Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 320/2314/15-ц

провадження № 61-8822св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя- доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 січня 2016 року у складі судді Дараган Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Осоцького І. І., Панкеєва О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 Вона є спадкоємцем першої черги, інші спадкоємці першої черги відсутні.

У визначені чинним законодавством України строки вона звернулася до Мелітопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 .

Проте постановою державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори від 11 березня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало ОСОБА_4 , у зв`язку із наявністю заповіту, складеного та посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу 25 липня 2014 року.

У цьому заповіті ОСОБА_4 заповів усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а також все те, на що він за законом буде мати право, ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що зазначений заповіт є недійсним, оскільки ОСОБА_4 переніс два інсульти, страждав раковим захворюванням гортані, а тому не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними на час складення заповіту 25 липня 2014 року.

Позивач просила суд визнати недійсним заповіт, складений 25 липня 2014 року ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Алейніковим В. Г., зареєстрований в реєстрі № 466.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 січня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним заповіт, який був складений 25 липня 2014 року ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Алейніковим В. Г. та зареєстрований у реєстрі за № 466.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно з висновком первинної посмертної судово-психіатричної експертизи від 15 вересня 2015 року № 551 ОСОБА_4 у період складання заповіту 25 липня 2014 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку. Ступінь психічних розладів у період складання заповіту 25 липня 2014 року був такий, що він не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що наявні у справі докази у сукупності повністю підтверджують той факт, що на момент складення заповіту померлий ОСОБА_4 не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, а тому визнав оскаржуваний заповіт недійсним.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 січня 2016 року у цій справі залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають наявним у матеріалах справи доказам, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, в тому числі і щодо поважності неявки представника відповідача до суду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволенню позову колегія суддів не встановила.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У липні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може бути покладено висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Такий правовий висновок закріплено у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року (провадження № 6-9цс12), однак суди при вирішенні цієї справи не врахували його і безпідставно задовольнили вимоги ОСОБА_1 Розгляд справи судом першої інстанції було проведено за відсутності відповідача та її представника, а тому відповідач фактично була позбавлена можливості реалізувати своє право на судовий захист та заявлення клопотання про призначення повторної експертизи.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подала до суду відзив, у якому просила суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначала, що проведена у справі первинна посмертна судово-психіатрична експертиза від 15 вересня 2015 року № 551 відповідає усім вимогам законодавства України та є належним доказом у цій категорії справ, а тому суди правильно поклали її в основу своїх рішень.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені обставини

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4

ОСОБА_1 у визначені чинним законодавством України строки звернулася до Мелітопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4

Постановою державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори від 11 березня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало ОСОБА_4 , у зв`язку із наявністю заповіту, складеного та посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу 25 липня 2014 року.

У цьому заповіті ОСОБА_4 заповів усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а також все те, на що він за законом буде мати право, ОСОБА_2 .

Відповідно до листа Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Мелітопольської міської ради Запорізької області від 10 березня 2015 року амбулаторна карта ОСОБА_4 в реєстратурі амбулаторії № 13 відсутня. Зі слів дільничного лікаря пацієнт знаходився під наглядом у лікаря невропатолога, амбулаторна карта знаходилась у хворого на руках. В останні місяці життя він також знаходився під наглядом в Мелітопольському міжрайонному онкологічному диспансері із діагнозом «Рак ротоглотки», який і став причиною смерті.

Згідно із листом Комунальної установи «Мелітопольська станція експертної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради від 10 березня 2015 року, 10 вересня 2014 року зареєстровано два виклики експертної (швидкої) медичної допомоги за місцем проживання ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ). Лікарі під час першого візиту хворого встановили діагноз «Cr гортані стадія IV - стадія IV. Сопор», а під час другого візиту констатували смерть.

У листі Комунальної установи «Мелітопольський онкологічний диспансер» Запорізької обласної ради від 11 березня 2015 року зазначено, що ОСОБА_4 знаходився на обліку з 18 червня 2014 року по 10 вересня 2014 року. На стаціонарному лікуванні ОСОБА_4 не перебував. У 2014 році ОСОБА_4 був взятий на облік з діагнозом: «Карцинома ротоглотки стадія IV група ІІ». Враховуючи запущену форму захворювання, супутні хвороби (два інсульти), ОСОБА_4 було рекомендовано симптоматичне лікування за місцем проживання, медичні препарати йому не призначалися.

Згідно з висновком № 551, складеним 15 вересня 2015 року за результатами проведення судовими експертами Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_4 у період складення заповіту 25 липня 2014 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, дисциркуляторна енцелафопатія, ішемічний інсульт 16 квітня 2013 року). Ступінь психічних розладів у період складання заповіту 25 липня 2014 року був таким, що він не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суду, і застосовані норми права

Статті 1233 ЦК України визначає заповіт як особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкоємці за законом спадкують тільки у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини (частина друга статті 1223 ЦК України). Таким чином, чинне спадкове законодавство України ґрунтується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця над положеннями закону.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Ця спеціальна норма відповідає змісту частини першої статті 225 ЦК України, згідно з якою правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та інше) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання заповіту недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (стаття 89 ЦПК України). Будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 10, 212-214, 314 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з`ясували обставини справи, надали правову оцінку висновку судової первинної посмертно судово-психіатричної експертизи від 15 вересня 2015 року № 551, показанням свідків, які були допитані у судовому засіданні, а також іншим доказам (листам комунальних установ, у яких ОСОБА_4 надавалася медична допомога), на підставі чого дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору не врахували правову позицію Верховного Суду від 29 лютого 2012 року (провадження № 6?9цс12), не заслуговують на увагу, оскільки висновки, яких дійшли суди під час вирішення цієї справи, не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові Верховного Суду України.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції були відхилені її клопотання та клопотання її представника про відкладення розгляду справи і справу розглянуто за їх відсутності, у зв`язку із чим суд порушив процесуальне право відповідача подати клопотання про призначення повторної судової експертизи. Після повернення матеріалів справи з висновком судово-психіатричної експертизи від 15 вересня 2015 року № 551 до суду, 10 і 24 грудня 2015 року були проведені судові засідання за участю ОСОБА_2 , однак, клопотання про проведення повторної судово-психіатричної експертизи вона не заявляла.

Інші доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судами доказів, висновків судів не спростовують, та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України зміна розподілу судових витрат не відбувається.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк