Головуючий у І інстанції Піхур О.В.
Провадження №22-ц/824/4076/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ярмак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив про його задоволення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що його батько ОСОБА_2 володів грошовими коштами, які знаходились на рахунках в АТ "Дельта Банк", а саме: 845,71 грн. на картковому рахунку та 139 490,00 грн. на депозитному рахунку в АТ "Дельта Банк".

02 березня 2015 року НБУ визнав АТ "Дельта Банк" неплатоспроможним та ввів до нього тимчасову адміністрацію. На цій підставі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включив ОСОБА_2 до переліку вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів, тобто визнав його право на отримання грошових коштів в сумі 140 335,71 грн.

Не отримавши вказані кошти, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Єдиним спадкоємцем померлого є його син - позивач ОСОБА_1 , який згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2016 року успадкував право на отримання вищевказаних сум від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Після оформлення спадщини, позивач звернувся до Фонду із заявою про виплату йому успадкованих коштів, однак 24.10.2016 року отримав відповідь, що вказані кошти вже були виплачені 02.09.2016 року у відділені банку-агента ПАТ "ОЩАДБАНК". Позивач звернувся із запитом до ПАТ "ОЩАДБАНК", який 17.01.2017 року надав відповідь, що 02.09.2016 року грошові кошти були виплачені особі, яка пред`явила паспорт на ім`я ОСОБА_2 . У зв`язку із цим, позивачу успадковані після смерті батька кошти виплачені не були.

Разом із тим, оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , він фізично не міг 02.09.2016 року отримати кошти від ПАТ "ОЩАДБАНК", яке виплатило кошти сторонній особі, не виконавши таким чином належним чином зобов`язання перед вкладником.

Зобов`язання перед позивачем щодо сплати коштів має Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, однак відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд здійснює такі виплати через банки-агенти, яким в даному випадку є ПАТ «Державний ощадний банк України».

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у розмірі 140 335,71 грн. та понесені по справі судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києвавід 14 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 140 335,71 грн. та судові витрати в розмірі 1 403,36 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі представника - адвоката Дячка С.М., подав на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що Ощадбанк не знав і не міг знати про смерть ОСОБА_2 , і в законному порядку видав грошові кошти особі, яка пред`явила паспорт на його ім`я. Крім того, будь-які зобов`язальні правовідносини між Ощадбанком та позивачем і його померлим батьком відсутні, що виключає можливість стягнення з банку грошових коштів на користь позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ФГВФО - адвоката Костюченка І.В., останній просив апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ярош Л.В. просила апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В апеляційному суді представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечила та просила рішення суду залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь позивача грошових коштів в сумі 140 335,71 грн., суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості в цій частині, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що батько позивача ОСОБА_2 володів грошовими коштами, які знаходились на рахунках в АТ "Дельта Банк", а саме: 845,71 грн. на картковому рахунку та 139 490,00 грн. на депозитному рахунку в АТ "Дельта Банк".

02 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних Фондом гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію і розпочато процедуру виведення ПАТ "Дельта Банк" з ринку. Тимчасову адміністрацію запроваджено на строк 3 місяці з 03 березня 2015 року до 02 червня 2015 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації призначено Кадирова Владислава Володимировича.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 71 від 08.04.2015 року про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк". Згідно з даним рішенням тимчасову адміністрацію в ПАТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно.

Згідно з розміщеним оголошенням, з 11 червня 2015 року АТ "Дельта Банк" починає виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 03 березня 2015 року включно та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Виплати коштів будуть здійснюватися через установи чотирьох банків. В місті Києві через АТ "ОЩАДБАНК". Для отримання коштів за зазначеними договорами, вкладникам необхідно звернутися до відділення визначеного банку з паспортом та документом податкового органу про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер).

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 було включено до переліку вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів, на отримання грошових коштів в сумі 140 335,71 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2016 року позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з рахунків з відсотками, індексаціями та усіма компенсаційними рахунками до них, що знаходяться у АТ «Дельта Банк»: Договір №007-12513-060213 від 06.02.2013 року про відкриття карткового рахунку, за яким станом на 31.05.2016 року 845,71 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; Договір №0648 від 18.02.2015 року про відкриття депозитного рахунку, за яким станом на 31.05.2016 року 139 490,00 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.7).

Відповідно до листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №02-036-42263/16 від 24.10.2016 року вбачається, що за звітом банка-агента Фонду сума відшкодування за вкладами ОСОБА_2 , що вказана у переліку уповноваженою особою Фонду, була виплачена 02.09.2016 року у відділенні банка-агента АТ «Ощадбанк» (а.с.4).

Згідно листа АТ «Ощадбанк» №27-05/11-161 від 17.01.2017 року вбачається, що в ході перевірки встановлено, що 02.09.2016 року до ТВБВ № 10007/0339 м. Бердянськ звернувся клієнт, який при собі мав паспорт та ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_2 з проханням здійснити йому виплату грошових коштів, перерахованих з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як вкладнику АТ «Дельта Банк». Співробітником банку було проведено ідентифікацію ОСОБА_2 та перевірено наявність перерахованих коштів з ФГВФО для виплати і здійснено відповідну виплату коштів (а.с.6). Таким чином, 02.09.2016 року здійснено ОСОБА_2 виплату коштів в сумі 140 413,81 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 02.09.2016 року (а.с.36).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у томі числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1066 Цивільного кодексу за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом (стаття 1074 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути більшою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами визначається положенням, яке затверджене Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09.08.2012 року №14.

Згідно з п.1 розділу V вказаного Порядку, після одержання Загального Реєстру (Реєстру переказів) та коштів від Фонду банк-агент відповідно до умов договору, укладеного з Фондом, починає виплати гарантованих сум відшкодувань.

При проведенні виплат відшкодувань уповноважений працівник банку-агента повинен здійснити: ідентифікацію особи, яка звернулась за отриманням відшкодування; звірку реквізитів документів особи, яка звернулася за отриманням відшкодування, із реквізитами у Загальному Реєстрі (Реєстрі переказів); відповідно до вимог розділу VI цього Положення - вкладник або його представник, який звертається за отриманням гарантованої суми відшкодування, пред`являє відповідальному працівнику банку-агента свій паспорт або інший документ, що посвідчує особу (далі - паспортний документ). Фізичні особи - резиденти додатково пред`являють реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспорт, у якому контролюючими органами зроблено відмітку про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта; за умови позитивного результату звірки здійснити виплату коштів, вказавши у касовому документі реквізити отримувача та підставу для виплати відшкодування іншій особі (за потреби) (п.2 вказаного розділу).

У відповідності до п.5 розділу VІ вказаного Порядку результат перевірки даних особи, яка звернулася за отриманням відшкодування до Фонду (банку-агента), встановлюється після перевірки кожного окремого елемента інформації про особу. Такими елементами є: прізвище, ім`я, по батькові; реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); серія та номер паспортного документа (за наявності); дата видачі паспортного документа; найменування або код органу, яким виданий паспортний документ.

Результат вважається позитивним у таких випадках: за умови повної відповідності даних Загального Реєстру /Реєстру переказів/ Переліку та документів, наданих заявником; у разі підтвердження факту зміни прізвища, імені, по батькові та даних паспортного документа вкладника відповідними документами, виданими уповноваженими органами державної влади, засвідченими у встановленому законодавством порядку; якщо у Загальному реєстрі /Реєстрі переказів/ Переліку значення поля "Реєстраційний номер платника податків" становить "", а вкладник надає документ з інформацією про реєстраційний номер облікової картки платника податків (п.6).

Шляхом наступної перевірки допускається підтвердження прав особи на отримання гарантованої суми відшкодування у разі виявлення певних невідповідностей (описок) в інформації про вкладника у Загальному Реєстрі /Реєстрі переказів/ Переліку та наданих документах. За результатами такої перевірки встановлюється відповідність, невідповідність або неповна відповідність між кожним окремим елементом інформації Загального Реєстру /Реєстру переказів/ Переліку та документами, наданими вкладником (п.7).

В судовому засіданні не встановлено, що з боку працівника Банку при ідентифікації особи були порушені вимоги Порядку відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами.

Разом з тим, на час здійснення виплати грошових сум банком особі, яка надала документи на ім`я ОСОБА_2 , останній був померлим, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).

Таким чином, оскільки виплата гарантованої суми коштів відповідачем була здійснена іншій особі, ПАТ «Державний ощадний банк України» не виконав свого установленого Законом обов`язку здійснити таку виплату вкладнику, а тому несе відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, як банк-агент Фонду, незважаючи на відсутність вини його працівників.

Крім того, частина 1 статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає, що Банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Вимога позивача про стягнення на його користь успадкованих ним грошових коштів за вкладами у банку є ефективним способом захисту його порушеного права, який не суперечить вищенаведеним положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що виплата гарантованої суми коштів ПАТ «Державний ощадний банк України», на яку мав право позивач ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті вкладника ОСОБА_2 , було здійснено неналежній особі, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем ПАТ «Державний ощадний банк України» не виконано свого установленого законом обов`язку здійснити виплату вкладнику, внаслідок чого він несе відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань як банк-агент Фонду, незважаючи на той факт, що не було встановлено вини його працівників.

Враховуючи викладене, законним та обґрунтованим є висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача сум депозитних вкладів, право на отримання яких він успадкував після смерті батька.

Обгрунтованим є і висновок суду про недоведеність позивачем заявлених вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки Фонд свої зобов`язання виконав у повному обсязі, включивши вкладника в перелік вкладників, які мають право на гарантоване відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства, власного тлумачення характеру спірних правовідносин та переоцінки доказів. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» без задоволення.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий :

Судді: