ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/1490/19

Головуючий у першій інстанції - Пантелієнко В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1329/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 серпня 2019 року (ухвалене о 16:32, повний текст рішення складено 14 серпня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання спільного майна, -

У С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останньої на його користь у порядку відшкодування витрат на утримання будинку за період часу 2017-2018 рік грошову компенсацію у розмірі 5 719,24 грн.

Позов обґрунтовував тим, що сторони є співвласниками в рівних частинах житлового будинку по АДРЕСА_1 . З вересня 2017 року витрати на водопостачання, опалення та утримання будинку несе особисто позивач. Зважаючи на положення ст. 322, 360 ЦК України відповідачка має відшкодувати позивачу 1/2 частину понесених ним витрат за період з вересня 2017 року по грудень 2018 року (включно) у зазначеній вище сумі.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що відповідачка зобов`язана відшкодувати половину сплачених ним витрат на утримання будинку, зважаючи на таке:

- необхідність опалення в опалювальний період зумовлена наявністю в домоволодінні єдиної опалювальної системи та необхідністю підтримання належної температури всередині будинку;

- нарахування оплати за водопостачання проводиться відповідно до зареєстрованих осіб, а відповідачка зареєстрована у будинку;

- кошти витрачені позивачем на утримання будинку та прибудинкової території (на відсів та цемент для обладнання в`їзду, на дверну вагонку та рейки, на заміну замка та електричного автомату) є необхідними для нормальної експлуатації будинку та електропостачання.

Заявник зазначає, що чинне законодавство визначає обов`язок для співвласників незалежно від фактичного проживання сплачувати житлово-комунальні послуги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як обґрунтоване та законне, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вказує, що вимушено не мешкаючи в спірному будинку та будучи позбавленою можливості користуватись своєю власністю вона з січня по вересень 2017 року сплачувала за послуги з газопостачання та водопостачання. Сторони не спілкуються, а тому ніяких узгоджень відносно майна між ними не було. Крім того, всі перераховані позивачем дії по утриманню будинку та прибудинкової території були здійснені під час перебування в шлюбі і кошти на це були витрачені з сімейного бюджету. Судом вірно встановлено, що вона в спірному будинку не проживає, послугами з водовідведення та газопостачання у спірний період не користувалась, а тому послуги споживаються виключно позивачем.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково або ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення згідно із п. 3, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки вартості житлово-комунальних послуг (газопостачання та водопостачання) відсутні, оскільки остання не проживає у спірному будинку, вказаними послугами користувався виключно позивач.

У стягненні з відповідачки на користь позивача половини вартості витрат на утримання та збереження спільного майна у будинку та прибудинковій території районний суд відмовив за безпідставністю, необґрунтованістю та недоведеністю.

З висновком районного суду про відмову у стягненні вартості житлово-комунальних послуг з газопостачання, витрат на утримання та збереження спільного майна у будинку та прибудинковій території апеляційний суд погоджується, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Однак апеляційний суд не погоджується з відмовою у стягненні вартості житлово-комунальних послуг з водопостачання через невідповідність у цій частині висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 25.08.2004 сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є співвласниками в рівних частинах кожен житлового будинку за надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.09.1995, який було розірвано рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.06.2018 (а.с. 33-34, 37-38).

Сторонами не заперечується та підтверджується наданими доказами що ОСОБА_2 зареєстрована у вищевказаному будинку, однак з лютого 2017 року у ньому не проживає (а.с. 35, 58). Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачка в період, за який пред`явлено вимоги позивачем, у спірному будинку не проживала.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, відповідачка перестала оплачувати за послуги з водопостачання, опалення та утримання будинку з вересня 2017 року, спірний період ним визначено з вересня 2017 року по грудень 2018 року включно.

У матеріалах справи за спірний період містяться дублікати квитанцій, з яких вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 здійснювала оплату за послуги з газопостачання згідно квитанцій № 0.0.915487662.2 від 14.12.2017 на суму 1 412,45 грн, № 0.0.993613544.1 від 21.03.2018 на суму 1 369,82 грн, № 0.0..1 від 20.04.2018 на суму 1 149,74 грн (а.с. 69-71).

Згідно роздруківки з особистого кабінету в ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ», відкритого на ім`я ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , облік споживання послуг з газопостачання здійснюється у спірному домоволодінні за лічильником (а.с. 8-11).

Відповідно до виданої КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» довідки від 11.02.2019 позивач ОСОБА_1 за період з 01.09.2017 по 01.01.2019 оплатив послуги водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 1 299,08 грн; особовий рахунок за вищевказаною адресою відкритий на ОСОБА_2 ; послугами також користується ОСОБА_1 ; нарахування здійснюється без лічильника, згідно кількості зареєстрованих мешканців (а.с. 7). Факт нарахування за послуги водопостачання за вказаною адресою в спірний період на двох осіб згідно встановлених нормативів споживання підтверджується також довідкою КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» від 11.02.2019 (а.с. 100).

З дублікату квитанції №0.0.856664557.1 від 24.09.2017 вбачається, що ОСОБА_2 здійснено оплату за послуги з водопостачання за вересень 2017 року на суму 84,80 грн (а.с. 51).

На підтвердження витрат по утриманню будинку позивачем надано суду товарні чеки: від 19.07.2017 про придбання відсіву та його доставку на суму 787 грн, від 05.08.2017 про придбання дифавтомату на суму 300 грн, від 12.08.2017 про придбання вагонки дерев`яної та рейок на суму 670 грн та від 13.12.2017 про придбання замка секрет APECS на суму 150 грн (а.с. 13, 73).

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до положень ст. 13 Конституції України власність зобов`язує.

За правилами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Стаття 360 ЦК України визначає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник.

За положеннями вказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та одержувати від виконавця вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством (ч. 1, 2 ст. 32 Закону).

Пунктами 17, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, визначено, що послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що тлумачення ст. 360 ЦК України свідчить, що збереження майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності. У зв`язку із викладеним є помилковими доводи апеляційної скарги про те, що чинне законодавство визначає обов`язок для співвласників незалежно від фактичного проживання сплачувати житлово-комунальні послуги.

Тож, встановивши, що позивач проживає у будинку сам та одноособово споживає житлово-комунальні послуги з опалення (газопостачання), облік та нарахування за які здійснюється згідно показань встановлених у будинку приладів обліку, є вірним висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки половини коштів за послуги з опалення (газопостачання).

У той же час, поза увагою суду першої інстанції залишено той факт, що нарахування за послуги з водопостачання у спірний період здійснювалось по домоволодінню на двох осіб, зареєстрованих у будинку, згідно встановлених нормативів споживання.

Тобто позивачем сплачені кошти за водопостачання, що були нараховані на двох осіб, зареєстрованих у будинку - його самого та ОСОБА_2 .

Оскільки нарахування плати за послугу з водопостачання здійснювалось і на ОСОБА_2 , на останній лежить обов`язок відшкодувати ці витрати позивачу, який фактично здійснив їх оплату у повному обсязі.

З довідки КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» вбачається, що за послугу з водопостачання з 01.09.2017 по 01.01.2019 ОСОБА_1 сплатив 1 299,08 грн. Відповідно з ОСОБА_2 підлягає стягненню половина вартості даної послуги в сумі 649,54 грн.

З урахуванням квитанції № 0.0.856664557.1 від 24.09.2017 про сплату відповідачкою за водопостачання 84,80 грн за вересень 2017 року з останньої на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 564,74 грн (649,54 грн - 84,80 грн) понесених позивачем витрат на оплату послуг з водопостачання.

Районний суд дійшов правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог про стягнення з відповідачки половини вартості витрат на утримання та збереження спільного майна у будинку та прибудинковій території, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що співвласники досягли згоди про порядок управління, збереження та утримання спільного майна, об`єктивної необхідності цих витрат, які не були узгоджені з відповідачкою, того, що ремонтні роботи були необхідні саме для збереження спільного з відповідачем майна, а не для поліпшення своїх житлових умов з огляду на проживання з 2017 року позивача у спірному будинку.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у порядку відшкодування витрат на утримання будинку грошової компенсації в розмірі 564,74 грн.

Колегія суддів критично відноситься до посилань позивача на те, що кошти витрачені ним на утримання будинку та прибудинкової території (на відсів та цемент для обладнання в`їзду, на дверну вагонку та рейки, на заміну замка та електричного автомату) є необхідними для нормальної експлуатації будинку та електропостачання, з огляду на недоведеність необхідності та нагальності вказаних робіт без згоди відповідачки чи домовленості з нею.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги та апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково на суму 564,74 грн (що становить 9,9 % від ціни позову у сумі 5 719,24 грн), у матеріалах справи наявні належні докази сплати позивачем судового збору, відповідно, з урахуванням розміру задоволених вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 76,07 грн (768,40 грн х 9,9%) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 114,11 грн (1152,60 х 9,9%) за апеляційний розгляд справи, а всього 190,18 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 серпня 2019 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання спільного майна - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 564 (п`ятсот шістдесят чотири) грн 74 коп. грошової компенсації у порядку відшкодування витрат на утримання будинку (послуги з водопостачання) за період з жовтня 2017 року по грудень 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 190 (сто дев`яносто) грн 18 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: