КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №2603/4533/12

12 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року про повернення заяви, постановлену під головуванням судді Панченко О.М., у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про скасування судового наказу від 08 червня 2012 року, стягувач: Комунальне підприємство «Залізничне» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, -

в с т а н о в и в:

16 квітня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з заявоюпро скасування судового наказу від 08 червня 2012 року, стягувач: Комунальне підприємство «Залізничне».

На обґрунтування вимог заяви зазначав, що 08 червня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з нього на користь КП «Залізничне» заборгованості за надані послуги з водопостачання, теплопостачання, водовідведення та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2008 року по 01.11.2011 року в сумі 29616,80 грн. та 148,08 грн. судового збору, про який він дізнався, коли хотів зняти з обліку автомобіль 04.04.2019 року. Також зазначив, що судовий наказ ним отримано лише 09.04.2019 року.

Посилався на те, що він не погоджується з даним судовим наказом, оскільки він не зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , не є наймачем даного будинку, а також не є його власником, особового рахунку за даною адресою на власне ім`я ним не відкривалося.

Згідно договору дарування власником даного нежитлового приміщення є ОСОБА_4 , при укладенні договору дарування жодної заборгованості щодо комунальних послуг не було, вся документація разом з квитанціями про сплату комунальних послуг була передана новому власнику.

З урахуванням наведеного просив суд скасувати судовий наказ № 2603/4533/12 від 08.06.2012 року про стягнення з нього на користь КП «Залізничне» Солом`янської РДА в м. Києві заборгованості по договору № 091/З «Про надання послуг з водопостачання, теплопостачання, водовідведення та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території» за період з 01.05.2008 р. по 01.11.2011 р., з урахуванням інфляційної складової та 3% річних в сумі 29 616 грн. 80 коп., а також судових витрат в розмірі 148 грн. 08 коп.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року заяву ОСОБА_3 про скасування судового наказу повернуто заявнику.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 07 травня 2019 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду від 22 квітня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що за правилом ч.1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом 15 днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Висновок суду про те, що ним не надано доказів на підтвердження отримання оскаржуваного судового наказу саме 09.04.2019 року є помилковим. Зауважив, що до заяви про скасування судового наказу ним було додано копію оскаржуваного судового наказу на якій заступником голови Деснянського районного суду міста Києва рукописним текстом зазначено, що судовий наказ не оскаржувався та набрав законної сили 19.06.2012 року. Також на ній міститься підпис заступника голови суду та секретаря й рукописним текстом проставлена дата видачі йому цього судового наказу.

У відповідності до вимог статті 353, 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові), що є об`єктом апеляційного оскарження, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 червня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Залізничне» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованості по договору №091/З «Про надання послуг з водопостачання, теплопостачання, водовідведення та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території» за період з 01.05.2008 року по 01.11.2011 року, з урахуванням інфляційної складової та 3% річних в сумі 29616,80 грн. та 148,08 грн. судового збору. (а.с.15)

16 квітня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з заявою про скасування судового наказу від 08 червня 2012 року в якій зазначив, що про наявність судового наказу він дізнався, коли хотів зняти з обліку автомобіль 04.04.2019 року й отримав копію судового наказу лише 09.04.2019 року.

Повертаючи заяву ОСОБА_3 про скасування судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що належних та достовірних доказів на підтвердження отримання копії судового наказу саме 09.04.2019 року заявником надано не було.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 171 ЦПК України передбачено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.78 ЦПК України).

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Вирішуючи питання про повернення заяви про скасування судового наказу, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що до даної заяви було додано копію оскаржуваного судового наказу, яка засвідчена підписами заступника голови суду О.В. Лісовської та секретаря Н.Л. Степуненко та на якій міститься дата посвідчення копії судового наказу, а саме 09.04.2019 року.

Колегія суддів вважає, що дата засвідчення копії оскаржуваного судового наказу, є й датою видачі цієї копії ОСОБА_3 .

Комунальне підприємство «Залізничне» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року про повернення заяви, в якій би зазначило іншу дату отримання апелянтом копії оскаржуваного судового наказу, не подало.

Отже, ОСОБА_3 , отримавши копію судового наказу 09.04.2019 року, подав заяву про його скасування 16.04.2019 року, тобто в межах п`ятнадцятиденного строку з дня вручення оскаржуваного судового наказу.

З урахуванням того, що до заяви про скасування судового наказу було додано копію судового наказу з відміткою про дату її засвідчення (видачі), та при відсутності інших даних про отримання копії оскаржуваного судового наказу заявником раніше, ніж 09.04.2019 року, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення заяви ОСОБА_3 , так він звернувся до суду з заявою про скасування судового наказу з дотриманням строку, передбаченого ч.1 ст. 170 ЦПК України.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Судові процедури повинні бути справедливими,тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року про повернення заяви - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 76, 77, 78, 81,170, 263,367, 368, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року про повернення заяви скасувати, справу за заявою ОСОБА_3 про скасування судового наказу від 08 червня 2012 року, стягувач: Комунальне підприємство «Залізничне» направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: