Справа № 461/2015/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2044/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду міста Львова від 04 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

20.03.2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Львівської міської ради, третя особа Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, в якому просила припинити право власності Львівської міської ради на частку у майні - нежитловому приміщенні (першого поверху та підвалу) загальною площею 151,9 кв.м, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 з виплатою Львівській міській раді грошової компенсації за належну Львівській міській раді частку у майні, що становить 257/1000 частин та відповідно 39 кв.м від загальної площі приміщення і визнати за нею право власності на цю частку.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що у її власності знаходиться частка у розмірі 743/1000 нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Власником решти 257/1000 частки нежитлових приміщень за вказаною адресою є Львівська міська рада. На даний час у вказаних нежитлових приміщеннях розташовується та функціонує заклад громадського харчування. Зазначає, що частка відповідача у спірних нежитлових приміщеннях, котрі є неподільною річчю, є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування майном є неможливим, здійснити поділ згаданих приміщень з огляду на цільове та функціональне призначення об`єкта нерухомого майна (заклад громадського харчування) технічно неможливо, припинення права власності Львівської міської ради на відповідну частку із компенсацією її ринкової вартості не завдасть істотної шкоди інтересам органу місцевого самоврядування.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Припинено право власності Львівської міської ради на частку в розмірі 257/1000 нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 виплатити Львівській міській раді грошову компенсацію за частку в розмірі 257/1000 нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 1070751 (один мільйон сімдесят тисяч сімсот п`ятдесят одну) гривню. Визнано за ОСОБА_1 право власності на (частку в розмірі) 257/1000 нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення суду оскаржила Львівська міська рада.

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що питання переходу права комунальної власності у приватну власність регулюється спеціальним законодавством, яким не передбачено можливість набуття приватними особами права на комунальні об`єкти шляхом визнання права власності в судовому порядку, зокрема на підставі ст. 365 ЦПК України. Територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради є власником будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 1285,4 кв.м. Форма власності на будинок комунальна, частка власності 1/1. Відтак, твердження позивача про те, що частка Львівської міської ради у спільному майні становить 39 кв.м. та є незначною не відповідає дійсності. Зазначає, що цільовим призначенням приміщень комунальної власності в будинку АДРЕСА_1 не є розміщення закладу громадського харчування, як зазначено у висновку від 26.06.2017 року №12/05/17 комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, оскільки будинок на АДРЕСА_1 є житловим будинком. Крім того, 06 березня 2006 року між Управлінням комунальної власності Львівської міської ради (орендодавцем згідно договору), правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та ТзОВ «Інтер-Лев» (орендарем згідно договору) було укладено договір оренди №Г-4145-6 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), цільове призначення об`єкта оренди визначено п.2 договору, а саме для виставки- продажу товарів народного вжитку та церковної атрибутики. Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що припинення права комунальної власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, є необгрунтованим.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - Бабух ОСОБА_2 .Б. проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Представники Львівської міської ради, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (ст. 356 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до положень ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування, укладеного між нею та ТзОВ «Інтер-Лев», належить 743/1000 частки нежитлових приміщень першого поверху та підвалу загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , 5, позначених на поверховому плані під індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2014 року № 24267620.

Зазначене нежитлове приміщення було створено внаслідок виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» реконструкції приміщень, в т.ч. підвальних, з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» за договором оренди № Г-4145-6 від 06.03.2006) /а.с.4/.

Право власності на зазначені приміщення визнано за ТзОВ «Інтер-Лев» постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2012 року, справа № 5015/5438/11 (том 1, а.с.181-183).

Частка нежитлового приміщення, що становить 257/1000 його частин за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради.

У зазначеному нежитловому приміщенні розміщено заклад громадського харчування.

Згідно висновку № 04/17с від 27.02.2017 будівельно-технічного експертного дослідження /а.с.17-22/, виконати поділ закладу громадського харчування (піцерії), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на дві окремі частки: 743/1000 ідеальної частки та 257/1000 ідеальної частки, із збереження функціонального призначення приміщення, технічно неможливо.

Згідно висновку оціночно-будівельного експертного дослідження від 27.02.2017 № 01/17с /9-15/, ринкова вартість нежитлових приміщень, в технічному стані, який був до проведеної реконструкції під кафе по АДРЕСА_1 м АДРЕСА_2 Львові станом на час проведення експертизи становить 2 805 959,00 грн.

Ринкова вартість нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які були створені внаслідок виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» згідно з договором оренди № Г-4145-6 від 06.03.2006), станом на дату проведення оціночно-будівельної експертизи 26.06.2017 становить 4 166 344,62 грн.

Матеріалами справи встановлено, що реконструкція зазначених нежитлових приміщень проведена ТзОВ «Інтер-Лев» на підставі дозвільних документів, з дотриманням будівельних норм і правил, таке введено в експлуатацію в передбаченому законом порядку.

05.09.2017 року через Львівське міське відділення № 21 Західного РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 Оленою Олександрівною було проведено платіж на суму 1 070 751,00 грн. з призначенням: «судовий депозит за позовом ОСОБА_1 , 461/2015/17, ст. 365 ЦК, Галицький районний суд м. Львова». Тобто, відбулося попереднє внесення ринкової вартості частки Львівської міської ради на депозитний рахунок суду (4 166 344,62 х 257 / 1000 = 1 070 751,00).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що спільне володіння та користування спірними нежитловими приміщеннями є неможливим, частка Львівської міської ради є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам Львівської міської ради.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю з наступних мотивів.

Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 13573/18-42 від 19.02.2019 року, яка проводилася на підставі ухвали Львівського апеляційного суду від 05.06.2018 року за клопотанням представника Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, ринкова вартість нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151,9 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 станом на час проведення дослідження становить 4 111 080 грн., що є навіть меншою, ніж встановлена Висновком оціночно-будівельного експертного дослідження від 27.02.2017 № 01/17с, проведеного на замовлення позивача /9-15/.

На вирішення експерта представником Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради було поставлено лише одне запитання про реальну дійсну ринкову вартість нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151,9 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 станом на час проведення дослідження, інших запитань, зокрема таких як, чи можливий реальний поділ нежитлового приміщення між співвласниками з врахуванням їх часток у спільній власності, представником Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради не заявлялося, що свідчить, на думку колегії суддів про те, що апелянт Львівська міська рада не заперечує проти припинення права власності міської ради на частку у спільному майні, однак мала сумніви щодо вартості належної міській раді частки у цьому майні.

Встановлено, що частка позивача (в квадратних метрах) у спірних нежитлових приміщеннях становить 112,9 кв.м. (151,9 х 743 / 1000 = 112,9), в той час як частка Львівської міської ради становить - 39,0 кв.м (151,9 х 257 / 1000 = 39,0).

Враховуючи наявність усіх підстав, передбачених ст. 365 ЦК України для припинення права Львівської міської ради на частку у спільному майні, а саме, що частка міської ради, що становить 39 кв. м є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим з огляду на його використання як закладу громадського харчування; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки вартість належної міській раді частки, що розрахована експертом за ринковими цінами та становить за 39 кв.м понад 1 мільйон гривень ( відповідно вартість 1 кв.м становить 27070 грн.), що відповідає ринковим цінам на такий вид майна, зазначена сума внесена позивачем на депозит суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яким задоволено позов ОСОБА_1 , оскільки таке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, незважаючи на те, що вартість частки Львівської міської ради згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 13573/18-42 від 19.02.2019 року становить 1 055 510,99 грн., що є меншою, ніж її вартість, визначена висновком будівельно-технічного експертного дослідження № 04/17с від 27.02.2017 та становить 1 070 751,00 грн., враховуючи, що представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 погодився з вартістю частки, визначеною в більшому розмірі, рішення суду в цій частині зміні не підлягає.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для її задоволення та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.06.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.