РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/1872/19

пр. № 2/759/3410/19

02 квітня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 заявила позов про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 5721 грн. на погашення заборгованості за договором позики, в тому числі три проценти річних нараховані на заборгованість в сумі 472 грн., а також 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, за підстав неналежного виконання відповідачами зобов`язань за договором.

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 08.02.2019р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Правом на відзив відповідачі не скористались, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило.

Судом встановлено таке.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 05.03.2015 року видали ОСОБА_1 розписку про отримання від неї у борг 13 999 грн., які зобовязались повернути до 25.01.2016 року, шляхом сплати 1400 грн. щомісяця з 12 по 25 число місяця.

На час звернення до суду відповідачі повернули ОСОБА_1 8750 грн.

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Наявність розписки у позивача, вказує на те, що борг відповідачами не погашено, а тому суд визнає, що позов в цій частині вимог є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Останньою нормою встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, і вимоги позову про стягнення трьох відсотків річних в сумі 472 грн. підлягають задоволенню.

Виходячи з того, що розписка не містить даних про те в яких частках відповідачі взяли позику, суд приходить до висновку, що відповідати за зобов'язанями останні мають в рівних частках.

Що стосується вимог позову про відшкодування моральної шкоди, то в їх задоволенні слід відмовити, за необгрунтованістю законом.

Отже, позов може бути задоволено частково, відповідно до наведених висновків суду.

Судові витрати, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд покладає на відповідачів, пропорційно задоволеної частки вимог, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. Решту витрат суд відносить на рахунок держави.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст. ст. 13, 81, 258, 258, 265, 268, 281, 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , інші відомості в матеріалах справи відсутні) 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) грн. 50 коп. на погашення боргу за розпискою від 05.03.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , інші відомості в матеріалах справи відсутні) 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) грн. 50 коп. на погашення боргу за розпискою від 05.03.2015 року.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_2 ) на користь держави по 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп., з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий М.Ф. Сенько