Справа № 199/7520/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В.,при секретарі Куземі О.Г., за участі представника заявника - стягувача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гомілка Андрія Євгенійовича,заінтересована особа-боржник ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Гомілка Андрія Євгенійовича щодо примусового виконання виконавчого листа №199/7520/15-ц , просила зобов`язати останнього здійснити примусове виконання виконавчого листа №199/7520/15-ц шляхом звернення до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, а саме на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 55,2 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м.; 1/2 частину гаражу №3 з погрібом по АДРЕСА_2 , загальною площею 27.7 кв.м.

У підтвердження вимог зазначила, що на виконанні Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра у державного виконавця Гомілка Андрія Євгенійовича знаходиться виконавче провадженню №54328226 щодо примусового виконання виконавчого листа №199/7520/15-ц, який видано 03.07.2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсації 1/2 частини спільних грошових коштів подружжя в розмірі 603 520 грн.

18.07.2017 року було відкрито виконавче провадження за вказаною справою. Звернувшись 10.01.2019 року до адвоката заявник дізнався, що державним виконавцем не вчинялись дії щодо виконання судового рішення.

Виконавцю у заяві про відкриття виконавчого провадження було повідомлено про наявність у боржника нерухомого майна, однак ця інформація була проігнорована заявником.

Так, 01.11.2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом було винесене рішення про поділ спільної сумісної власності стягувана ОСОБА_2 та боржника ОСОБА_3 , згідно якого за боржником було визнано право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 55,2 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м.;1/2 частину гаражу №3 з погрібом по АДРЕСА_2 загальною площею 27,7 кв.м.

Крім того, при подачі виконавчого листа до виконання стягувач заявляв про необхідність накладення арешту на вказане майно, тобто про його наявність виконавцю було відомо одразу.

У судовому засіданні представник заявника підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився. Просив справу розглядати без його присутності, ухвалити рішення згідно чинного законодавства, про що надав суду відповідну заяву.

Суд вислухав пояснення представника заявника, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги заявника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено, що 14 липня 2017 року заявник звернулась до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 199/7520/15 від 03.07.2017 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частини спільних грошових коштів подружжя в розмірі 603520 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законам випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законам України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до вимог частини 2 статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом..

За таких умов посадові особи ДВС мають діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто при вчиненні виконавчих дій державні виконавці мають діяти виключно так, як передбачено відповідним Законам. Саме тому при вчиненні виконавчих дій державні виконавці мають керуватися вимогами Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Інструкцією з організації примусового виконання рішень та іншими законами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Брильовим Олександром Володимировичем 18.07.2017р., відкрито виконавче провадження № 54328226 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсації в розмірі 306520 грн.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 28.08.2017 року накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 51328226, виданий 01.08.2017 р.

Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гомілка А.Є. від 02.04.2019 року, накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 Крым того державним виконавцем здійснені запити до Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України щодо отриманих доходів. Заходи щодо встановлення у боржника грошових коштів, а також наявності у власності іншого рухомого майна, державним виконавцем не вчинялись.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що ст. 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Слід звернути увагу на позицію, яку неодноразово зазначав Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року (№ 5-рп/2013 Справа № 1-7/2013), що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав. (свобод, законних інтересів Фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53). Разом з тим, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке ухвалив суд, є невід`ємною частиною «права на суд», та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19.03.1997 в справі «Горнсбі проти Греції»).

Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.

Отже, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11.12.2008 в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Відтак, суд приходить до висновку, що державний виконавець при виконанні рішення суду допустив бездіяльність, не вчинив усіх передбачених законом заходів для виконання рішення суду, тому вимоги заявника в частині визнання бездіяльності державного виконавця Гомілка Андрія Євгенійовича є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо зобов`язання державного виконавця здійснити примусове виконання виконавчого листа № 199/7520/15 шляхом звернення до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, а саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 55,2 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м.; 1/2 частину гаражу №3 з погрібом по АДРЕСА_2 загальною площею 27,7 кв.м., суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1-2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинить Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а, якщо вони не визначені законом, встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пі: граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника..

В положеннях ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження» закріплено, що заходами примусового вико рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Оскільки державним виконавцем не встановлено наявність грошових коштів чи рухомого майна для виконання рішення суду, суд вважає, що вимоги заявника щодо зобов`язання державного виконавця здійснення примусового виконання виконавчого листа № 199/7520/15 шляхом звернення до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259,447-451 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гомілка Андрія Євгенійовича,- задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гомілка Андрія Євгенійовича в частині примусового виконання виконавчого листа, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 03.07.2017 року по справі № 199/7520/15 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсації Ѕ частини спільних грошових коштів подружжя в розмірі 603520 грн.

Зобов`язати державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гомілка Андрія Євгенійовича здійснити дії, передбачені статтями 48,50 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 03.07.2017 року по справі № 199/7520/15 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсації Ѕ частини спільних грошових коштів подружжя в розмірі 603520 грн.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали апеляційної скарги.

Суддя