Дата документу 28.05.2019 Справа № 336/2786/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 336/2786/18

Провадження №22-ц/807/1042/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2018 року в складі судді Дмитрюк О.В. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що з ОСОБА_1 вони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

ОСОБА_3 проживає разом з позивачем та є студентом контрактної форми навчання 1 курсу гуманітарного факультету Запорізького національного технічного університету, термін навчання - з 01.09.2017 р. по 30.05.2021 р.

За навчання сина сплачує виключно він. Окрім витрат на навчання, які складають щомісячно 1130 грн., син потребує витрат на його утримання.

Відповідач працездатна, отримує заробітну плату за місцем роботи, інших утриманців не має.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив суд стягнути на його користь з відповідача аліменти у розмірі ј частини від її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 22.05.2018 р. на період навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 23-х річного віку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів з відповідачки на його користь на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 182, 198, 199 СК України та виходив з обов`язку батьків утримувати своїх дітей.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності відповідачки, хоча причина її неявки була поважною - вона перебувала на стаціонарному лікуванні та лікарняному. Зазначає, що на теперішній час не працює в зв`язку із вагітністю, її дохід значно знизився і вона не взмозі надати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Вказує, що доходи позивача значно вищі за її, а син працевлаштований та має власний дохід, що залишилося поза увагою суду першої інстанції. Крім того, вважає, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем, оскільки ОСОБА_3 , на користь якого заявлені позовні вимоги, повнолітній, дієздатний і вправі особисто звертатися до суду за захистом своїх прав, так само, як і самостійно заробляти на своє навчання.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що ОСОБА_3 є студентом контрактної форми навчання першого курсу, денної форми навчання, гуманітарного факультету Запорізького національного технічного університету, в зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Вважає, що відповідачка має можливість надавати таку допомогу, оскільки вагітність - це природний стан жіночого організму, а не хвороба, чоловік відповідачки працює, а отже на його заробітну плату розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_1 направила до апеляційного суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі в зв`язку із перебуванням на лікарняному та доглядом за новонародженою дитиною (а.с.159).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже на момент розгляду справи досяг віку 18 років (а.с.12).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2012 року розірвано шлюб між сторонами у справі (а.с.7).

ОСОБА_3 проживає разом із батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14, 17).

На підставі виконавчого листа №336/5397/15-ц, виданого 23.11.2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягувалися аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2015 року до досягнення повноліття найстаршою дитиною (а.с.50-51).

З 2017 року ОСОБА_3 є студентом гуманітарного факультету Запорізького національного технічного університету, де навчається на першому курсі, за контрактом, денної форми навчання, зі строком навчання до 30 червня 2021 року (а.с.18-19).

ОСОБА_3 31.08.2017 року був укладений договір №035.04-1/584 із Запорізьким національним технічним університетом, згідно із п 9 якого загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання складає 49 300 грн, вартість навчання по роках: 1-й навчальний рік - 11 300 грн, 2-й навчальний рік -12 000 грн, 3-й навчальний рік - 12 800 грн, 4-й навчальний рік - 13 200 грн (а.с.18).

Згідно із положеннями ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів з відповідачки на його користь на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 182, 198, 199 СК України та виходив з обов`язку батьків утримувати своїх дітей. При цьому, суд першої інстанції під час визначення розміру аліментів врахував стан здоров`я відповідачки, який підтверджувався медичними довідками, наданими до заяв про відкладення розгляду справи.

Так, відповідно до довідки Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» №13/с - 323 від 20.05.2019 року ОСОБА_1 працює на вказаному підприємстві на посаді економіст та за період з часу подання позовних вимог до ухвалення рішення судом першої інстанції отримувала наступний дохід: травень 2018 року - 7 781,40 грн; червень 2018 року - 2 842,95 грн; липень 2018 року - 6 786,62 грн; серпень 2018 року - 6 617,52 грн; вересень 2018 року - 14 118,13 грн; жовтень 2018 року - 4 634,48 грн (а.с.199).

Згідно із копіями листків непрацездатності, виданими закладом охорони здоров`я «Пологовий будинок №3 м. Запоріжжя», ОСОБА_1 в період з 11.06.2018 року по 03.12.2018 року перебувала на лікарняних в зв`язку із загальним захворюванням (а.с.170-176).

Зазначені обставини свідчать про те, що на момент звернення позивача до суду та на момент розгляду справи відповідачка мала можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, розмір якої визначено судом з урахуванням стану здоров`я відповідачки.

Згідно із наданою ОСОБА_1 копією довідки ТОВ «Кабельпром-Січ» №14 від 05.04.2017 року ОСОБА_2 працював у вказаному товаристві на посаді менеджера з оптової торгівлі з посадовим окладом 3 200 грн (а.с.165).

Як пояснив позивач у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на теперішній час він офіційно не працює.

Отже, твердження відповідачки про те, що дохід позивача є значно вищим ніж її дохід, не знайшли свого підтвердження.

На підтвердження доводів апеляційної скарги щодо працевлаштування сина - ОСОБА_3 жодних доказів позивачкою не надано.

Посилання ОСОБА_1 на неналежність позивача не заслуговують на увагу, оскільки ч. 3 ст. 199 СК України закріплено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Разом із тим, колегія суддів зауважує, що доводи ОСОБА_1 про народження нею дитини після ухвалення судом першої інстанції рішення та відсутністю на час перегляду в апеляційній інстанції інших доходів, крім соціальних виплат в зв`язку із вагітністю, пологами та народженням дитини, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки у відповідності до ст. 192, ч. 2 ст. 197 ЦПК України вона не позбавлена права вирішувати питання про зміну розміру вказаних аліментів або припинення стягнення останніх взагалі в разі зміни (припинення) обставин, які стали підставою для їх визначення (призначення) у вказаному розмірі у цій справі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2018 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 червня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка