Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Ходька В.М., за участі секретаря судового засідання Якимової О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (далі відповідач 1), ОСОБА_2 (далі відповідач 2), про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за участі позивача ОСОБА_1 , відповідача 2 - ОСОБА_2 -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк - 2 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона не звернулась вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини із поважних причин, оскільки понад місяць перебувала на стаціонарному лікуванні, спочатку самостійно із діагнозом пневмонія, а потім із малолітнім сином, а також через необхідність доглядати за малолітньою донькою. Вважає, що пропуск нею строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому звернулася до суду з відповідним позовом.

Представник відповідача 1 надав відзив в якому виклав свої заперечення проти позову посилаючись на те, що визначення додаткового строку для прийняття спадщини за позовом спадкоємця, який його пропустив може бути здійснено лише за наявності поважної причини такого пропуску, наявність якої має бути доведена позивачем належними і достатніми доказами, просив прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідач 2 подала заяву до суду про визнання позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.01.2019 року вказаний позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.02.2019 року, ухвалою суду від 04.03.2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті, ухвалою суду від 01.04.2019 року витребувалися певні докази, судові засідання неодноразово відкладались через неявку учасників справи та неможливість розгляду справи на підставі наявних доказів.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Відповідач 2 позов визнав, не заперечував проти його задоволення.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.27).

Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на 2/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_3 на підставі свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на квартиру від 02.10.1997, свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2009 і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23645316 від 21.08.2009 (а.с.34-35, 37-38).

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 03.07.1974 року (а.с.13), а тому позивач за загальним правилом може бути спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 13493 ОСОБА_1 з 05.08.2018 року по 29.08.2018 року перебувала на лікуванні КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради з діагнозом негоспітальна пневмонія ІІІ групи, клас ризику ІІІ (а.с.22-25), а з 28.10.2018 по 01.11.2018 року на стаціонарному лікуванні в КУ "Обласна інфекційна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради перебував її син ОСОБА_4 , що підтверджується виписним епікризом із історії хвороби № 6519 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 25.10.2012 року (а.с.25-26).

Крім того, ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 18.07.2017 року (а.с.21).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.ст.1216-1218, 1220-1221, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Натомість у судовому засіданні встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, про що зазначено позивачем. ОСОБА_1 вказала, що усно звернулась до нотаріуса, яким було роз`яснено, що вона пропустила строк звернення про прийняття спадщини, і вона одразу звернулася до суду із позовом. Письмових доказів звернення до нотаріусу не надано.

Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно з пунктами 1.2. ,1.3., 2.2, глави 10, розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що предметом доказування в цій справі, крім наявності поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, також є встановлення кола спадкоємців, що прийняли спадщину за законом чи за заповітом, тобто встановлення належності відповідачів, доведення наявності або відсутності спадкової справи стосовно спадкодавця, обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, також необхідно встановити чи не відмовлявся позивач від права на спадщину тощо.

Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні ОСОБА_1 було роз`яснено про її обов`язок доведення вказаних обставин і надання відповідних доказів, а також роз`яснено про наслідки невчинення таких процесуальних дій, про сприяння судом у реалізації позивачем її прав. Незважаючи на це позивач не побажав надати додаткові докази та пояснення і наполягав на розгляді справи за наявними матеріалами.

Надаючи правову оцінку доказам наданими позивачем, судом враховано вимоги викладені у статтях 76-82, 89 ЦПК України, якими передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані можуть встановлюватися письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту доказів наданих позивачем в обґрунтування своїх вимог, неможливо встановити коло спадкоємців, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , наявність або відсутність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту, заяви позивача про відмову від прийняття спадщини, інших обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, тобто позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог.

Вирішуючи питання про наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд виходить з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В постанові Верховного Суду України 26.09.2012 року по справі №6-85цс-12 зазначається, що правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані ,якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Ця позиція Верховного Суду України є обов`язковою для всіх судів у відповідності з іст.360-7 ЦПК України.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України від 6 лютого 2013 року у справі 6-167цс 12 прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийнята спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Об`єктивних, непереборних, істотних труднощів у позивача для вчинення ним дій по поданню до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті матері не було. Обставини, на які посилається позивач, такими не є, поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини позивач не навів.

Посилання позивача на перебування на стаціонарному лікування протягом біля місяця та наявність на утриманні двох малолітніх дітей, судом не приймається як поважні причини пропуску звернення до нотаріусу, виходячи з наступного.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо.

Разом з тим, пунктами 3.5, 3.23, 3.24 глави 10 «Видача свідоцтв про права на спадщину» Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, в окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, передбачено можливість надіслання заяви про прийняття спадщини поштою.

Таким чином, чинне законодавство України передбачає декілька варіантів порядку реалізації громадянами права подання заяви про прийняття спадщини. У випадку, якщо фізична особа за станом свого здоров`я або іншими причинами не має можливості прийти до нотаріальної контори, то така особа може запросити нотаріуса додому для особистого написання заяви у присутності нотаріуса або ж направити таку заяву поштою з обов`язковим засвідченням справжності підпису заявника.

Тобто, переважну більшість часу, який надається спадкоємцю для прийняття спадщини, позивач мав можливість реалізувати своє право, але не зробив цього та не надав жодного доказу неможливості звернення до нотаріуса.

Позивач не скористався жодним з зазначених способів реалізації свого права та окрім того, без поважних причин пропустив встановлений чинним законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини без поважних причин та взагалі не звертався до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини, необхідних доказів по справі не надав, суд дійшов переконання, що у задоволенні даного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В АЛ И В:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач 1 - територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, адреса: просп. Соборний, буд.206, м. Запоріжжя, 69105, .

Відповідач 2 - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст рішення складено 10.06.2019 року.

Суддя В.М. Ходько