ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/5363/18

Провадження № 22-ц/790/3114/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач приватне акціонерне товариство «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Залеської Анастасії Сергіївни на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року у складі судді Сенаторова В.М.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року, а також середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 15 березня 2017 по 01 січня 2018 року у загальному розмірі 87492 грн. 83 коп.

Позовна заява мотивована тим, що він працював у приватному акціонерному товаристві «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» з 12 липня 2005 року по 15 березня 2017 року.

ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу Законів про працю України, про що міститься відповідний запис у трудовій книжці.

В день звільнення з роботи позивачу не виплачено заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року внаслідок відсутності грошових коштів.

ОСОБА_1 вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому з підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про зараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зазначає, що на запит ОСОБА_1 до відповідача надати відповідні розрахунки заробітної плати, приватне акціонерне товариство «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» надіслало відповідь, в якому вказало, що не має можливості надати документи.

Вважає, що на день пред`явлення позову до суду, позивачу не сплачено заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року та суму середнього заробітку відповідач зобов`язаний сплатити на користь ОСОБА_1 за час затримки. Загальна сума складає 87492 грн.83 коп.

Відповідно до виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 за період з 04 березня 2016 року по 22 лютого 2017 року загальна сума виплаченої заробітної плати, кошти надійшли від приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» та зазначені у таблиці - виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 в графі «Провод складає 87492 грн 95 коп - отже дана сума дорівнює заробітній платі ОСОБА_1 за 12 місяців.

Відповідно до загальної суми заробітної плати, виплаченої за 12 місяців у сумі 87492,95 грн, розмір середньої заробітної плати за 1 місяць складає 7291 грн. 07 коп.

В день звільнення з роботи позивачу не виплачено заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року, що складає заробітну плату 3645 грн 53 коп. / 7291 грн 07 коп: 2 = 3 645,53 грн. за пів місяця.

Вважає, що за період з 15 березня 2017 року по 01 січня 2018 року кількість невиплачених заробітних плат затримки складає: з 01 квітня 2017 по 01 січня 2018 - 11 місяців = 11 заробітних плат. 7291 грн 07 коп Х 11 міс 80201 грн77 коп, з 15 березня 2017 по 01 квітня 2017 за пів місяця: 7 291 грн 07 коп;2 = 3645 грн 53 коп, отже, загальна сума за період з 15 березня 2017 по 01 березня 2018 складає 83847 грн 39 коп / 80201 грн 77 коп + 3645 грн 53 коп = 83847 грн 30 коп, а за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 рік 87492 грн 83 коп / 83847, 30+3645, 53 грн = 87492 грн 30 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» про стягнення заборгованості по заробітній платні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено в повному обсязі.

26 квітня 2019 року представником ОСОБА_1 адвокатом Залеською А.С. засобами поштового зв`язку подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Залеська А.С. просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що судом першої інстанції не було всебічно та об`єктивно розглянуто всі обставини справи та подані сторонами докази, а був взятий до уваги лише висновок Торгово-промислової палати. Право на отримання заробітної плати гарантоване Конституцією, воно має бути захищено.

Оскільки немає доступу до документів первинного обліку праці та заробітної плати, до суду були надані докази, які не є документами первинного обліку праці та заробітної плати, проте за змістом є належним підтвердженням розміру заробітної плати працівника, проте, дані документи не були прийняті судом до уваги.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 травня 2019 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Залеської А.С. про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено.

Поновлено апелянту строк на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Залеської А.С. на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» про стягнення заборгованості по заробітній платні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 червня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» про стягнення заборгованості по заробітній платні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи до суду не подано.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що факт наявності невикористаних днів щорічної відпустки, як і сам факт звільнення позивача та не проведення з ним розрахунків заперечувався відповідачем, вказані обставини підлягали доказуванню у розглядуваній справі. Однак суду не надано належних та допустимих доказів. У трудових правовідносинах між відповідачемприватним акціонерним товариством «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» та його працівниками, зокрема з позивачем ОСОБА_1 з 13 березня 2017 року виникли та до тепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, які завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, які на ньому працювали, в період існування яких відповідач об`єктивно, з причин від нього незалежних був позбавлений можливостей виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників взагалі, в тому числі відносно позивача. У якості доказу позивач надав суду не завірену належним чином копію своєї трудової книжки з записом про його звільнення від 15 березня 2017 року, в той час коли підприємство підпорядковано третім особам, які призначені у порядку не передбаченому законом. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати позивач надав виписку з особистого розрахунку, яка не містіть ознак офіційного документу, тобто не засвідчена підписом посадової особи та печаткою підприємства (організації) установи, якою видано документ. Факт наявності у позивача невиплати заборгованості при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку не було доведено в судовому засіданні позивачем належними, допустимими доказами. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що листом директора приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» Є.С. Бігуняк повідомлено, що починаючи з березня 2017 року невстановленими особами діяльність приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу», а також доступ до виробничих потужностей та документів було заблоковано.

Стосовно зазначених неправомірних дій товариство звернулось до правоохоронних органів, якими було внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000152 та розпочато досудове розслідування. У зв`язку із тим, що невідомі особи по теперішній час незаконно блокують діяльність товариства, представники товариства не мають доступу до кадрового діловодства, а також до інших документів щодо фінансово-господарської діяльності. (а.с. 16).

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з кримінального провадження № 0000152, порушеного за частиною третьою статті 206 КК України «Протидія законній господарській діяльності» 18 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про те, що у період з 13 березня 2017 року невстановлені особи здійснюють протидію законній господарській діяльності приватному акціонерному товариству «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу», шляхом заборони відчуження майна, відчуження грошових коштів, встановлення обтяжень на майно, що належить товариству, шляхом захоплення майнового комплексу за адресою: Донецька область, м. Кіровське, чим заподіяно майнової шкоди у великому розмірі. Орган досудового розслідування - Головне управління національної поліції у м. Києві. (а.с. 58).

Висновком Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року № 2372/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» при вивільненні (звільненні) працівників повинен провести з ними розрахунок в день звільнення за умови: 1) виконання працівником своїх функціональних обов`язків, що має бути підтверджено лише документами з первинного обліку праці та заробітної плати, зокрема: штатним розписом; розцінками та нормами праці; наказами та розпорядженнями (на виплату премій, доплат, надбавок, матеріальної допомоги тощо); табелем обліку використаного робочого часу; розрахунково-платіжною відомістю; 2) провадження підприємством господарської діяльності.

Втрата контролю і доступу приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу», до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані за адресою:Донецька область, м. Хрестівка (до 2016 року м. Кіровське), у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 13 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями та іншим майном приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу», а, таким чином, і припинене провадження господарською діяльністю, знівелювала можливість заявника виконати зобов`язання згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, в саме: 15 березня 2017 року, 21 березня 2017 року, 24 березня 2017 року, 31 березня 2017 року, кожному звільненому працівнику приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. (а.с. 56-77).

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частини першої статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати заробітної плати, компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до частини другої статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року, у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначення строків зберігання документів, що затверджений Наказом Мінюсту України від 12.04.2012 року № 578/5 реєстраційні журнали, картки, в тому числі, але не виключно особисті картки робітників, електронні бази даних розпорядчих документів центральних та місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, організацій: з кадрових питань (особового складу) створюються та зберігаються на підприємстві.

Cтаттею 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 15 ЦК України встановлено, що право на захист цивільних прав та інтересів кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи викладене, єдиним документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України, складений та засвідчений уповноваженими особами із засвідчення форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) та зареєстрований в Реєстрі сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який наявний в матеріалах справи, тому факт наявності обставин непереборної сили і те, що невиплати належних звільненому працівникові сум відбулися не з вини власника підприємства, є доведеним відповідачем.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження свої позовних вимог позивачем ОСОБА_1 надана не завірена належним чином копія трудової книжки НОМЕР_2 , відповідно до даних якої, ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу», згідно запису 15 березня 2017 року звільнений з приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу». (а.с. 6).

Незавірену копію трудової книжки на підтвердження вказаних в ній відомостей в якості належного і допустимого доказу у справі суд прийняти не може. У відповіді від 23 жовтня 2017 року товариство повідомляло позивача, що з 13 березня 2017 року невстановленими особами діяльність ПрАТ «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» заблоковано, працівники товариства не мають доступ до кадрового діловодства. З копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 звільнено 15 березня 2017 року, тобто після блокування діяльності підприємства. Наказ про звільнення ОСОБА_1 на підставі якого здійснено відповідний запис до трудової книжки суду надано не було.

Крім того, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати позивач надав виписку з особистого розрахунку, яка не містіть ознак офіційного документу, не засвідчена підписом посадової особи та печаткою підприємства (організації) установи, якою видано документ.

З наданої роздруківки не є можливим встановити розмір заробітної плати ОСОБА_1 , рух грошових коштів щодо нарахування та виплат заробітної плати, а також розмір сум, належних працівникові при звільненні, зокрема, невиплаченої заробітної плати. Крім того, така роздруківка не є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження вказаних обставин та вимог позивача в розумінні статей 77-80 ЦПК України.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги апелянт не спростовував та сам підтвердив, що, оскільки немає доступу до документів первинного обліку праці та заробітної плати, до суду були надані докази, які не є документами первинного обліку праці та заробітної плати, проте, на думку апелянта, за змістом є належним підтвердженням розміру заробітної плати працівника.

Таким чином, суду не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б у сукупності давали підстави дійти висновку про наявність вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні позивача, оскільки невиплата належних звільненому працівникові сум відбулася через настання обставин непереборної сили.

Оскільки вина роботодавця є обов`язковою умовою для застосування положень статті 117 КЗпП України, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку із виплати середнього заробітку за час розрахунку при звільненні.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши, що у трудових правовідносинах між відповідачем приватним акціонерним товариством «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_1 , з 13 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, які на ньому працювали, в період існування яких відповідач об`єктивно, з причин від нього не залежних був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що заявлені позовні вимоги про середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі, що при ухвалені судового рішення суд першої інстанції не прийняв до уваги довідку форми ОК-5 від 26 квітня 2018 року, висновків суду не спростовують.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заборгованості по заробітній платі, про що обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі.

Роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

На підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі позивачем суду першої інстанції надано Індивідуальні відомості про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України за формою ОК-5 від 26 квітня 2018 року, згідно яких заробітна плата позивача, який працював в ПрАТ «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу», за березень 2017 року не нараховувалась.

У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Отже, працівник може вимагати від роботодавця всі виплати, на які він має право згідно з умовами трудового договору та законодавства, що застосовується. При цьому не має значення, здійснив роботодавець нарахування таких виплат чи ні.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Пунктом 5 розділу IV порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньої (годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 розділу IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середнього динна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей щодо кількості робочих днів згідно графіком роботи підприємства та фактично відпрацьованих позивачем, в тому числі з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості здійснити розрахунок заборгованості з заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року та відповідно позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Сам по собі факт звільнення позивача з ТОВ «ДТЕК шахта комсомолець Донбасу» 15 березня 2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог про виплату заборгованості з заробітної плати, оскільки за змістом ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Відповідні докази в матеріалах справи відсутні.

З відповіді відповідача вбачається неможливість надати документи кадрового діловодства, а також щодо фінансово-господарської діяльності щодо позивача у зв`язку із відсутністю доступу до них.

Разом з тим, відмова у задоволені позову в частині невиплати заборгованості з заробітної плати не позбавляє можливості позивача повторно звернутись до суду з відповідним позовом з наданням належних, допустимих та достатніх доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд доходить висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За таких обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно дост. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно дост. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст.367,374,375 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Залеської Анастасії Сергіївни - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова