Постанова

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Київ

справа №521/6779/16-ц

провадження № 61-19883св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року в складі судді Громік Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

Уквітні 2016року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 54 185,98 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 12 лютого 2016 року складає 1 413 170,47 грн.

У вересні 2016року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 , про захист порушених прав споживача, визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 лютого 2008 року станом на 12 лютого 2016 року в сумі 54 185,00 доларів США, яка складається з:заборгованості за кредитом -48361,77доларів США,заборгованості за відсотками та за користування кредитом - 3034,21доларів США, заборгованості зі сплати комісії - 1036,42грн,заборгованості зі сплати пені - 4194,96 грн,штрафу (фіксована частина) - 250,11грн,штрафу (процентна ставка) - 69139,44 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року залишено без руху з підстав несплати заявником судового збору за подачу апеляційної скарги до суду та надано строк для усунення вказаних недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року, апеляційний суд виходив із того, що заявником не виконані вимоги ухвали та не усунуті недоліки скарги.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

Уквітні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального правата неправильним застосування норм матеріального права.

У касаційній скарзізаявник вказуєна те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що Закон України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого вона звільняється від сплати судового збору, не підлягає застосування до спірних правовідносин.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 521/6779/16-ц (провадження № 61-19883св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

03 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу Сердюку В. В.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її постановлено з додержанням норм процесуального права. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України (у редакції на час її постановлення) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, щорішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 січня 2017 року апеляційна скарга залишена без руху, у зв`язку з тим, що заявником не сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду та наданий строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно із рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а. с. 166, 167) копія ухвали Апеляційного суду Одеської області від 12 січня 2017 року отримана ОСОБА_1 особисто 21 січня 2017 року та її представником ОСОБА_3 25 січня 2017 року.

Станом на 27 лютого 2017 рокувимоги ухвали заявник не виконала, недоліки скарги не усунула, у зв`язку з чим ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно із статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Законом України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, справляється судовий збір.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору.

Також пільги щодо сплати судового збору передбачено статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним законом, що гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Зокрема, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав (частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з вказаною нормою права звільненню від сплати судового збору підлягають споживачі за подання ними позовів для захисту своїх порушених прав. Звільнення від сплати судового збору всіх учасників такого спору не передбачено.

Отже, споживачі звільняються від сплати судового збору лише у справах за їх позовами за умови, що ці позови стосуються порушення їх прав як споживачів. Позов кредитора до споживача про стягнення заборгованості не стосується захисту прав споживача, а навпаки пов`язаний з допущеними споживачем порушеннями умов кредитного договору. Тому при оскарженні рішення суду, яким вирішено такий позов, споживач зобов`язаний сплатити судовий збір за подачу апеляційної чи касаційної скарги в установленому законом порядку та розмірі.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 серпня 2018 року (справа № 361/1816/17, провадження № 61-9533св18), від 20 березня 2019 року (справа № 490/9711/15-ц, провадження № 61-9795св18), від 27 березня 2019 року (справа № 756/591/16, провадження № 61-37717св18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Отже Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи та оцінювати докази.

З матеріалів справи слідує, що правовідносини сторін випливають з кредитного договору, укладеного 08 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху, а в подальшому визнаючи її неподаною та повертаючи заявнику, апеляційний суд правильно виходив із того, що норма частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільняє від сплати судового збору лише осіб, які звертаються із позовом про захист прав споживачів, в цьому випадку ОСОБА_1 оскаржувала рішення суду першої інстанції не лише в частині її зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору, а також в частині стягнення з неї на користь банку заборгованості за кредитним договором, а тому за позовні вимоги про стягнення заборгованості особа, яка не згодна з рішенням суду та подала апеляційну скаргу, зобов`язана сплатити судовий збір.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що Закон України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого вона звільняється від сплати судового збору, не підлягає застосування до спірних правовідносин, не заслуговують на увагу, оскільки при оскарженні рішення суду, яким вирішено позов кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором, споживач зобов`язаний сплатити судовий збір за подачу апеляційної чи касаційної скарги в установленому законом порядку та розмірі.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене вище дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін із підстав, передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк
А. І. Грушицький І. М. Фаловська