Дата документу 11.06.2019 Справа № 335/5654/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/5654/18 Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко І.А.
№ 22-ц/807/2114/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2019 року у справі за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми збитків,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року Запорізька міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми збитків.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 08.01.2013 за № ЗП 99 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва «Реконструкція нежитлових приміщень НОМЕР_1 (літ. А-15) під офіс за адресою: АДРЕСА_1 (далі - об`єкт будівництва). Код об`єкту будівництва - 1230.1. За Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 - торгові центри, універмаги, магазини. Замовниками будівництва є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

28.02.2013 за № ЗП 02 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідачі не взяли участі у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя і не перерахували до місцевого бюджету міста Запоріжжя кошти пайової участі.

Внаслідок невиконання відповідачами встановленого статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов`язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі не отриманих коштів пайової участі.

В діях відповідачів наявний склад цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржників та завданими збитками; вина.

Крім того, позивачем були вжиті заходи для одержання такої вигоди.

Обов`язок прийняти участь у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя у відповідачів виник з дати реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт - 08.01.2013.

Відповідачі не виконали встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рішенням ЗМР № 77 зобов`язання і не взяли участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя. Кошти пайової участі на створення та розвиток інфраструктури міста Запоріжжя відповідачами до місцевого бюджету не перераховані.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наявний елемент складу цивільного правопорушення - протиправна поведінка.

Бездіяльність відповідачів завдала збитків територіальній громаді міста Запоріжжя в розмірі 97 511,20 грн.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій (частина 5 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції від 05.01.2013).

В пункті 2.2 Порядку визначено, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста Запоріжжя з урахуванням інших передбачених цим Порядком відрахувань становить для нежитлових будівель та споруд - 10% загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

З огляду на викладене, територіальна громада міста Запоріжжя була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури міста Запоріжжя кошти в розмірі, визначеному в пункті 2.2 Порядку - 10% кошторисної вартості будівництва.

Таким чином, збитки у вигляді упущеної вигоди, завдані територіальній громаді міста Запоріжжя дорівнюють величині пайової участі, яка мала бути сплачена відповідачами відповідно до вимог містобудівного законодавства України, розрахована в Порядку, а саме: 10% кошторисної вартості об`єкта будівництва.

Згідно з пунктом 15 декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області від 28.02.2013 за № ЗП 02, кошторисна вартість будівництва об`єкту становить 975 112,00 грн.

Обов`язок замовників будівництва взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту встановлено в статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Порядок участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначено в рішенні ЗМР № 77.

Невнесення відповідачами коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя є збитками, тобто об`єктивним зменшенням майнових благ територіальної громади міста Запоріжжя. Територіальній громаді міста Запоріжжя протиправними діями відповідачів завдано збитків в розмірі 97 511,20 грн.

Наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідачів.

Таким чином, наявний причинно-наслідковий зв`язок між неприйняттям відповідачами участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя та збитками, понесеними територіальною громадою міста Запоріжжя в розмірі 97 511,20 грн.

З огляду на викладене, відповідачі: знали про необхідність взяти участь у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя шляхом перерахування коштів пайової участі до місцевого бюджету міста Запоріжжя до моменту введення об`єкту в експлуатацію; мали можливість виконати свої зобов`язання; не виконали і не вжили дій, що свідчать про їх намір виконати зобов`язання.

11.04.2018 Запорізька міська рада в інтересах територіальної громади міста Запоріжжя з метою досудового врегулювання спору шляхом добровільного виконання зобов`язання відповідачами, звернулась до відповідачів з вимогою про відшкодування збитків в розмірі внеску пайової участі (лист від 30.03.2018 № 03/03- 21/00768). До вимоги додано розрахунок та обґрунтування збитків, а також встановлено строк виконання - двадцятиденний термін з дня отримання даної вимоги. Відповідачами вимоги не отримані на відповідних відділеннях поштового зв`язку.

Станом на дату подачі позовної заяви відповідачами вимога не виконана. Відповідачі не перерахували кошти пайової участі до бюджету міста та не вжили жодних заходів для виконання зобов`язання.

Таким чином, Запорізькою міською радою було вжито всіх можливих заходів для отримання доходу у вигляді надходження до бюджету суми коштів пайової участі.

З огляду на вищевикладене, в діях ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наявний склад цивільного правопорушення, що є підставою для стягнення збитків, а позивачем вжито всіх можливих заходів для одержання територіальною громадою м. Запоріжжя коштів пайової участі на створення та розвиток інфраструктури м. Запоріжжя в розмірі 97 511,20 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь Запорізької міської ради суму збитків в розмірі 97 511,20 грн. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь Запорізької міської ради суму судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Запорізька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить приміщення АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Морозовою В.М. 29.04.2010, р.№ 1127.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить Ѕ частина приміщення АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Вовк І.І. 26.09.2011, р.№ 9399.

Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить Ѕ частина приміщення АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Вовк І.І. 26.09.2011, р.№ 9399.

08.01.2013 за № ЗП 99 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва «Реконструкція нежитлових приміщень НОМЕР_1 (літ. А-15) під офіс за адресою: АДРЕСА_1 (об`єкт будівництва). Код об`єкту будівництва - 1230.1. За Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 - торгові центри, універмаги, магазини. Замовниками будівництва є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

28.02.2013 за № ЗП 02 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

11.04.2018 Запорізька міська рада в інтересах територіальної громади міста Запоріжжя з метою досудового врегулювання спору шляхом добровільного виконання зобов`язання відповідачами, звернулась до відповідачів з вимогою про відшкодування збитків в розмірі внеску пайової участі (лист від 30.03.2018 № 03/03- 21/00768). До вимоги додано розрахунок та обґрунтування збитків, а також встановлено строк виконання - двадцятиденний термін з дня отримання даної вимоги. Відповідачами вимоги не отримані на відповідних відділеннях поштового зв`язку, про що надано відповідні підтвердження.

Досліджуючи обставини справи та чинне законодавство, яке регулює спірні відносини, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 2 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (частина 3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції від 05.01.2013, що діяла на дату реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації).

24.12.2012 Запорізькою міською радою прийнято рішення № 77 (рішення №77), яким затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя (Порядок).

19.01.2013 рішення № 77 оприлюднене в офіційному виданні Запорізької міської ради - газеті «Запорозька СІЧ».

В пунктах 1.4, 1.5 Порядку закріплено обов`язок замовника взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя шляхом перерахування коштів замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до бюджету розвитку м. Запоріжжя.

В силу приписів статті 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах повноважень, визначених законом, є обов`язковими до виконання на відповідній території.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обов`язок замовника будівництва взяти участь у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язковим в силу закону.

Тож суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржене.

Разом з тим, суд першої інстанції послався на пропуск позивачем строку позовної давності.

Так, обов`язок прийняти участь у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя у відповідачів виник з дати реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт - 08.01.2013.

Відповідачі не взяли участі у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя і не перерахували до місцевого бюджету міста Запоріжжя кошти пайової участі.

Згідно з пунктом 15 декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області від 28.02.2013 за № ЗП 02, кошторисна вартість будівництва об`єкту становить 975 112,00 грн.

Згідно ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", кошти пайової у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта до будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Так, в даному випадку, об`єкт прийнятий в експлуатацію 28.02.2013.

Тобто, строк оплати, визначений Законом, закінчився 28.02.2013.

Представник позивача зазначав, що позивач не знав та не міг знати, що права та інтереси територіальної громади м. Запоріжжя фактично порушені з 01.03.2013, оскільки Департамент архітектури та мостобудування Запорізької міської ради є виконавчим органом ЗМР, яка реалізує повноваження виконавчих органів міської ради у галузі мостобудування та архітектури. 12.06.2015 на адресу Департаменту надійшла вимога Державної фінансової інспекції в Запорізькій області, копію якої 12.06.2015 передано до Запорізької міської ради.

У зв`язку з чим, вважає, що Запорізька міська рада 12.06.2015 довідалась про порушення відповідачами свого права на отримання коштів пайової участі у зв`язку із здійсненням відповідачами будівельних робіт, а тому ЗМР звернулася до суду з дотримання встановлених строків позовної давності.

Суд першої інстанції надав оцінку таким твердженням та зазначив, що відповідно до копії листа Районної адміністрації по Орджонікідзевському району від 12.04.2013, №Ко-0139, відповідача ОСОБА_1 було повідомлено, що даним органом отримано повідомлення про отримання декларації про готовність об`єкта в експлуатацію від 28.02.2013 № ЗПІ 02 нежитлового приміщення АДРЕСА_2

Так, у відповідності до п.п.1.1, 1.2, 1.3 Положення про районну адміністрацію Запорізької міської ради по Жовтневому, Заводському, Комунарському, Ленінському, Орджонікідзевському, Хортицькому, Шевченківському району, затвердженого Рішенням Запорізької міської ради від 22.06.2011 №29: районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому, Заводському, Комунарському, Ленінському, Орджонікідзевському, Хортицькому, Шевченківському району є виконавчим органом Запорізької міської ради в районі міста; районна адміністрація є складовою частиною єдиної системи місцевого самоврядування у місті. Районна адміністрація підзвітна і підконтрольна міській раді, підпорядкована виконавчому комітету міської ради, міському голові. Районна адміністрація забезпечує комплексний соціально-економічний розвиток району та реалізацію політики міської ради у визначених законодавством сферах управління.

Згідно розпорядження голови районної адміністрації від 28.03.2014 №185, нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , присвоєно поштові адреси.

Згідно п. 4 рішення ЗМР від 24.12.2012 № №77, Інспекції архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області повинні надавати до виконавчого комітету Запорізької міської ради інформацію щодо суб`єктів, які подали на реєстрацію до інспекції декларацію про готовність об`єкту до експлуатації або заяву про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та видачу сертифіката з визначенням кошторисної вартості будівництва об`єкту.

Згідно п. 4.3. Порядку, затвердженого рішенням ЗМР від 24.12.2012 №77, Департамент фінансової та бюджетної політики міської ради за даними виписок органу державної казначейської служби щомісячно до 5-го числа надає департаменту архітектури та містобудування міської ради інформацію про надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Запоріжжя в розрізі платників.

Контроль за виконанням Порядку №77 покладено на: відповідно до п. 5 Рішення ЗМР від 24.12.2012 №77 першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Свіркіна Д.О., заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Гладченка С.М. та постійну комісію з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації та земельних відносин ( ОСОБА_4 ).

Згідно п. 4.5. Порядку №77, контроль за виконанням умов договорів про пайову участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя здійснює департамент архітектури та містобудування міської ради.

Таким чином, Запорізька міська рада повинна була належним чином організувати свою діяльність з контролю за виконанням Порядку №77 та забезпечувати належне виконання керівництвом та працівниками Департаменту архітектури та містобудування міської ради, їх посадових обов`язків.

Разом з тим, Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-2469цс16, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.07.2018 р. у справі №904/8637/17.

Таким чином, позивач повинен був знати (міг довідатися) та належним чином контролювати порядок та строки оформлення договорів пайової участі, які повинні бути укладені з замовниками будівельних робіт відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, затвердженого рішенням ЗМР від 24.12.2012 №77, а тому невиконання позивачем свого обов`язку, передбаченого законом, не звільняє його від відповідальності за дотримання строків позовної давності.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що він не знав та не міг довідатися про порушення свого права до 2015 року, а також доказів переривання строку позовної давності або клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, судова колега враховує наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття "позовна" має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи заяви відповідачів про застосування строку позовної давності до вказаних позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог, тому відмовив у задоволенні позову.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 18 червня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков