ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 635/8626/18

Провадження № 22-ц/818/4491/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: Височанська селищна рада Харківського району Харківської області,

відповідач: ОСОБА_1 ,

третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області до ОСОБА_1 третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за апеляційною скаргою Височанської селищної ради Харківського району Харківської області на рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року в складі судді Савченко Д.М.,

встановив:

У листопаді 2018 року Височанська селищна рада Харківського району Харківської області звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 за період проживання в селищі міського типу характеризується як замкнута особа, веде відокремлений спосіб життя, з сусідами не спілкується. У разі виникнення конфліктних ситуацій, пов`язаних з її малолітнім сином ОСОБА_2 , спілкування завжди відбувається негативно, постійні лайки та образи. Своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина ОСОБА_2 не виконує у повному обсязі. На вчинки дитини не реагує, тим самим спонукає його до неадекватної поведінки в соціумі. На протязі декількох років на конфліктні ситуації у закладах освіти не реагує. ОСОБА_1 усіляко заохочує ОСОБА_3 до неконструктивних дій, категорично відмітає всі зауваження та звернення до неї. Перед мешканцями смт. Високий та усіма, хто приходить та звертається зі скаргами на її сина, не реагує, захищає його та говорить, що нічого страшного не відбулося, або взагалі відвертається і робить вигляд, що нікого не чує і не реагує на те, що до неї звертаються люди. Коли виникають конфліктні ситуації з суспільством, мати завжди підтримує сина, виправдовує найгірші його вчинки, постійно звинувачує абсолютно всіх у суб`єктивному ставленні до ОСОБА_3 . Мати постійно нехтує допомогою психолога та соціальних педагогів, які пропонують їй допомогу для вирішення психологічної проблеми її дитини. Таким чином, своїми діями та захистом перед людьми ОСОБА_1 спонукає свого сина ОСОБА_2 до неправомірних дій та підтримує його в повному обсязі. ОСОБА_1 завжди підтримує свого малолітнього сина в тому, що він агресивно та неадекватно поводиться з людьми, спускає собаку на дітей, які йдуть з батьками з ДНЗ, наносить тілесні ушкодження людям похилого віку та взагалі шкодить населенню смт. Високий. Сама ж мати вважає свою дитину бездоганною, інтелектуально розвиненою, жертвою суспільної суб`єктивності.

В зв`язку з цим просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з неї аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь Височанської селищної ради Харківського району Харківської області на утримання малолітнього сина.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила її задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти позову, просили у його задоволенні відмовити.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначила про відсутність підстав для позбавлення позивача батьківських прав щодо її сина ОСОБА_2

Відповідач 22.03.2019 року надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позбавлення її батьківських прав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Також повідомила про відсутність повноважень депутата округу №18 Височанської селищної ради на видачу характеристики щодо відповідача, а справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень закриті та відносяться до періоду 2013-2015 років.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року у задоволенні позову Височанської селищної ради Харківського району Харківської області до ОСОБА_1 , Третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовлено.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції, Височанська селищна рада Харківського району Харківської області звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

06 вересня 2019 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними і зробленими у відповідності із зібраними у справі доказами.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до статтей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до частини 1 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Крім цього, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан( стаття 150 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 20.04.2005 року, серії НОМЕР_2 від 21.06.2006 року.

Відомості щодо батька дітей записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України.

Діти проживають з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з довідкою виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 19.11.2018 вих.№3017/02-31.

Відповідно до характеристики, наданої депутатом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області 18.09.2018 щодо відповідача, батьківські обов`язки остання не виконує, діти агресивні та не виховані, на вчинки дітей не реагує, тим самим спонукає їх до неадекватної поведінки.

З листа Харківського районного суду Харківської області від 08.10.2018 вих.№11-03/199/2018, а також постанов Апеляційного суду Харківської області від 18.11.2014, 25.11.2014, 15.07.2015, убачається, що ОСОБА_1 притягалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за період липень 2013 року - жовтень 2014 року чотири рази по справам №635/7007/13-п, 635/4468/14-п, 635/8473/14-п, 635/9181/14-п.

Водночас інші провадження у справах про адміністративні правопорушення закриті.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що адміністративні правопорушення за ст. 184 КУпАП, за які притягнуто відповідача за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинені у 2013-2014 роках.

Відповідно до ст.39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Таким чином, відповідач вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню.

Відповідно до листа Харківського ВП ГУНП в Харківській області від 10.10.2018 вих.№10558/119-90/01/20-2018 ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягалась.

ОСОБА_1 працює на ВАТ «Дифлон» укладчиком-пакувальником з 06.02.2019 по теперішній час, характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою від 05.03.2019 вих.№25.

Харківською районною державною адміністрацією надано суду висновок від 20.05.2019 вих.№01-22/1091, відповідно до якого дитина категорично заперечує проти позбавлення його матері батьківських прав щодо нього і в його родині немає несприятливих умов. Службою у справах дітей райдержадміністрації було підготовлено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки не виявлено порушень прав цієї дитини в біологічній сім`ї внаслідок ухилення матері від батьківських обов`язків.

За правилами статті 19 СК України висновок органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працевлаштована, має заробіток, доказів того, що вона зловживає спиртними напоями, притягувався до кримінальної відповідальності, матеріали справи не містять.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що вона піклується про дітей, займається їх вихованням.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивачем, крім відомостей про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності та негативної характеристики депутата, інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог не надано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Височанської селищної ради Харківського району Харківської області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко