечний договір.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що реалізуючи своє право, передбачене ч.2 ст. 1050 ЦК України, шляхом звернення до суду з позовом про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, банк-кредитор ПАТ "Укрсоцбанк" в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором і тим самим добровільно відмовився отримувати прибуток у вигляді відсотків за користування кредитом, які б могли бути отримані до закінчення строку дії кредитного договору.

Прийняття судом рішення за позовом кредитора ПАТ "Укрсоцбанк" про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінило зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов`язок з виконання судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, право ПАТ "Укрсоцбанк" нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося, оскільки в 2011 році ним було пред`явлено позов до позичальника згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Банком розмір заборгованості за Кредитним договором розраховано та заявлений до стягнення в національній грошовій одиниці - гривня, що підтверджується рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.05.2011.

У даному випадку позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2011 році звернувся до Третейського суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 213028,22 грн. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пеню. Банк рішення Третейського суду не оскаржував. Вказане рішення є виконаним.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником, за яким з боржника стягнуто визначену позивачем заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню, в розумінні повноти розміру заборгованості.

При цьому, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов`язанні, спір щодо якого вже вирішений судом та боржником належним чином виконано рішення суду, пред`являти після цього до сторони додаткові вимоги.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги про те, що у позивача залишилась прострочена заборгованість як по тілу кредиту так і по нарахованих процентах та про те, що рішення суду виконане в гривневому еквіваленті і на момент його виконання залишилася непогашеною курсова різниця, колегією суддів оцінюється критично.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний суд у своїй постанові від 17.01.2018 року по справі №910/27064/15.

Посилання апелянта на правову позицію Великої Палати верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки у вказаній постанові наголошено про те, що стягувачу має бути перерахована сума боргу в іноземній валюті, визначена рішенням суду. Отже вирішальною обставиною у такому випадку має бути те, чи стягував суд борг саме в іноземній валюті. В нашому випадку Третейський суд на вимогу самого ж Банку стягнув заборгованість в національній валюті, Банк погодився з таким рішенням і його не оскаржував та пред`явив до виконання вважаючи його вірним, а тому вказана постанова не може бути застосовано до цієї справи, оскільки рішенням суду, у нашому випадку, заборгованість в іноземній валюті не стягувалася. Укладення кредитного договору в іноземній валюті не є тим фактом який веде до скасування рішення суду першої інстанції, оскільки Верховний Суд у своїй постанові пов`язує настання юридичних наслідків саме з рішенням суду, яким заборгованість була стягнута і валютою у якій ця заборгованість стягнута.

Критичній оцінці підлягають і доводи апеляційної скарги, що факт виконання рішення суду про стягнення заборгованості за спірним договором кредиту не припиняє правовідносин між сторонами, оскільки заборгованість у повному обсязі не погашена, з наступних підстав.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 29.11.2018 року в задоволенні позову АТ Укрсоцбанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 26.12.2014 року по 26.12.2017 року відмовлено і встановлено, що кредитний договір припинив свою дію. Вказане рішення набрало законної сили.

Зі змісту постанови Тернопільського апеляційного суду від 19.02.2019 року вбачається, що в процесі розгляду справи, в березні 2018 року, Банк зменшив позовні вимоги відмовився від позовних вимог, які були задоволені рішенням Третейського суду і просив стягнути тільки відсотки в межах строку позовної давності і пеню. Таким чином станом на березень 2018 року у Банку не було претензій щодо розміру заборгованості визначеної згідно рішення Третейського суду.

Доводи Банку, про те, що рішення Третейського суду не є рішенням суду в розумінні п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України на думку колегії суддів є голослівними, оскільки згідно ч.2 ст.1 Закону України Про третейські суди до третейського суду може бути передано будь-який спір.

В п. 6.2 кредитного Договору сторони погодили те, що спір, який може виникнути між ними має вирішуватися Третейським судом. Слід зауважити і те, що така умова договору була запропонована саме Банком і боржник пристав на таку умову. Банк на виконання цієї умови договору звернувся з позовом в Третейський суд, який позов задовольнив, а в подальшому пред`явив виконавчий лист до виконання. Такі дії банку свідчать про те, що Рішення Третейського суду визнавалося Банком на протязі тривалого часу і банк домагався його виконання та обґрунтовував свої позовні вимоги у інших позовах саме наявністю такого рішення.

Правові позиції Верховного Суду у справах №357/2808/16-ц від 21.02.2018 року та №520/1650/15-ц від 21.03.2018 року на які посилається відповідач з вказівкою про правомірність нарахування відсотків за кредитним договором після винесення 16.05.2011 року рішення Третейським судом не можуть бути застосовані, оскільки в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі 310/11534/13-ц вказано, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставне майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Такими, що не заслуговують на увагу є й доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставності висновку суду про припинення зобов`язань за кредитним договором з посиланням на позбавлення товариства в подальшому права стягнути з відповідача суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки вказана норма закону поширюється в тому числі й на відносини з приводу невиконання чи неналежного виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі судового рішення, й сам по собі факт припинення за рішенням суду дії кредитного договору і договору іпотеки не позбавляє відповідача можливості звернення за захистом порушеного права, що полягає у пред`явленні до боржника вимог про стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, з врахуванням вказаного, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Ткач О.І.

Ходоровський М.В.