ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 635/8964/18

Провадження № 22-ц/818/2536/19

28 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Гуржій І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 08 січня 2019 року в складі судді Назаренко О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року до Харківського районного суду Харківської області подано позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в якому позивач просить суд визнати за нею право власності 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на автомобіль марки AUDI A8, а за відповідачем на автомобіль марки AUDI SQ7, стягнувши з відповідача, ОСОБА_3 , на користь позивачки компенсацію різниці вартості часток у праві власності в розмірі 1 026 742 гривні .

Разом з позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження та заборони дій пов`язаних з реєстрацією (перереєстрацією), зняттям з обліку автомобіля марки AUDI A8 загальний легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір ЧОРНИЙ, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ім`я ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) 13.10.2017 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ; та заборони відчуження та заборони дій пов`язаних з реєстрацією (перереєстрацією), зняттям з обліку автомобіля марки AUDI SQ7, загальний легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , колір ЧОРНИЙ, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , зареєстрований ім`я ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) 25.10.2017 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказала, що у позовній заяві позивачка ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на автомобіль марки AUDI A8 загальний легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір ЧОРНИЙ, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість якого складає 1197262 гривні - в порядку розподілу майна подружжя, залишити у власності відповідача автомобіль марки AUDI SQ7, загальний легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , колір ЧОРНИЙ, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , ринкова вартість якого складає 3250746 гривень стягнувши з відповідача, ОСОБА_3 , на користь позивачки компенсацію різниці вартості часток у праві власності в розмірі 1026742 гривні.

На теперішній час відповідач погрожує позивачці переоформленням права власності на автомобілі на своїх родичів або друзів з метою або уникнути розподілу майна з позивачкою або ускладнити для неї такий розподіл необхідністю ще й визнанням правочинів недійсними з сторони позивачки та оскільки такі погрози мають реальний характер та він має відповідно таку можливість, так як саме за відповідачем, ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вищевказані автомобілі, то існує загроза, що спірні автомобілі, які є об`єктами права спільної сумісної власності, можуть бути відчуженні відповідачем без згоди позивачки на користь третіх осіб, що може зробити неможливим виконання рішення суду щодо поділу майна подружжя.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження та заборони дій пов`язаних з реєстрацією (перереєстрацією), зняттям з обліку автомобіля марки AUDI A8 загальний легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір чорний, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ім`я ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) 13.10.2017 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ; та заборони відчуження та заборони дій пов`язаних з реєстрацією (перереєстрацією), зняттям з обліку автомобіля марки AUDI SQ7, загальний легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , колір ЧОРНИЙ, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , зареєстрований ім`я ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) 25.10.2017 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову скасувати та ухвали нову, якою відмовити в забезпеченні позову, посилаючись на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права. Зазначає, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються лише на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення та на підставі вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження та забороною дій пов`язаних з реєстрацією (перереєстрацією), зняттям з обліку спірних автомобілів, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу рухомого мана, яке було придбано під час шлюбу та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції судова колегія вважає правильними.

Відповідно до частини 1статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2статті 149 ЦПК Українизабезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судова колегія вважає, що обраний вид забезпечення позову, є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки йдеться лише про заборону проведення дій направлених на відчуження майна до розгляду справи по суті і не порушує прав ОСОБА_3 на володіння та користування майном.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 на недостатність доказів для вжиття заходів забезпечення позову, висновків суду не спростовують.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні ст.6 конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним («Шмалько проти України», № 60750/00, пункт 43/, рішення від 20 липня 2004 року; «Ромашов проти України», № 67534/01, пункт 42, рішення від 27 липня 2004 року; «ЮрійМиколайович Іванов проти України», № 40450/04, пункт 51, рішення від 15 жовтня 2009 року та інші).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 08 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді: І.В. Бурлака

А.І. Колтунова