Єдиний унікальний номер 243/4379/13-ц Номер провадження 22-ц/804/1312/19
Головуючий в І інстанції - Руденко Л.М. Єдиний унікальний номер 243/4379/13-ц
Доповідач - Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1312/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Будулуци М.С.,

за участю секретаря Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2013 року цивільну справу №243/4379/13-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності, (головуючий в 1 інстанції суддя Руденко Л.М.),

В С Т А Н О В И В :

У травні 2013 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування вимог зазначали, що їм на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . 3 /4 частки вказаного будинку належить ОСОБА_2 , у тому числі: 1/2 частка на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу житлового будинку від 28.10.1997 року; 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину та нотаріально посвідченого договору про розподіл спадкового майна від 04.05.2007 року. 1/4 частка вказаного будинку належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та нотаріально посвідченого договору про розподіл спадкового майна від 04.05.2007 року.

В період 2007 - 2009 роки ОСОБА_2 здійснив самочинне переобладнання вказаного майна у зв`язку з чим загальна площа будинку була збільшена на 20,1 кв.м., а житлова - на 4,6 кв.м. Але рішення виконавчим комітетом Слов`янської міської ради про узаконення самочинного будівництва та зобов`язання КП «БТІ» внести поточні зміни до технічного паспорту, було прийнято лише 22.06.2011 року, тобто після укладення 15.05.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюбу. 14.05.2013 р. шлюб між ними було розірвано.

Позивачі мали намір продати житловий будинок, але при зверненні до нотаріальної контори їм було роз`яснено про необхідність відповідної згоди ОСОБА_1 , оскільки документально збільшення розмірів та вартості будинку відбулося в період перебування у шлюбі з відповідачем. Але відповідач вважає спірне майно спільною сумісною власністю подружжя та відмовляє у наданні такої згоди.

У зв`язку з чим просили визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку вказаного житлового будинку та за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частки житлового будинку.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2013 року позовні вимоги було задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку житлового будинку «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 194,9 кв.м., житловою площею 100,4 кв.м., з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд, а саме: сарай «Б», вбиральня «В», душ «Г», огорожа «1-3», колодязь « 4», замощення «5»; та визнано за право власності на 3/4 частки цього житлового будинку с відповідними господарськими спорудами за ОСОБА_2

Відповідачем подано заяву про скасування заочного рішення, яка ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2019 року залишена без задоволення.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріально та процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що справа була розглянута у її відсутність, про час та місце розгляду справи її повідомлено не було, що призвело до порушення її прав та неповного з`ясування судом усіх обставин, які мають значення по справі. Судове рішення не мотивоване, не наведено мотиви та міркування з яких виходив суд першої інстанції суду задовольняючі позов. Позивачами не доведено, що збільшення розмірів та вартості житлового будинку відбулося виключно за їх рахунок. В матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання будівельних робіт позивачами самостійно та виключно за їх особисті кошти. До заяви про перегляд заочного рішення нею було додано копії фіскальних чеків на придбання будівельних матеріалів для ремонту спірного будинку.

Позивачами по справі надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останні заперечують проти доводів апеляційної скарги та просять рішення суду залишити без змін. В обґрунтування зазначають, що відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи, про що свідчить оголошення у газеті та її особиста заява про розгляд справи у її відсутність та визнання позову. Крім того, відповідач не довела, що переобладнання житлового будинку відбулося за її участі, з наданих нею чеків на будівельні матеріали не убачається, що ці матеріали були використані на переобладнання саме спірного будинку. На той період часу ОСОБА_1 здійснювала ремонт своєї особистої квартири.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивачів у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суд підлягає скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права, у тому числі розгляд справи (питання) за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Статтею 158 ЦПК України, в редакції яка була чинна на час розгляду справи у суді першої інстанції, визначено, що розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи убачається, що від 24 липня 2013 року цивільна справа №243/4379/13-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності, розглянута у відсутність відповідача та по справі постановлено заочне рішення.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто заочний розгляд справи у суді проводиться за відсутності належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи відповідача.

Проте відомості щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи 24 липня 2013 року у матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи заперечень позивачів щодо належного повідомлення відповідача, оскільки згідно із ст.74 ЦПК України (у редакції, що діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки - повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. (ч.9 ст.74 ЦПК України).

З матеріалів справи убачається, що відповідач зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 на 24 липня 2013 року не направлялася. В матеріалах справи наявне оголошення про виклик відповідача у газеті «Урядовий кур`єр». При цьому, адреса, зазначена у позовній заяві і, відповідно, в оголошенні у пресі, відмінна від адреси відповідача. Відповідно до довідки наданої до суду першої інстанції за адресою зазначеною у позовній заяві відповідач не зареєстрована. Подаючи апеляційну скаргу, вона також зазначала, що повідомлення про дату і час судового засідання не отримувала.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи заперечень на апеляційну скаргу, що відповідачем була надана особиста заява про розгляд справи у її відсутність. З матеріалів справи убачається, що відповідна заява була подана ОСОБА_1 на адресу суду першої інстанції 27.05.2013 року. В заяві не зазначено, що відповідач повідомлена про час та місце розгляду справи. Після подання вказаної заяви справа судом неодноразово призначалася до розгляду у судовому засіданні. У тому числі ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2013 року було визнано явку сторін по справі обов`язковою. Проте після цього відомостей щодо направлення судової повістки відповідачу та отримання нею виклику не має, будь-яких заяв від неї не надходило.

Отже, суд розглянув справу, не повідомивши відповідача належним чином про час та місце судового засідання, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Віктор Назаренко проти України» від 3 жовтня 2017 року; «Лазаренко та інші проти України) від 27 червня 2017 року).

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи справу по суті апеляційний суд виходить з того, що згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи убачається, що позивачам по справі на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 загальною 174,9 кв.м, житловою площею 95,8 кв.м, с господарчо-побутовими спорудами (сарай цегляний, туалет дерев`яний, душ дерев`яний, огорожа).

ОСОБА_2 належить 3/4 частки вказаного будинку, у тому числі: 1/ 2 на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 28.10.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А. В. р/№ 6228 ; 1/4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою 04.05.2007 року, р/№1-1061, та договору про розподіл спадкового майна від 04.05.2007 року, посвідченого першою Слов`янською державною нотаріальною конторою, р/№1-1107.

ОСОБА_3 належить 1/4 частка вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою 25.04.2007 року, р/№1-1067, та договору про розподіл спадкового майна від 04.05.2007 року, посвідченого першою Слов`янською державною нотаріальною конторою, р/№1-1107.

15.05.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, якій розірвано 14.05.2013 року за рішенням суду.

З метою поліпшення житлових умов співвласниками будинку самочинно було здійснено реконструкцію домоволодіння АДРЕСА_1 , добудовано прибудови «а» та «а-1», внаслідок чого загальна площа будинку збільшилася на 20,1 кв.м, а житлова на 4,6 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради №418 від 22.06.2011 року «Про узаконення самочинного будівництва в садибній забудові» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було узаконене самочинне будівництво, а саме: переобладнання будинку АДРЕСА_1 , добудовані прибудови «а» та «а-1», внаслідок чого загальна площа будинку збільшилася на 20,1 кв.м, а житлова на 4,6 кв.м. Та зобов`язано КП «БТІ» внести поточні зміни до технічного паспорту.

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи 14.11.2001 року, після переобладнання загальна площа будинку АДРЕСА_1 становить 194,9 кв.м., а житлова площа - 100,4 кв.м., що підтверджується довідкою КП «БТІ» № 847-3/045/01 від 14.05.2013 року.

Статтею 331 ЦК України, встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За положеннями ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження в установлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

За змістом пп. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відноситься повноваження у галузі будівництва, а саме: надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), тобто заінтересовані особи зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво).

Процедура прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначена Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, якій затверджено Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року.

Відповідно до пунктів 1-3 зазначеного Порядку (у редакції час виникнення спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I - III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - Інспекція) поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація). Прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до IV і V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифіката. У разі прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, побудованих без наявності дозволу на виконання будівельних робіт до 31 грудня 2009 р., особливості реєстрації декларації та її форма визначаються Міністерством будівництва та житлово-комунального господарства. Датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката (п.11).

Порядок реєстрації прав на нерухоме майно визначений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.ст. 15, 16, зазначеного Закону (у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації проводиться органом державної реєстрації прав, на території якого розміщений об`єкт нерухомого майна або більша за площею його частина, на підставі відповідної заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникло право, або уповноважених ними (нею) осіб. До заяви додаються документи, перелік яких визначено законом. Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться в строк, що не перевищує чотирнадцяти робочих днів (крім випадків, встановлених у частині сьомій цієї статті) з моменту надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію та передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Після внесення до Державного реєстру прав відповідних записів видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності фізичних та юридичних осіб на новозбудовані, реконструйовані об`єкти нерухомого майна. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно підписується державним реєстратором прав і засвідчується печаткою (ст.18).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельні ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

З матеріалів справи убачається, що власниками здійснено самочинне будівництво, проведено реконструкцію спірного будинку. Органом виконавчої влади Слов`янської міської ради за зверненням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було прийнято рішення №418 від 22.06.2011 року, яким узаконено самочинне переобладнання спірного житлового будинку. Проте в матеріалах справи відсутні відомості, що реконструйований будинок введено в експлуатацію у передбаченому законом порядку. Матеріали справи не містять будь-яких даних про ухвалення рішення про прийняття в експлуатацію спірного житлового будинку або про відмову органів у його вирішенні; про оформлення права власності на реконструйований житловий будинок, про звернення позивачів до органів державної реєстрації для державної реєстрації та видачі свідоцтва.

Враховуючи, що питання щодо надання дозволу та прийняття в експлуатацію побудованого приміщення повинно вирішуватися у встановленому чинним законодавством порядку і законом не передбачено вирішення цього питання судом, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на самочинно реконструйований житловий будинок.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апеляційної скарги відповідача, що під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя було проведено значне поліпшення спірного будинку, яке призвело до істотного зростання його вартості, а тому, відповідно до ст. 62 СК України, певна частина цього будинку є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки такі вимоги є передчасними, право власності позивачів на новозабудову не вирішено. Проте сторони не позбавлені права на звернення до суду із відповідними вимогами після вирішення питання про введення в експлуатацію та реєстрацію права власності на реконструйований об`єкт нерухомості або про відшкодування витрат, понесених ним на переобладнання, перебудови, поліпшення житлових умов у спірному домоволодінні.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі та допущено порушення норм процесуального права, що призвело до невірних правових висновків у тих правовідносинах, що виникли між сторонами, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу відповідача частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне компенсувати відповідачу судовий збір, сплачений ним за подання апеляційної скарги у розмірі 1153,50 грн, за рахунок позивачів пропорційно.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2013 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені за подачу апеляційної скарги по 576 грн 75 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

М.С. Будулуца

Повний текст постанови складений 11 червня 2019 року.

Суддя-доповідач В.В. Папоян