Ухвала

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Київ

справа № 569/19213/14-ц

провадження № 61-11041ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 травня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у якому просило стягнути солідарно із відповідачів на свою користь заборгованість за договором про іпотечний кредит № 725/05 від 22 червня 2005 року, станом на 09 лютого 2017 року у розмірі 1 342 607 грн 79 коп., яка складається з наступного: заборгованість за процентами у розмірі 789 606 грн 26 коп. та пеня за останній календарний рік у розмірі 553 001 грн 53 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ТОВ «Кредитні ініціативи»заборгованість за договором про іпотечний кредит № 725/05 від 22 червня 2005 року станом на 09 лютого 2017 року у розмірі 1 342 607 грн 79 коп., яка складається з наступного: заборгованість за процентами у розмірі 789 606 грн 26 коп. та пеня за останній календарний рік у розмірі 553 001 грн 53 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 15 травня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року відмовлено.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями статті 358 ЦПК України, виходив з того, що з моменту постановлення рішення місцевого суду минуло 1 рік 8 місяців, відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи на 24 липня 2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 27 травня 2017 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та поновити строк на апеляційне оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року, посилаючись на те, що 27 травня 2017 року був відсутнім за адресою, вказаною у повідомленні про вручення, у зв`язку із відпусткою, тому підпис у графі отримувача не вчиняв.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 травня 2019 року необхідно відмовити з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 про розгляд справи, призначений на 24 липня 2017 року, був повідомлений належним чином, що підтверджується його підписом у розписці про одержання повістки про виклик до суду від 27 травня 2017 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України у редакції 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Спеціальний порядок вручення повісток передбачений профільними нормативно-правовими актами. Як визначено Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, рекомендовані листи з позначкою «судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованими повідомленнями про їх вручення. Вони підлягають доставці додому (п. 92 правил).

Крім того, з рішення суду першої інстанції вбачається, що у судовому засіданні, яке відбулося 24 липня 2017 року, приймав участь представник відповідачів ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .).

Відповідно до частини п`ятої статті 76 ЦПК України у редакції 2004 року вручення судової повісти представникові особи, яка бере участь у справі, вважається вручення повістки і цій особі.

Проте рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року було оскаржено ОСОБА_1 до апеляційного суду лише 24 квітня 2019 року, тобто через 1 рік 8 місяців з часу його ухвалення.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 травня 2019 року.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 травня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко В. О. Кузнєцов Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко В. О. Кузнєцов