ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/2675/17

провадження № 22-ц/4809/792/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Кіселика С.А., (суддя доповідач),

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Савченко Н.В.,

учасники справи: позивач - Публічне Акціонерне Товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач- Алімов Євген Володимирович,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 січня 2018 року, у складі судді Голосеніної Т.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 11 липня 2017 року на загальну суму 38 812 грн. 36 коп., з яких 9531грн. 82 коп. - заборгованість за кредитом, 3683 грн. 21 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 23272 грн. 93 коп. - заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1824 грн. 40 коп. - штраф (процентна складова), мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 03 березня 2011року відповідач отримав кредит у розмірі 12900 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак порушив умови договору та норми закону, які регулюють дані відносини, і має погасити заборгованість.

Заочним рішенням Олексадрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 січня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2011року на загальну суму 36487 (тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 96коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 9531 грн. 82 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3683 грн. 21 коп., заборгованості за пенею в розмірі 23272 грн. 93 коп., а також судові витрати на суму 1 600 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про його перегляд.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2019 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

13 березня 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що судовий розгляд справи проведено без участі відповідача, який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Крім того, під час розгляду справи суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи та при недоведеності обставин, які суд першої інстанції вважав доведеними ухвалив рішення яке є таким, що підлягає скасуванню.

Так позивач не довів факту встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 12900 грн., оскільки в анкеті - заяві від 03.03.11 року вказано кредитний ліміт в сумі 500 грн. Умови та Правила надання банківських послуг подані позивачем до суду не містять підпису боржника, а розрахунки заборгованості не є первинними документами які б підтверджували факт наявності заборгованості, а отже не є допустимими доказами. Банком незаконно в односторонньому порядку збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами. Крім того, судом не застосовано положення цивільного законодавства щодо строків спеціальної позовної давності.

Просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір на підставі досліджених доказів суд першої інстанції встановив, що 03 березня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 12900 грн. 00 коп.

У зв`язку з неналежним виконанням боржником договірних зобов`язань, станом на 11 липня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 9531 грн. 82 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 3683 грн. 21 коп., заборгованість за пенею у розмірі 23272 грн. 93 коп.

Договір передбачає відповідальність сторін у випадку невиконання його умов. Наявність угоди між сторонами підтверджується заявою позичальника, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а сума заборгованості - її розрахунком станом на 11 липня 2017 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач довів наявність факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків в розмірі зазначеному позивачем.

Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції погоджується частково і вважає, що разом із правильним висновком щодо наявності факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, суд першої інстанції не вірно визначився із сумою заборгованості яка підлягає стягненню із відповідача.

Так, колегією суддів встановлено, що з метою отримання кредитних коштів, ОСОБА_1 03.03.2011 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.9), що є невід`ємною частиною Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів Банку, які всі разом складаються Договір про надання банківських послуг.

Згідно з умовами кредитування ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до березня 2015 року та прийняв на себе відповідні зобов`язання щодо порядку повернення коштів банку.

В подальшому, в межах укладеного договору, після закінчення строку дії картки позивачу видавались кредитні картки із строком дії, відповідно до березня 2015, до червня 2015 року та до лютого 2019 року.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Із наданої позивачем виписки вбачається, що на протязі дії договору мала місце зміна розміру кредитного ліміту, а саме 07.04.2011 встановлено кредитний ліміт в сумі 1000 грн. 26.07.2011 року кредитний ліміт збільшено до 10400 грн., 25.06.2012 збільшено до 12900 грн., 08.12.2015 зменшено до 9030 грн., а 28.12.2015 до 6320 грн.

Банк свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконує в повному обсязі. Однак відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за Договором належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 11.07.2017 допустив заборгованість перед банком по поверненню кредитних коштів та процентів.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг є стандартною формою договору про надання банківських послуг, невід`ємною частиною якої є Пам`ятка Клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг - свідчить про звернення клієнта до Банку для відкриття йому банківського рахунка та/або надання йому інших банківських послуг.

У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розташовані на сайті банку www.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Анкеті- заяві.

Тобто, підписавши Анкету-заяву сторони погодили укладення договору шляхом приєднання. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів Банку та про це свідчить підпис Відповідача в Анкеті-заяві.

Договір приєднання - є одним із видів укладення договору та може застосовуватися при укладенні такого виду договорів як кредитний, договір про надання банківських послуг, договір укладення банківського вкладу тощо, що не заборонено положеннями ЦК України. Договір приєднання відповідно до положень ст.207 ЦК України також укладається з дотриманням письмової форми.

На момент укладення між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору про надання банківських послуг діяла єдина редакція вказаних Умов та Правил, з однаковими вимогами для всіх споживачів банківських послуг з кредитування за допомогою кредитних карток.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В свою чергу ОСОБА_1 не довів тієї обставини, що кредитний договір ним не укладався, а тому апеляційний суд виходить з того, що під час підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач був ознайомлений із Умовами, які діяли на час підписання заяви і є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Оформлення Відповідачем саме кредитної лінії підтверджується довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана Відповідачем та в якій зазначено: тип карти, тип кредитної лінії, валюта, відсоткова ставка, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення (тобто графік погашення), розмір комісії, пені, штрафів. Підписання довідки є доказом ознайомлення Відповідача з істотними умовами договору.

Згідно ст.207 ЦК України правочин вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами існують кредитні правовідносини і доводи відповідача щодо відсутності його підпису на наданому Банком до справи витягу з Умов та правил надання банківських послуг не спростовують цих висновків.

Пункт 2.1.1.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачає порядок нарахування і сплати відсотків та комісії, порядок погашення боргових зобов`язань за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.12.1 під борговим зобов`язанням за кредитом сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта.

Пункт 2.1.1.12.3 Умов передбачає, що погашення кредиту - поповнення картрахунку клієнтом в розмірі мінімального обов`язкового платежу шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта. Пункт 2.1.1.12.4. Умов вказує на термін внесення мінімального обов`язкового платежу, який повинен бути здійснений до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Платіж включає відсотки за користуванням кредитом, частину заборгованості по тілу кредиту, штраф. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 на боргові зобов`язання за кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено умовами для преміальних карток.

Відсотки за користування кредитом нараховуються в дату їх сплати, передбачену п. 2.1.1.12.14, при цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит стає простроченим.

Згідно з ст. 1048 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до п. 2.1.1.4.10 Умов кошти, отримані від позивальника для погашення заборгованості за кредитом, при реалізації банком права на стягнення неустойки, насамперед, напрвляються на погашення штрафів згідно розділів 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.8.1, 2.1.1.16.1 Умов, далі-комісій, далі - пені згідно розділу 2.1.1.12.6.1, далі - відсотків по овердрафту, тіла овердрафту, далі - штрафів згідно розділу 2.1.1.12.6.2 і 2.1.1.12.7.4, далі - простроченого тіла кредиту, далі - відсотків по сплаті по кредиту, далі - тіла кредиту до оплати, частина суми спрямовується на погашення заборгованості за кредитом.

Встановивши, що Банк протягом часу користування відповідачем кредитом двічі змінював відсоткову ставку за кредитним договором, судова колегія приходить до наступного висновку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.5 - 8) вбачається, що Банк з 01.09.2014 року підвищив розмір процентної ставки з 30% до 34,80%, а 01.04.2015 року підвищив вказаний розмір ще раз, до 43,20% річних.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.1056-1 ЦК України (в редакції від 01.01.2013 року, яка була дійсна на момент укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

В правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі за №6-1374цс17, суд вищої інстанції дійшов висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ КБ «ПриватБанк», в визначений ст.1056-1 ЦК України шлях, належним чином, письмово повідомило позичальника про зміну процентної ставки, а також доказів отримання відповідачем вказаного листа, про зміну умов договору, під розписку в матеріалах справи немає.

Суд не приймає до уваги посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на Умови та правила надання банківських послуг згідно яких, боржник зобов`язаний самостійно отримувати виписки про стан картрахунків, у тому числі відслідковувати розмір процентної ставки, оскільки вказані умови договору, щодо повідомлення протирічать визначеному Законом порядку є нікчемними.

Згідно із ст. ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» підвищило процентну ставку за користування кредитом без належного повідомлення про це відповідача, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню лише в межах попередньої відсоткової ставки.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.

За таких обставин судом було проведено перерахунок заборгованості за користування кредитом з застосуванням попередньої відсоткової ставки (30% річних).

Згідно розрахунку проведеного судом заборгованість ОСОБА_1 за первинною процентною ставкою з урахуванням коштів внесених клієнтом на погашення боргу за договором складає: (9531,82 грн./100 х 30/365 х1044 дні) - 6963,74 = 1215 грн.34 коп. заборгованості за процентами. Загальна заборгованість за кредитом становить (9531,82 + 1215,34 = 10747 грн. 16 коп.).

Щодо стягнення пені та штрафів, судова колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 2.1.1.12.6.1. Умов та Правил надання банківських послуг за несвоєчасну оплату послуг, передбачених договором клієнт сплачує банку пеню.

Щодо вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 штрафів колегія зазначає таке.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до правового висновку ВСУ у справі за №6-1374цс17, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 кредитного договору при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

Тобто у кредитному договорі за одне порушення встановлено два види відповідальності: штраф та пеня, що є порушенням ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За цих обставин суд вважає, що вказані Банком суми штрафів стягненню з відповідача не підлягають.

А отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у стягненні нарахованих Банком штрафів.

В той же час, колегія суддів враховуючи правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 200/11343/14-ц вважає за правильне застосувати позовну давність та за можливе змінити суму пені яка може бути стягнута, врахувавши строк визначений для спеціальної позовної давності у один рік.

Так у вищезгаданій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

ЦПК України передбачає, що у разі неявки без поважної причини або без повідомлення причин в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280).

Відповідно до частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини третя та четверта статті 128 ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Відповідно до частини четвертої статті 130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у матеріалах справи є поштовий конверт, адресований цим судом відповідачеві, разом із повідомленням про вручення поштового відправлення, повернутий відділенням поштового зв`язку за закінченням строку зберігання, а не через відсутність відповідача за місцем проживання.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення про проведення заочного розгляду справи суд першої інстанції прийняв із порушенням закону а отже суд апеляційної інстанції може застосувати строки позовної давності.

Вирішуючи питання щодо суми пені суд запропонував Банку надати розрахунок та методику його проведення з врахуванням обставин які були з`ясовані в ході розгляду справи, однак таких розрахунків Банком до суду не надано і в судовому засіданні представник Банку підтримав позов лише в частині стягнення основної заборгованості та процентів, що підтверджується поясненням представника Банку.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів дійшла висновку, що позов Банку підлягає задоволенню в частині стягнення основної кредитної заборгованості та процентів за первинною процентною ставкою.

Таким чином, керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст.377, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 січня 2018 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код ) заборгованість за кредитним договором в сумі 10747 грн. 16 коп., з яких 9531 грн.82 коп. заборгованість по тілу кредиту та 1215 грн. 34 коп. заборгованість за процентами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: Л.М.Дьомич

С.М.Єгорова