Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1906/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., за участю представника позивача за первісним позовом та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору адвоката Фарковця М.І., представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_2 та третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 - адвоката Дидинської Б.М., третьої особи ОСОБА_3 , представника відповідача Фанчиківської сільської ради Мар`яна Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Фанчиківської сільської ради, треті особи із самостійними вимогами щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі - продажу недійсним, та за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі - продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В :

29.06.2017 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до Виногардівського районного суду Закарпатської області із позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 січня 2003 року позивачці було видано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК № III 029240. 17 березня 2003 року ліквідаційною комісією ПСП "Фанчиківське" розглядались заяви працівників про передачу їм у часткову приватну власність будівлі швейного цеху ПСП "Фанчиківське". Серед заяв які розглядались була і заява позивачки. Рішенням ліквідаційної комісії заяви задоволено. Цього ж дня за актом прийомки - передачі будівлю швейного цеху ПСП "Фанчиківське", що в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 . Вародія, б/н, позивачці було передано 11/100 часток у власність. Подальшим оформлення документів про право часткової приватної власності будівлі швейного цеху ПСП "Фанчиківське" займався покійний чоловік позивачки ОСОБА_8 , для чого позивачка надала йому довіреність щоб він зміг представляти її інтереси з питань реєстрації права власності. Ця довіреність посвідчувалась посадовою особою Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області. Позивачці було роз`яснено, що за цією довіреністю представник не має право розпорядження нерухомим майном і таке правило відповідало її внутрішній волі. Зимою 2017 року позивачка дізналась від свого сина ОСОБА_1 , що належна їй на праві приватної спільної власності 11/100 часток будівлі швейного цеху продано її покійним чоловіком - ОСОБА_8 , який від імені позивачки на підставі довіреності, уклав угоду купівлі-продажу належної їй частки на користь відповідача ОСОБА_2 . З цим позивачка не погоджується, оскільки не мала на меті відчужувати у будь-який спосіб належну їй частку і вказаною довіреністю уповноважувала довірену особу виготовити документацію необхідну для реєстрації права власності на її частку і аж ніяк не укладати угоду по відчуженню.

З договору купівлі - продажу частини будівлі швейного цеху укладеного та посвідченого 05.10.2006 року державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. вбачається, що сторонами цього договору є довірені особи, які діють в інтересах інших (третіх) осіб. В інтересах позивачки та в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 діяв ОСОБА_8 як "продавець". Покупцем по цьому договору діяла за дорученням ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 .

Позивачка вважає, що цей договір укладений у супереч її дійсному волевиявленню, такий не відповідає діючому законодавству України, оскільки за наданою довіреністю спірний договір купівлі - продажу не мав бути посвідчений нотаріально оскільки відповідно до ч. 3 ст. 245 ЦК України довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами.

Довіреність на підпис позивачці приніс додому її покійний чоловік і підписувала її вона вдома. Звертає увагу суду на посвідчувальний напис, який є на звороті довіреності у вигляді штампу в якому не зазначено якою посадовою особою та якого органу довіреність посвідчувалась. Не зрозумілим є яким чином і яку особу встановлювалось і перевірялось на дієздатність.

У зв`язку з наведеним позивачка звернулася до суду та просить суд визнати довіреність видану у с. Фанчиково Виноградівського району Закарпатської області 05 вересня 2006 року нікчемною; визнати договір купівлі - продажу частини будівлі швейного цеху від 05 жовтня 2006 року в частині відчуження належної позивачці на праві приватної спільної власності 11/100 часток будівлі швейного цеху, що знаходиться у АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 недійсним; вирішити питання правових наслідків недійсності правочину відповідно до ст. ст. 215-217 ЦК України; стягнути з відповідача судові витрати на користь позивачки.

25.09.2017 року до Виноградівського районного суду подано позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , як третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Ухвалою суду від 24.10.2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залучено до участі у справі як третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, позовну заяву третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору об`єднано в одне провадження з первісним позовом та залучити до участі у справі за первісним позовом у якості співвідповідача Фанчиківську сільську раду.

В обґрунтування позову треті осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 та ОСОБА_7 посилаються на те, що у числі довірителів по договору купівлі-продажу частини будівлі швейного цеху від 05 жовтня 2006 року, який було укладено між ОСОБА_8 , що діяв на підставі довіреностей № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 посвідчених Фанчиківською сільською радою 05.09.2006 року, є їхні спадкодавці ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Про укладений договір купівлі продажу вони дізнались літом 2017 року від позивачки ОСОБА_4 , яка розповіла про те , що її покійний чоловік ОСОБА_8 на підставі підроблених довіреностей продав відповідачу ОСОБА_2 через його довірену особу ОСОБА_3 44/100 частини будівлі швейного цеху, що знаходиться в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 з яких 22/100 часток належали ОСОБА_10 , 11/100 часток ОСОБА_9 . Однак у них наявні оригінали свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . На цих документах відсутні будь які відмітки про їх "погашення". Таким чином треті особи вважали, що ці документи не отоварені, та входять до спадкової маси. Вважають, що цей договір укладений у супереч дійсному волевиявленню, так як підписи на довіреностях можуть бути підробленими і такий не відповідає діючому законодавству України, оскільки за цими довіреностями договір купівлі - продажу не мав бути посвідчений нотаріально так як відповідно до ч. 3 ст. 245 ЦК України довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами. Звертають увагу суду на посвідчувальний напис, який є на звороті довіреностей у вигляді штампу в якому не зазначено якою посадовою особою та якого органу довіреність посвідчувалась. Не зрозумілим є яким чином і яку особу встановлювалось і перевірялось на дієздатність. Просять суд визнати довіреності видані у с. Фанчиково Виноградівського району Закарпатської області, 05 вересня 2006 року № № 160, 161 нікчемними; визнати договір купівлі-продажу частини будівлі швейного цеху від 05 жовтня 2006 року в частинах відчуження належних ОСОБА_9 на праві приватної спільної власності 11/100 часток будівлі швейного цеху, ОСОБА_10 22/100 часток, що знаходиться у АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 недійсним; вирішити питання правових наслідків недійсності правочину відповідно до ст. ст. 215- 217 ЦК України; стягнути з відповідача судові витрати на користь третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дидинська Б.М. подала до суду відзив на позовну заяву та позовну заяву третіх осіб із самостійними вимоги, за яким відповідач вважає, що позовні вимоги сторін є надуманими, необгрунтованими, позивачі свої вимоги грунтують на припущеннях без надання відповідних належних, допустимих та достовірних доказів. Ксерокопії всіх документів, в тому числі довіреностей та договору купівлі-продажу, які оскаржуються сторонами, є недопустими доказом, невідоме їх джерело походження, вони ніким не завірені. Позивачка ОСОБА_4 та ОСОБА_10 і ОСОБА_9 при складанні та посвідченні довіреностей від 05 вересня 2006 року виявили бажання та волевиявлення на підписання довіреностей, власноручно їх підписали, про що свідчать підписи на довіреностях. Відповідач по справі та покійний чоловік позивачки ОСОБА_8 - двоюрідні брати. Довіреності від 05 вересня 2006 року, посвідчені у відповідності до вимог ст. 245 ЦК України та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 р. № 22/5, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 26.10.1994 р. за № 256/466 (в редакції чинній на час складення довіреності від 05 вересня 2006 року та на час укладення договору купівлі-продажу частини будівлі швейного цеху від 05 жовтня 2006 року). Вважає, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору не надали належні докази, які би підтверджували, що вони є належною стороною в процесі, і що вони мають право звернення до суду з позовом замість ОСОБА_10 та ОСОБА_9 і чи вони є їхніми правонаступниками. Крім того вважає, що сторони для захисту своїх прав пропустили 3-х річний строк звернення до суду. Просить постановити рішення, яким позивачу ОСОБА_4 та третім особам, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 , ОСОБА_7 відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_4 та треті особи із самостійними вимогами ОСОБА_5 і ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з"явилися. Справу розглядуто у їхню відсутність за участю їх представника адвоката Фарковця М.І.

Представник позивача за первісним позовом та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору адвокат Фарковець М.І. в судовому засіданні позовні вимоги та вимоги третіх осіб підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві та позовній заяві третіх осіб із самостійними вимогами на на предмет спору та просив суд такі задоволити в повному обсязі.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що приміщення спірного цеху знаходиться у користуванні відповідача ОСОБА_2 , з яким вони родичі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Дидинська Б.М. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 та вимоги третіх осіб із самостійними вимогам ОСОБА_5 і ОСОБА_7 не визнали з мотивів, викладених у відзиві на позовні заяви, у завдоленні таких просили відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача Фанчиківської сільської ради Мар`ян Ю.С. в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та пояснив, що спірні довіреності були посвідчені секретарем Фанчиківської сільської ради Сусик Г.Д. відповідно до вимог законодавства.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 та її представник адвокат Дидинська Б.М. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 та вимоги третіх осіб із самостійними вимогами заперечили.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дала показання про те, що в 2006 році працювала секретарем Фанчиківської сільської ради. В той час на території сільської ради проходило розпаювання майна і вона, як секретар сільської ради, відповідно до наданих повноважень та чинного законодавства посвідчувала довіреності багатьох членів територіальної громади. Посвідчення довіреностей проходило в приміщенні сільської ради, або вдома у жителів села у її присутності. Особи довірителів встановлювались на підставі паспортних даних. Довіреності підписувались ними власноручно, складались в двох екземплярах, один з яких залишався у сільській раді. Всі довіреності були зареєстровані в журналі реєстрації нотаріальних дій сільської ради. Оскільки з 2006 року пройшло багато часу вона не пам"ятає всі деталі видачі спірних довіреностей, але стверджує, що дані довіреності були видані саме позивачкою та громадянами ОСОБА_10 і ОСОБА_9 і посвідчені нею, як секретарем сільської ради. Випадків, щоб одні громадяни підписувалися на довіреностях за інших не було. Те, що штампи на довіреностях на ім`я ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заповнені не повністю вважає технічною помилкою.

В судовому засіданні було оглянуто журнал для реєстрації нотаріальних дій Фанчиківської сільської ради за 2006 рік, де під № 162 зареєстровано довіреність на ім"я ОСОБА_4 , під № 161 - ОСОБА_10 , під № 160 - ОСОБА_9 .

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідка, дослідивши матеріали справи, журнал для реєстрації нотаріальних дій. суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.81 ЦПК Укрїни кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 31 січня 2003 року позивачці було видано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК № III НОМЕР_4 .

17 березня 2003 року ліквідаційною комісією ПСП "Фанчиківське" розглядались заяви працівників про передачу їм у часткову приватну власність будівлі швейного цеху ПСП "Фанчиківське", які було задовлено.

Актом прийомки - передачі будівлі швейного цеху ПСП "Фанчиківське", що в с. Тросник , по вул. Вародія, б/н від 17.03.2003 року позивачці було передано 11/100 часток у власність, а також частини цеху передано у власність ОСОБА_10 та ОСОБА_9

Довіреністю від 05.09.2006 року, посвідченою секретарем Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за № 162, позивачка ОСОБА_4 уповноважила свого чоловіка ОСОБА_8 продати за ціну і на умовах за його розсудом належну їй на праві спільної власності 11/100 часток будівлі швейного цеху в АДРЕСА_1 АДРЕСА_3 .

Довіреності такого ж змісту на ім"я ОСОБА_8 були видані цього ж дня за реєстраційними номерами 161 та 160, громадянами ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , спадкоємцями яких є треті особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 (згідно свідоцтва про одруження прізвище третьої особи ОСОБА_14 ( а.с. 56) і ОСОБА_7 .

Згідно договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., за реєстровим номером 1950, покійний чоловік позивачки ОСОБА_8 , що діяв на підставі виданих довіреностей від імені позивачки ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , продав відповідачу ОСОБА_2 , від імені якого діяла третя особа по справі ОСОБА_3 , 44/100 частини будівлі швейного цеху, що знаходиться в АДРЕСА_1 . При цьому державним нотаріусом особу громадян, які підписали договір встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 частини будівлі швейного цеху, що відчувався та повноваження представників було перевірено.

Посилаючись на положення ч.3. ст.245 ЦК України позивач та треті особи із самостійними вимогами вважають, що спірні довіреності є нікчемними та просять визнати такі нікчемними, а договір купівлі - продажу - недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами 1 - 3 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із пунктами 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених , суди розглядають справи за позовами: законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Суд вважає, що довіреності від 05 вересня 2006 року, видані від імені позивачки, громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_15 є оспорюваними правочинами, їх нікчемність, внаслідок того, що вони не відображають волевиявлення особи, не встановлена Законом.

Суд встановив, що спірні довіреності від 05 версеня 2006 року були посвідчені секретарем виконкому Фанчиківської сільської ради Виноградівського району у відповідності до вимог ст. 245 ЦК України та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 р. № 22/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 26.10.1994 р. за № 256/466, в редакції чинній на час складення довіреностей від 05 вересня 2006 року та на час укладення договору купівлі-продажу частини будівлі швейного цеху від 05 жовтня 2006 року ( далі- Інструкція).

Так п.2.ч.1 статті 1 Інструкції передбачено, що у відповідності зі статтею 37 Закону Укрїни «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів посвідчують доручення. Обмеження лише встановлено для оформлення документів, призначених для дії за кордоном.

Як випливає з норми права ст. 245 ЦК України та Інструкції ніяких обмежень на посвідчення доручень на розпорядження майном посадовими особами рад не було.

Зміни до частини 3 статті 245 ЦК України було внесено Законом України від 03 березня 2009 року за N 1055-VІ.

Таким чином вищевказані довіреності відповідають встановленій частиною 1 ст. 245 ЦК України формі.

Спірний договір купівлі- продажу нерухомого майна було укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчено державним нотаріусом, проведено його державну реєстрацію, тобто дотримано вимоги ст.657 ЦК України щодо щодо форми договору.

У зв`язку із наведеними обставинами, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та позовних вимог третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 та ОСОБА_7 належить відмовити, оскільки позовні вимоги є необгрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім цього представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Дидинською Б.М. заявлено про застосування строків позовної давності. Позивачу та третім особам із самостійними вимогами було відомо, що частина швейного цеху по АДРЕСА_1 є у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , і що вони постійно цим приміщенням користуються. Довіреності від 05 вересня 2006 року складались та посвідчувались секретарем Фанчиківської сільської ради , підписувались цими особами. При тому, що довіреностями за № 161 та № 160 від 05 вересня 2006 року , які підписували ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , уповноважувався на відчуження майна чоловік позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_8 . Він 27 вересня 2006 року виготовив свідоцтво про право власності на нерухоме майно-будівлю швейного цеху по АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 на 22 /100 частини на прізвище ОСОБА_10 та АДРЕСА_4 на ОСОБА_9 .05 жовтня 2006 року він підписав згідно доручення за цих осіб договір купівлі-продажу цих частин та за свою дружину ОСОБА_4 на ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_8 ніколи не оспорював ні доручення, ні договір купівлі-продажу, тому що він добре знав, що все це було ним здійснено згідно норм чинного законодавства.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст.257 ЦК України).

При цьому відповідно до ч. 1 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування зазначає, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст.261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки спірні довіреності були видані 05 вересня 2006 року, договір купівлі-продажу укладений 05 жовтня 2006 року, а позивачка та треті особи із самостійними вимогами звернулися до суду в червні та вересні 2017 року відповідно, суд приходить до висновку, що ними пропущено трирічний строк звернення до суду.

Згідно положень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Представником позивача та третіх осіб із самостійними вимогами не ставилось питання про поновлення строку позовної давності, а суд з власної ініціативи не знаходить поважних причин для поновлення строку позовної давності.

За таких обставин, суд констатує, що позивачкою та третіми особами із самостійними вимогами без поважних причин пропущено строк позовної давності, і, оскільки представник відповідача наполягає на застосуванні строку давності, у задоволенні первісного позову та позову третіх осіб слід відмовити також у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки та позовних вимог третіх осіб із самостійними вимогами, у відповідності до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені позивачкою та третіми особами із самостійними вимогами судові витрати по справі стягненню з відповідачів не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Фанчиківської сільської ради, треті особи із самостійними вимогами щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі - продажу недійсним - відмовити в повному обсязі.

У задоволенні позовних вимог третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі - продажу недійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 14.06.2019 року.

ГоловуючийТ. Ю. Левко