ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6094/18 Номер провадження 22-ц/814/1259/19Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2019 року, ухвалене суддею Самсоновою О.А., повний текст рішення складено 01.03.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім"єю без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт проживання з ОСОБА_3 в кв АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу із 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року по день його смерті, оскільки після смерті чоловіка у неї з відповідачкою виник спір щодо поділу майна, яке належало їй та померлому ОСОБА_3

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилась позивач ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі позивач прохає скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування фактичних обставин справи.

При цьому, як вона зазначає, суд не сприяв повному та об`єктивному розгляду справи, не дослідив та не надав належну оцінку доказам, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Вважає, що позовні вимоги доведені як показами свідків, так і наданими письмовими доказами, тому є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу від сторін та учасників справи не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Литовченка Р.В., представника відповідачки ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції було вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , про що 19.05.2018 р. складено відповідний актовий запис № 602 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 35).

Звернувшись з даним позовом до відповідачки, ОСОБА_1 зазначила, що з 2008 року проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, але без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_3 пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обв`язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу у зв`язку із тим, що і вона, і її цивільний чоловік дуже часто хворіли і дуже багато сил і часу йшли на лікування та догляд один за одним. Місцем їхнього постійного проживання була квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належала ОСОБА_3 на праві власності. Разом із ними в квартирі проживала донька її чоловіка ОСОБА_6 На даний час між ними виник спір щодо поділу майна, яке належало їй та померлому ОСОБА_3

До позовної заяви позивачкою було надано копії медичної документації, в тому числі щодо її інвалідності, медичного обслуговування, датовані 2008, 2015, 2017-2018 р.р. де зазначено адресу: АДРЕСА_3 , за якою, як вказувала позивачка, вони разом проживали як одна сім`я та викликалася швидка допомога; копії банківських договорів від 2016 р. на її ім`я, в яких також зазначена як місце фактичного проживання та ж сама адреса; копії чеків на медикаменти (а.с. 4-15).

Крім того, позивачка зазначала, що після смерті ОСОБА_3 відповідачка обмежила їй доступ до квартири та заволоділа належним їй та ОСОБА_3 майном, а також грошовими коштами, що призначалися на його лікування.

Також під час спільного проживання вони з чоловіком зібрали грошові кошти для придбання нових меблів, які ним були вкладені на депозитний рахунок до банківської установи. Проте договором заволоділа відповідачка.

У відзиві на позовну заяву та в суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти позову, зазначивши, що твердження позивачки про те, що вона проживала з батьком з 2008 по 18 травня 2018 року, не відповідає дійсності.

Позивачці не відомо про те, що адреса житлового приміщення, в якому постійно мешкав покійний ОСОБА_3 разом з сім`єю, у 2015 році була змінена. Позивач не проживала за адресою, яку вона вказала у позовній заяві, не була зареєстрована в будинку та у встановленому законом порядку не набувала права користування цим житлом.

Інколи позивач дійсно відвідувала ОСОБА_3 у цій квартирі. Щодо особистих речей позивача відповідачу нічого не відомо.

У будинку за адресою: АДРЕСА_4 , за період, в який позивач просить встановити факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, були зареєстровані та постійно проживали разом з ОСОБА_3 однією сім`єю: її мати ОСОБА_7 , сестра (дочка померлого) ОСОБА_8 , вона, ОСОБА_9 та її малолітній син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивачка у вказаний період не мала жодного відношення до життя батька і родини відповідача. Позивач також ніколи не була пов`язана з ОСОБА_3 спільним побутом, сімейним бюджетом та веденням спільного господарства. Побутові питання та проблеми батько вирішував спільно з проживаючими у його квартирі дійсними членами своєї сім`ї.

Не відповідає дійсності твердження позивача, що ОСОБА_3 дуже часто хворів, і позивач здійснювала догляд за ним. Він був матеріально забезпеченим, отримував заробітну плату, пенсію та повністю себе забезпечував. Спільного бюджету з позивачкою він не мав, не потребував догляду, як тяжко хворий, матеріальної допомоги на лікування, оскільки працював, отримував заробітну плату і пенсію.

В останні два тижні свого життя він погано себе почував і був змушений лягти на обстеження до стаціонару. Смерть батька була неочікуваною та раптовою. Позивач не приймала участі в його лікуванні, а також у витратах на його поховання. Сім`єю для її покійного батька були її мати і діти, а ніяк не позивач, з якою у батька не було жодних сімейних відносин.

До відзиву відповідачкою було надано копії довідок комунального підприємства «ЖЕО № 2» про склад сім`ї та прописку від 25.09.2008 за № 1069, згідно якої за адресою: АДРЕСА_3 проживає та постійно прописана ОСОБА_7 Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_3 На житловій площі проживає та прописано 5 осіб: ОСОБА_7 колишня дружина; ОСОБА_2 дочка; ОСОБА_10 онук; Єрисова ОСОБА_11 дочка (а.с. 39).

Аналогічна інформація зазначена також у копії довідки від 07.10.2013 року (а.с. 40).

Згідно з витягом з рішення від 28.07.2015 року № 203 «Про проведення робіт в квартирах багатоквартирних будинків та розподіл домоволодіння, «п. 3. У зв`язку з уточненням адреси та враховуючи лист Управління з питань містобудування та архітектури від 09.07.2015 № 01-02-01-17/1529 домоволодінню, що належить ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 надано нову адресу майдан Незалежності АДРЕСА_4 а (а.с. 36, 37).

Крім того, відповідачкою було надано копії заяви ОСОБА_3 від 2016 р. та декларації про доходи зареєстрованих у квартирі осіб, з якими останній звертався до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради щодо призначення субсидії на житлово-комунальні послуги, які надаються за адресою: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 .

У копії декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за її призначенням, в квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10

Також надано копії повідомлень про призначення субсидії, квитанцій про оплату ОСОБА_3 та його дочкою ОСОБА_8 за надання комунальних послуг у період з 2014-2018 р.р.; копії документів на підтвердження того, що відповідачка несла витрати на поховання батька ОСОБА_3 ; фотокарток (а.с. 35-88).

ОСОБА_7 , яка була залучена місцевим судом до участі у справі в якості третьої особи, також пояснила, що проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю. Зазначила, що шлюб з ним було розірвано у 2001 році для вирішення питань постановки її на квартирний облік. Але і після цього вони проживали як сім`я. Їй відомо, що ОСОБА_3 інколи зустрічався з іншими жінками, інколи до нього приходила ОСОБА_1 , але спільного господарства з позивачкою він не мав, у них не було спільного бюджету. Сім`єю ОСОБА_3 до самої його смерті була вона ОСОБА_7 та їхні дочки, онуки.

За інформацією управління із соціальних питань, що була витребувана судом першої інстанції відповідними ухвалами, ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , субсидію на оплату житлово-комунальних послуг не отримувала (а.с. 106).

ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , перебував на обліку як отримувач житлової субсидії (а.с. 108-112).

За клопотанням позивачки судом першої інстанції були допитані свідки, які підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Свідки, допитані судом першої інстанції за клопотанням відповідачки, факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю спростовували.

Встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції з урахуванням показів свідків, допитаних як з боку позивачки. так і зі сторони відповідачки, прийшов до правильного висновку про те, що дослідженими в судовому засіданні доказами факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету беззаперечно не підтверджено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи покази свідків в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що безспірних доказів того, що ОСОБА_1 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3 . судом не встановлено.

Судом було надано правильну правову оцінку показам свідків, допитаних за клопотаннями сторін.

Так, свідки ОСОБА_17 , яка є дочкою позивачки, та подруга ОСОБА_18 підтвердили факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Разом з тим, внаслідок своїх родинних та дружніх відносин з позивачкою могли не об`єктивно сприймати обставини. Крім того, як вказувала свідок ОСОБА_18 , прізвища чоловіка на ім`я ОСОБА_19 , з яким жила ОСОБА_1 , вона не знає.

Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 додому не приходили. Яким чином був облаштований їх побут, вони не знають. Про відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 їм відомо було лише зі слів ОСОБА_1

Посилання свідка ОСОБА_22 на те, що ОСОБА_19 приїздив до ОСОБА_1 на роботу, привозив їй їсти та ліки, не підтверджують ведення позивачкою та ОСОБА_3 спільного господарства.

Відповідно до ч.1 ст.74 ЦПК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, яке саме майно належало ОСОБА_3 на час смерті, та яке було придбано ним під час спільного проживання з ОСОБА_1 , суду не надано.

Посилання позивачки на те, що за час проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу ними були накопичені грошові кошти, які ОСОБА_3 поклав на депозит, жодними належними та допустимими доказами не підтверджено. Позивачкою не було надано суду примірник договору банківського вкладу, відкритого на ім`я ОСОБА_3 Клопотань про витребування таких доказів з банківської установи стороною позивача в суді першої інстанції не подавалося.

Згідно з ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

У пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Місцевим судом вірно зазначено, що факт наявності у ОСОБА_1 спільного бюджету з ОСОБА_3 дослідженими у справі доказами також не підтверджується. Про існування у них спільного бюджету пояснювали свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , яким про це відомо від ОСОБА_1

Доказів ведення позивачкою та ОСОБА_3 спільного господарства також суду не надано.

Як вказувалося вище, згіднодекларації ОСОБА_3 про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії від 12 жовтня 2016 року, яка подана ним Управлінню праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради, зазначаючи осіб, які зареєстровані (проживають) разом з ним, та про їх доходи вказав ще чотирьох осіб: ОСОБА_7 , вказавши у примітці, що вона жінка, ОСОБА_16 дочка, ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_10 онук (а.с.111).

При цьому у вказаній декларації ним не зазначена ОСОБА_1 , натомість ОСОБА_7 значиться як жінка.

Факт спільної оплати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 комунальних послуг із спільних коштів також не підтверджується жодними доказами.

Як вказувалося вище, до відзиву відповідачкою додані копії квитанцій про оплату комунальних послуг, спожитих за адресою: АДРЕСА_3 в період з квітня 2014 року по 2018 рік, платником у яких зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_8

Беручи до уваги те, що особові рахунки комунальними підприємствами було відкрито на ім`я ОСОБА_3 як власника житлового приміщення, у зв`язку з чим при оплаті послуг в квитанції він вказувався як платник, наявність у позивачки ОСОБА_1 таких квитанцій могла свідчити б про здійснення нею оплати комунальних послуг. Разом з тим, позивачкою такі докази суду першої інстанції не надавалися.

Не підтверджено також доказами у справі факт здійснення ремонту належного ОСОБА_3 житла за рахунок спільних з позивачкою коштів.

Судом було встановлено, що власники квартир за адресою: АДРЕСА_4 , за рахунок власних коштів здійснили утеплення фасаду належного їм житлового будинку.

ОСОБА_3 та ОСОБА_7 разом вносили гроші на утеплення будинку, що в судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_14 , яка також пояснила, що фактично гроші на утеплення будинку в сумі 21 тисяча гривень давала ОСОБА_7

Витрати на поховання ОСОБА_3 несла відповідач ОСОБА_2 , про що також вказувалося вище та підтверджено наданими до відзиву копіями рахунків-замовлень та довідки (а.с. 458-60)

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-148цс12, яка згідно ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою для застосування судами при розгляді цивільних справ, відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

У постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі №345/710/16-ц, Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України №5-рп/99 від 03 червня 1999 року).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в близьких стосунках, проте дослідженими в судовому засіданні доказами не підтверджено факт їх спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, несення ними спільних витрат на оплату комунальних послуг, ремонт будинку, придбання спільного майна, тощо.

Внаслідок чого місцевий суд прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Допитаний за клопотанням позивачки в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_5 пояснив, що йому відомо про факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі слів самої позивачки. Проте, у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , він не перебував, як влаштовано їх побут, не бачив.

Таким чином, покази даного свідка також не підтверджують вимоги позивачки.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги, які фактично дублюють вимоги позову, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ухваленим судом першої інстанції рішенням, на увагу колегії суддів не заслуговують.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 1264 ЖК України, особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування у четверту чергу.

Як встановлено ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як установлено судом апеляційної інстанції і не заперечувалося позивачкою, вона не зверталася до суду з відповідним позовом про зміну черговості одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3

Також, як зазначаєлося вище, ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження набуття спільного майна та грошових коштів з померлим ОСОБА_3

За таких обставин встановлення факту проживання факту як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу для ОСОБА_1 не має правового значення, оскільки не тягне за собою виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав.

Аналогічні висновки наведені Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року при розгляді справи № 534/1894/15-ц .

За таких обставин, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі всебічно з`ясованих обставин та наданих сторонами доказів, які проаналізовані вище.

Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційна скарга залишається колегією суддів без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук