Єдиний унікальний номер 233/6337/18 Номер провадження 22-ц/804/1440/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 червня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Бєлостоцької О.В. в місті Костянтинівці Донецької області, повний текст судового рішення складений 12 березня 2019 року, у справі номер 233/6337/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 12 липня 2016 року, звільнена з роботи 17 липня 2017 року в зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні з нею не проведено розрахунків, тому позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 14900,03 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній плати в розмірі 13538,72 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

У зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», де на момент звільнення працювала позивач, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з структурними підрозділами «Донецька дирекція залізничних перевезень» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів.

Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» на території, непідконтрольній українській владі. Відповідач фактично втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису та особових справ працівників. Отже, настання форс-мажорних обставин унеможливило виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст. ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Нарахування заробітної плати та інших виплат стало неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Отже, відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року (а.с. 4-10).

В наданої позивачем довідці, підписаної головним інженером ОСОБА_2 та головним бухгалтером ОСОБА_3 О.І. зазначені суми заробітної плати до виплати з березня 2017 року по липень 2017 року в загальному розмірі 14900,03 грн., у тому числі: за березень 2886,92 грн., квітень 1961,18 грн., травень 1961,18 грн., червень 0,00 грн., липень 8090,75 грн. (а.с. 11).

З листа ПАТ «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» №65ДН/ДОН від 05.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за 1.03.2017 року по 15.03.2017 року в сумі 1361,31 грн. та отримана нею у касі м. Лиман 13.09.2017 року. Станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати відсутня (а.с 95-96).

Відповідно до видаткового касового ордеру №2080 від 13 вересня 2017 року ОСОБА_1 13 вересня 2017 року отримала депоновану заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 1361,31 грн. (а.с. 97).

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором (а.с. 44-76).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній в розмірі 13538,72 грн.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відповідача до 17 липня 2017 року, звільнена за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с. 4-10).

На підтвердження заборгованості по заробітній платі позивач надала копію довідки про те, що їй до виплати належить заробітна плата з березня 2017 року по червень 2017 року в сумі 14900,03 грн. Копія довідки підписана головним інженером ОСОБА_2 та головним бухгалтером Трускаловою О.І., проте, довідка не містить печаток та штампів підприємства.

Апеляційний суд критично ставиться до довідки про нарахування сум до виплати наданої позивачем, оскільки вказана довідка не містить необхідних реквізитів, зокрема номеру та дати її складання, печатки підприємства, за який період роботи нарахована така заробітна плата з зазначенням підстав її нарахування. В довідці не вказано, які податки та збори сплачені, або мають бути сплачені, в якій сумі.

Що стосується посадових осіб, які підписали вказану довідку, то матеріали справи не містять документів на підтвердження їх повноважень на підписання та видачу довідок або інших документів бухгалтерського обліку.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачка ОСОБА_1 , надаючи копію довідки про нарахування заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 14900,03 грн., не довела достовірності такої довідки, як доказу про наявність заборгованості АТ «Українська залізниця» за цей період.

Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності заборгованості по заробітної платі та її розміру за період з березня 2017 року по липень 2017 року позивачем не надано.

На це суд першої інстанції уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про достовірність та достатність наданих доказів щодо наявності заборгованості АТ «Українська залізниця» по заробітній платі перед ОСОБА_1

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 13538,72 грн. підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції у постанові за результатами розгляду апеляційної скарги має розподілити судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційній інстанції.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Від сплати судового збору позивача звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір».

Судом першої інстанції позовні вимоги позивача задоволено, тому судовий збір стягнуто з відповідача в розмірі 640,38 грн.

За подання апеляційної скарги відповідачем ПАТ «Українська залізниця» сплачено судовий збір в розмірі 1152,60 грн. (а.с. 115).

Розмір судового збору, який підлягає сплаті при поданні апеляційної і касаційної скарги на рішення суду, згідно пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону України «Про судовий збір», становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, за подання апеляційної скарги ПАТ «Українська залізниця» мало сплатити судовий збір в розмірі 960,57 грн. (640,38 грн. х 150%).

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 960,57 грн. підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» () за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 57 коп. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 6 червня 2019 року.

Суддя: