Провадження №22-ц/812/991/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 490/1346/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтрон-Україна»

про проведення остаточного розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку за затримку здійснення розрахунку та моральної шкоди

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтрон-Україна»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Гуденко О.А. 26 березня 2019 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена

у с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтрон-Україна» (далі ТОВ «Газтрон-Україна») про проведення остаточного розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку за затримку здійснення розрахунку та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що з 6 серпня 2010 року він працював на посаді начальника сервісної служби у ТОВ «Газтрон-Україна».

31 липня 2018 року згідно наказу про припинення трудового договору № 32-К його було звільнено за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП). Після звільнення йому сплачено підприємством у січні 2019 року лише заробітну плату за липень 2018 року. Проте, компенсацію за невикористані протягом 8 років 136 днів відпустки йому не сплачено. Його звернення до відповідача з заявою про проведення остаточного розрахунку залишились без задоволення.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Газтрон-Україна» 50 014 грн. компенсації за невикористану відпустку та 48 911 грн. 53 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Крім того, просив стягнути моральну шкоду, завдану йому невчасним розрахунком у розмірі 5000 гривень.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Газтрон-Україна» на користь ОСОБА_1 29 761 грн. 86 коп. компенсації за невикористану відпустку, 39 047грн. 55 коп. середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку, 500 гривень компенсації моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ТОВ «Газтрон-Україна» не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за невикористану відпустку, просило скасувати рішення в цій частині , посилаючись на те, що суд першої інстанції не врахував, що підставою раптового звільнення позивача з займаної посади стали матеріали службового розслідування та встановлено, що ОСОБА_1 був задіяний в злочинній схемі щодо несанкціонованого зливу природного газу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання апеляційного суду представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 87), а тому відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України справа розглядалась у відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 6 серпня 2010 року працював на посаді начальника сервісної служби ТОВ «Газтрон-Україна». Наказом ТОВ «Газтрон- Україна» № 32-к від 30 липня 2018 року з позивачем було розірвано трудовий договір на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін.

18 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом щодо невиплати йому компенсації за невикористану відпустку при звільненні.

Згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ «Газтрон-Україна» та копій наказів про відпустку Хачатряна А.В. , позивачеві за період роботи з 6 серпня 2010 року по 31 липня 2018 року було нараховано 192 дні відпустки, з яких працівником використано 67 днів. Таким чином, на день звільнення позивачем не використано 125 днів відпустки.

Згідно довідки відповідача, середньоденна заробітна плата позивача становить 295,77 грн ( що відповідає вимогам Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100). Компенсація за невикористану відпустку після утримання податків та обов`язкових платежів становить 29 761 грн. 86 коп.

За такого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення зазначеної суми компенсації за невикористану відпустку з відповідача на користь позивача.

Рішення в цій частині сторонами не оскаржувалось.

Також судом встановлено, що в день звільнення виплата всіх сум, що належать йому від підприємства здійснена не була. Затримка розрахунку при звільненні складає 164 робочих дні (з 31 липня 2018 року по 26 березня 2019 року) з дня звільнення по день розгляду справи судом .

При звільненні у розрахунковому листі позивача, виданому підприємством, була зазначена сума компенсації, належної до виплати, і з урахуванням вирахування належних податків та спору з приводу цих сум між сторонами не виникало.

Отже, вимоги статей 47, 116 ЦПК України щодо виплати всіх належних позивачу від підприємства сум, відповідач ТОВ «Газтрон-Україна» не виконав і своєчасно з позивачем не розрахувався.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки факт несвоєчасної виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку в сумі 29 761 грн. 86 коп. підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, цей факт є підставою для стягнення з відповідача на підставі ст.117 КЗпП середнього заробітку за час затримки виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку за період з 31 липня 2018 року по 26 березня 2019 року включно.

При визначенні середньої заробітної плати суд, враховуючи положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями) погодився з визначеною сторонами сумою у 295,77 грн за нарахуванням та 238,09 грн до виплати - відповідно.

Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки по день вирішення справи судом становить 39 047,55 грн ( 164 роб.дн х 238,09 грн) .

Визначаючи період стягнення середнього заробітку суд вірно виходив з того, що з відповідача необхідно стягнути ці виплати за весь час затримки розрахунку (а саме по день вирішення справи), застосувавши таку правову аксіому як «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права» (Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae).

Так, аналіз практики Верховного Суду показує, що, окрім принципів цивільного права - справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». В даних правовідносинах сторін суд наголошує, що застосовуваний спосіб захисту трудових прав та інтересів позивача саме у такий спосіб найбільше відповідатиме критерію ефективності відновлення порушеного права.

Доводи відповідача стосовно того, що підставою раптового звільнення позивача з займаної посади стали матеріали службового розслідування та встановлено, що ОСОБА_1 був задіяний в злочинній схемі щодо несанкціонованого зливу природного газу, не мають правового значення для вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Спору щодо розміру компенсації невикористаних відпусток між сторонами не існувало, про що свідчить розрахунковий лист ( а.с. 27).

Таким чином колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтрон-Україна» залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 6 червня 2019 року.