КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6267/2019 Головуючий у 1 інстанції - Чередніченко Н.П.
Унікальний номер справи № 752/3012/15-ц Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Головного управління юстиції в м. Києві Скляр Оксана Станіславівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Головного управління юстиції в м. Києві Найда Ольга Іванівна, про визнання заповіту недійсним,

У С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ГУЮ в м. Києві Скляр О.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ГУЮ в м. Києві Найда О.І., про визнання заповіту недійсним.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_4 . Після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме, квартира АДРЕСА_1 .

06.05.2005 батьком ОСОБА_4 був складений заповіт, згідно якого, він заповів все належне йому майно своєму синові ОСОБА_3 Звернувшись до нотаріальної контори для прийняття спадщини, позивачу стало відомо, що дружина батька, яка проживала із ним до дня смерті, ОСОБА_2 також звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини за заповітом, надавши нотаріусу заповіт, посвідчений 16.10.2013.

Вказував, що складений заповіт на ім?я відповідача ОСОБА_2 є недійсним, оскільки, на момент вчинення оскаржуваного заповіту батько, в силу свого стану здоров?я, не міг розуміти значення своїх дій.

Позивач, уточнивши позовні вимоги, зазначив, що він на час подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька по закону має право на обов?язкову частку спадщини спадкодавця. На час складення заповіту в 2005 році батько усвідомлював значення своїх дій, оскільки, не мав хронічних захворювань, діяв свідомо, заповідаючи нерухомість своєму сину. Однак, оспорюваний заповіт був складений на ім?я відповідача в період, коли батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, у зв?язку із тяжкою хворобою.

Вказував, що відповідач ОСОБА_2 достеменно знала про тяжкий стан здоров?я та психічне захворювання ОСОБА_4 , однак, свідомо приховавши даний факт від нотаріуса, отримала заповіт від 16.10.2013 на своє ім?я.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Головного управління юстиції в м. Києві Скляр Оксана Станіславівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Головного управління юстиції в м. Києві Найда Ольга Іванівна, про визнання заповіту недійсним - задоволено.

Визнано недійсним заповіт, який 16 жовтня 2013 року посвідчено та зареєстровано за № 2125 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Найдою Ольгою Іванівною , - від імені ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи в сумі 3180 грн. 74 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції постановив рішення, обґрунтовуючи його лише висновком експертів, без врахування інших доказів.

Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

Представником відповідача подана заява про відкладення розгляду справи на 30 днів для узгодження умов мирової угоди з позивачем.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції заперечив існування перемо вин щодо мирової угоди між сторонами.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились, оскільки причини їх неявки не є поважними. Укладення мирової угоди можливо між сторонами на стадії виконання рішення.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що на момент вчинення заповіту від 16.10.2013 спадкодавець ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тому спірний правочин підлягає визнанню недійсним на підставі статті 225 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свідоцтві про народження його батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ( Том І а.с.10).

10.05.1977 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу ( Том І а.с.6).

ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі - продажу від 05.02.1992, був власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 (Том І а.с. 8-9)

Як убачається із копії свідоцтва про укладення шлюбу, 20.01.1995 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали шлюб (Том І а.с. 129).

Згідно із довідкою ТОВ «Фірма Квартет ЛТД» від 14.01.2015, в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована ОСОБА_2 та власник квартири ОСОБА_4 , який знятий з реєстрації 02.09.2014, у зв?язку із смертю (Том І а.с. 131).

06.05.2005 ОСОБА_4 був складений заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бардичевою Ж.О., відповідно до змісту якого ОСОБА_4 на випадок смерті заповів все майно сину ОСОБА_3 ( Том І а.с.7).

Проте, судом установлено, що 16.10.2013 був складений заповіт, відповідно до якого ОСОБА_4 заповів належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , своїй дружині ОСОБА_2 .

Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Найдою О.І. (Том І а.с. 115).

Згідно із копією свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ( Том І а.с.11).

09.09.2014 ОСОБА_3 подав заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. про прийняття спадщини за заповітом (Том І а.с. 97).

15.01.2015 відповідач ОСОБА_2 подала заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. про прийняття спадщини за заповітом (Том І а.с. 127).

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам роз?яснено про те, що правила статті 225 ЦКпоширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов?язаний призначити судово - психіатричну експертизу за клопотанням однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово - психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров?я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Тобто, для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідно обов?язкове призначення судово - психіатричної експертизи.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово - психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається:

(а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними;

(б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Аналогічний висновок зроблений і в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц та від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, з метою встановлення наявності такого стану у спадкодавця на момент складення заповіту, судом першої інстанції була призначена посмертна судово - психіатрична експертиза.

Згідно із висновком судово - психіатричної експертизи № 194 від 29.03.2017, померлий ОСОБА_4 на період підписання заповіту - 16.10.2013 страждав стійким хронічним психічним захворюванням: органічним ураженням головного мозку поєднаного генезису (судинно - травматично - атрофічного) з вираженим інтелектуально - мнестичним зниженням. ОСОБА_4 за своїм психічним станом під час підписання заповіту - 16.10.2013 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (Том ІІ а.с.162-164).

Зокрема, у висновку зазначено, що аналізуючи наявну медичну документацію, співставляючи її із поясненнями свідків, іншими матеріалами справи цивільного провадження, а також з клініко - експертними уявленнями про перебіг органічного ураження головного мозку, експерти прийшли до висновків, що на період складення заповіту - 16.10.2013 року ОСОБА_4 страждав стійким хронічним психічним захворюванням у вигляд органічного ураження головного мозку поєднаного генезису (судинно - травматично - атрофічного) з вираженим інтелектуально - мнестичним зниженням. ОСОБА_4 за своїм психічним станом під час підписання заповіту - 16.10.2013 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Встановивши, що ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення заповіту - 16.10.2013, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

На спростування зазначених обставин апелянт та його представник належних доказів суду не надали.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 3 червня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді: