Справа №295/1064/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2019 року м.Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Чішман Л.М.

з участю секретаря с/з Білінської Л.С.

представника позивача Ляхова О.В., позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом АК КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №ZRZ0GK01423591 від 14.02.2007 року у розмірі 51841,42 долари США, що за курсом НБУ 12,95 від 10.10.2014 року складає 671346,39 грн. При цьому посилається на те, що 14.02.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким остання отримав кредит в розмірі 59000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на строк до 13.02.2027 року. В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Умови кредитного договору ОСОБА_1 не виконувала належним чином, щомісячно кредит та відсотки не погашала, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 51841,42 дол. США, що в еквіваленті складає 671346,39 грн., станом на 10.10.2014 року.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.09.2016 року провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинено до вирішення справ № 295/10280/16-ц за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору і додаткової угоди та визнання договору поруки припиненим та № 295/9388/16-ц за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору (т. 2 а.с. 33).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.05.2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі Житомирського центрального відділення філії Житомирське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Селлінг», третя особа ОСОБА_3 про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору № ZRZOGKO 01423591 від 14.02.2007 року з моменту укладення відмовлено за безпідставністю та рішення суду набрало законної сили 11.07.2017 року.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.08.2018 року дану справу прийнято до свого провадження суддею Чішман Л.М., провадження у справі було поновлено (т. 2 а.с. 49).

14.12.2018 року від відповідача ОСОБА_4 Л.О. надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що при складанні розрахунку банком не враховано сплату частини платежів.

В судовому засіданні 28.05.2019 року представник позивача Ляхов О.В. підтримав позов та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Зазначили, що між сторонами проведено звірку розрахунків за кредитним договором, заборгованість по тілу кредиту, відсоткам та пені відповідає умовам кредитного договору. Просили відмовити в стягненні заборгованості по комісії. Відповідач та її представник вказали на розбіжності у примірниках кредитного договору банку та боржника є несуттевими та не впливають на порядок проведення розрахунків та суму заборгованості за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки, направлені відповідачу повернулась на адресу суду не врученими адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання» (т. 2, а.с. 130-131, 143).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14.02.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ZRZ0GK01423591 (далі Кредитний договір), за яким остання отримала кредит в сумі 59000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на строк до 13.02.2027 року (т. 1, а.с. 12-14).

В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки (далі Договір поруки), за яким поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник. Згідно вказаного договору поруки (п.4), у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (т. 1, а.с. 17).

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Проте свої зобов`язання за кредитним договором відповідачі належним чином не виконали, та відповідно до розрахунку заборгованості станом на 10.10.2014 року сума заборгованості за Кредитним договором становить 51 841, 42 доларів США, з якої заборгованість за кредитом 4119,44 доларів США, заборгованість за відсотками 7019,42 доларів США, заборгованість з комісії 1341,60 доларів США, заборгованість з пені 2283,96 доларів США (т. 1 а. с. 5-8).

В судовому засіданні 28.05.2019 року ОСОБА_1 , яка є позичальником за Кредитним договором, визнала розмір заборгованості, за винятком заборгованості по комісії в сумі 1341,60 доларів США.

Суд вважає обґрунтованими заперечення ОСОБА_1 щодо даної складової заборгованості, з огляду на наступне.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

З урахуванням чого, а також враховуючи, що у Кредитному договорі не зазначено, які саме послуги за визначену комісію надавалися відповідачу як позичальнику, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні даної вимоги.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку, судом встановлено наступне.

Як вже зазначалось, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 В укладено Договір поруки.

Статтями 553, 554 ЦК України визначено поняття договору поруки. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира 08.05.2018 року визнано припиненим договір поруки від 14.02.2007 року укладений між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 44).

Таким чином, оскільки поруку визнано припинено, підстав для стягнення заборгованості із ОСОБА_3 за кредитним договором не має.

Щодо тверджень відповідача ОСОБА_3 про розбіжність у примірниках Кредитного договору, судом встановлено наступне.

Розбіжності виявлені під час судового засідання в змісті примірників кредитних договорів позивача та відповідача не впливають на зміст зобов"язань, не є вирішальними та суттевими при вирішенні даного спору, не впливають на договірні зобов"язання, про що не заперечували сторони.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає доведеними обставини, щодо невиконання відповідачем ОСОБА_1 грошового зобов`язання перед позивачем та щодо розміру заборгованості, майнові права банку порушені та підлягають захисту шляхом стягнення на його користь заборгованості за Кредитним договором із ОСОБА_1 .

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у виді судового збору в розмірі 3654,00 грн.

Керуючись ст.ст.12,77, 81, 141, 280, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 527, 551, 1054 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк заборгованість за кредитним договором №ZRZ0GK01423591 від 14 лютого 2007 року у розмірі 50499,82 долари США, що складається з заборгованості за тілом кредиту 41196,44 дол. США, 7019,42 дол. США заборгованості за відсотками, 2283,96 дол. США пені за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач : АК КБ "ПриватБанк" м.Київ, вул. Грушевського, 1Д,

Відповідач : ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 18.06.2019 року.

Суддя Л.М. Чішман