ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року

м. Черкаси

справа № 711/2266/19 провадження № 22-ц/821/49/19 категорія на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Демократичне об`єднання майбутнього+»

представник відповідача: Давигора Світлана Анатоліївна

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2019 року (постановлену в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Позарецької С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Демократичне об`єднання майбутнього+» про визнання недійсним загальних зборів, про скасування протоколів загальних зборів від 13 березня 2016 року та від 04 грудня 2016 року про визнання статуту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСББ «Демократичне об`єднання майбутнього+» про визнання недійсним загальних зборів, про скасування протоколів загальних зборів від 13 березня 2016 року та від 04 грудня 2016 року про визнання статуту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії.

В позовній заяві просила визнати недійсними загальні збори ОСББ «Демократичне об`єднання майбутнього+» від 13 березня 2016 року та скасувати протокол № 1 від 13 березня 2016 року; визнати недійсними збори ОСББ «Демократичне об`єднання майбутнього+» від 04 грудня 2016 року та скасувати протокол зборів № 2 від 04 грудня 2016 року; визнати недійсним статут ОСББ «Демократичне об`єднання майбутнього+» в редакції від 13 березня 2016 року та зобов`язати Державного реєстратора скасувати його реєстрацію, судові витрати стягнути з відповідача.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачці.

Ухвала суду мотивована тим, що позовна заява позивача ОСОБА_1 не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, тому ухвалою суду від 25 березня 2019 року була залишена без руху, а особі, що подала позовну заяву надано строк на усунення вказаних недоліків.

06 травня 2019 року на виконання вимог ухвали суду від 25 березня 2019 року, яку ОСОБА_1 отримала 19 квітня 2019 року, надіслано суду ряд письмових документів, але ухвалою суду від 13 травня 2019 року позовну заяву вже було визнано неподаною та повернуто позивачу, оскільки на думку суду ОСОБА_1 не в повній мірі виконала вимоги ухвали про залишення її позовної заяви без руху.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2019 року і направити справу для продовження розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не законно зосередився на дотриманні загальних формулювань ст. 175 ЦПК України. Вимоги ухвали про залишення позовної заяви вважає, що вона виконала, оскільки суду були надані всі необхідні письмові матеріали, що були зазначені в ухвалі суду про залишення її позовної заяви без руху. Крім того, судовий збір також був нею сплачений у відповідному розмірі. Вважає, що повернення позовної заяви позбавляє її права на судовий захист.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Представник ОСББ «Демократичне об`єднання майбутнього+» - адвокат Давигора С.М. подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що ухвала районного суду є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги невмотивовані, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша статті 175 ЦПК України).

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Апеляційний суд також зазначає, що Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Національні органи влади, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення внутрішнього законодавства, їх роль обмежується перевіркою відповідності результатів такого тлумачення Конвенції. Це стосується, зокрема, тлумачення судами процесуальних норм, таких як строки подання документів або подання апеляцій (рішення у справі «Кунерт проти Польщі», заява № 8981/17, від 04 квітня 2019 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року, за наслідками розгляду цивільної справи № 705/1252/19 висловлено позицію, що Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Необхідно розрізняти поняття «право на суд не є абсолютним» та «право на доступ до правосуддя» у контексті виконання положень Конвенції, яка покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 виконуючи вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 25 березня 2019 року використала всі необхідні можливості для отримання та надання до суду ряду письмових документів, (тобто надала всі можливі докази у підтвердження позовних вимог), а також сплатила судовий збір по справі у визначеному розмірі.

Згідно висновку суду про повернення позовної заяви, визначальним моментом стало недотримання строків виконання ухвали суду та невідповідність доданих квитанцій про сплату судового збору з кількістю зазначених в опису документів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що строк пропуску на виконання ухвали суду є невеликим і зумовлений він настанням святкових днів «Пасхи» та «Дня міжнародної солідарності трудящих», що унеможливило отримання нею вчасно всіх необхідних доказів для подачі до суду, тому вважає, що дана обставина не може бути визначальною обставиною для висновку суду про повернення позовної заяви та, відповідно порушення її права на доступ до справедливого суду.

Таким чином, враховуючи, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що доступ до правосуддя має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права та втілював «право на суд» колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даному випадку дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, безпідставно позбавивши позивача можливістю скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Згідно 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищевикладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а матеріали справи підлягають поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Демократичне об`єднання майбутнього+» про визнання недійсним загальних зборів, про скасування протоколів загальних зборів від 13 березня 2016 року та від 04 грудня 2016 року про визнання статуту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії скасувати, матеріали цивільної справи направити до Придніпровського районного суду м. Черкаси для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст виготовлено 16 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді