ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7859/19 Справа № 210/2472/19 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року, ухваленого суддею Хлистуненко О.В. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 24 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я у розмірі 125 190,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він, працюючи впродовж 36 років та 4 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, з яких 25 років 9 місяців в ПО «Кривбасруда», 10 років в РУ ім.Кірова, 11 місяців в ШУ КГДМК «Криворіжсталь» за професіями: підземний скрепист, підземний гірничий майстер, підземний заступник начальника дільниці, підземний начальник дільниці в підземних умовах, підпадав під дію впливу виробничого пилу, який містить вільний SіО2, який перевищував граничнодопустимі концентрації в 1,15-5,35 разів.

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці отримав хронічні професійні захворювання та 04.07.2002 року лікарсько-експертною комісією встановлено діагноз: «пиловий бронхіт першої стадії, фаза загострення. Емфізема легенів першого ступеня. Дихальна недостатність першого-другого ступеня» та «Міопія слабого ступеня обох очей. Початкове, явище нейросенсорної приглухуватості. Гіпертонічна хвороба, 1 стадії».

07.10.2002 року, пройшов огляд Лікарсько-трудовою експертною комісією, де йому було визначено ступень професійної працездатності - 15% та з 30.09.2002 року встановлено безстроково.

В результаті ушкодження здоров`я йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у моральних переживаннях в зв`язку з ушкодженням здоров`я і необхідністю постійно лікуватися, порушено нормально життєві зв`язки, постійно відчуває больові відчуття, страждання, психологічний дискомфорт, постійна моральна тривого, тощо.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: м.Кривий Ріг, пр.Миру,30А, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , 50 000,00 /п`ятдесят тисяч/ гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області місцезнаходження: м.Кривий Ріг, пр.Миру,30А, на користь держави судовий збір в розмірі 768 /сімсот шістдесят вісім/ гривень 40 /сорок/ копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача Гузєв І.Г. , посилаючись на занижений судом розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, ставить питання про зміну оскаржуваного судового рішення в частині збільшення суми моральної шкоди до заявлених у позові вимог.

Скаржник вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції не в достатній мірі врахував глибину моральних страждань позивача, які останній відчуває з урахуванням отриманих професійних захворювань, наявність значної втрати професійної працездатності в ступені 15%, необхідність постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК.

В апеляційній скарзі, відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, посилаючись на незаконність судового рішення через порушення судом норм матеріального і процесуального права ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач вказує на те, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом у травні 2019 року після набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності 01 січня 2015 року, то він не має права на відшкодування шкоди за рахунок коштів відділення Фонду соціального страхування, що узгоджується із правовою позицією, закріпленою в постанові Верховного суду від 05 грудня 2018 року. Також, скаржник, посилаючись на рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 по справі №20-рп/2008, вказує, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду скасовано для всіх застрахованих громадян, незалежно від дати встановлення втрати працездатності, оскільки Цивільним кодексом України та КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної за рахунок власника або уповноваженого органу (роботодавця), з вини якого заподіяно шкоду.

Відповідач наголошує на тому, що суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, що мали бути застосовані, застосувавши закон, який не міг бути застосований, у зв`язку із чим неправильно вирішив спір між сторонами. Окрім того, скаржник вказує на те, що до 20.03.2007 МСЕК встановлював факт моральної шкоди потерпілому на підставі медичних документів, які підтверджували наслідки перенесеного стресу, а при відсутності такого висновку факт моральної шкоди не встановлювався, тому, оскільки висновком МСЕК позивачу не встановлено спричинення моральної шкоди, останній не може в повній мірі довести свої моральні страждання, документи на які посилається позивач, є документами, що підтверджують виявлення факту професійного захворювання і встановлення стійкої втрати професійної працездатності для відшкодування втраченого заробітку, і ніяким чином не можуть бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою пояснення відповідача та стягнув моральну шкоду помилково, застосувавши закон, який діяв на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, а не на час вирішення спору в суді.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача не підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині, визначеного судом розміру моральної шкоди, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на ПО «Кривбасруда», РУ імені Кірова, а також ШУ КГДМК «Криворіжсталь», що підтверджено трудовою книжкою від 05.12.1962 року (а.с. 17-21, 22-26).

Пунктом 14 Акту №32 про розслідування професійного захворювання від 19.07.2002 року встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи більше 36 років (ПО «Кривбасруда» - 25 років 9 міс., РУ ім. Кірова - 10 років, ШУ КГДМК «Криворіжсталь» - 11 міс.) підземним скреперистом, підземним горним майстром, підземним зам. начальника дільниці, підземним начальником дільниці в підземних умовах підпадав під дію впливу виробничого пилу, який містить вільний SiО2 перевищуючий ГДК в 1,1 5-5,35 рази. Перевищення ГДК мало місце через недосконалість засобів пилеподавлення в зоні експлуатації скреперних лебідок та відсутності належного лабораторного контролю на робочому місці заступника начальника дільниці (а.с. 9-12).

Відповідно до довідки МСЕК від 07.10.2002 року ОСОБА_1 встановлено 15% втрати професійної працездатності з 30.09.2002 року безстроково (а.с. 7-8).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги позивача, до спірних правовідносин застосував Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на час заподіяння ( ІНФОРМАЦІЯ_2 р.) ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, який передбачав обов`язок відшкодувати таку шкоду відповідачем, поклавши цей обов`язок на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає доводи відповідача щодо неправильного застосування норм матеріального права необґрунтованими, виходячи з огляду на таке.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.

Так, суд встановив, що ОСОБА_1 07.10.2002 року встановлено 15% втрати професійної працездатності з 30.09.2002 року безстроково, що підтверджено довідкою МСЕК (а.с. 7-8).

Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року №16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон).

Спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку з 07.10.2002 року.

Частинами 1,3 ст.28 Закону у редакції, чинній на час встановлення позивачу. висновком МСЕК від 07.10.2002 року стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до ст. 13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Відповідно до абз. 4 ст.1, підпункту «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3. ст.34 у зазначеній редакції завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

Пунктом 27 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд.

Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 20 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Законом України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон, в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Відповідно до ч.8 ст.36 Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Проте акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на час заподіяння позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, колегія суддів, з наведених вище норм закону, вважає правильним, оскільки, як зазначалось вище, починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 23.01.2019 року за результатами розгляду справи №210/2104/16-ц, провадження №14-597цс18.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги представника позивача Гузєва І .Г. щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, апеляційним переглядом встановлено, що позивачу, внаслідок ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням ним трудових обов`язків безстроково встановлено у жовтні 2002 - 15% втрати професійної працездатності

Через отримане професійне захворювання позивач постійно проходить лікування у медичних закладах, що підтверджено довідками, виписками із історії хвороби (а.с.13-14,15-16).

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, враховуючи тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, зменшивши його з 50 000,00 грн. до 40 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивачаз 50 000,00 грн. до 40 000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану ушкодженням його здоров`я внаслідок отриманого професійного захворювання, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, залишити без задоволення, апеляційну скаргу відповідача- Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року в частині розміру моральної шкоди змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 з 50 000 (п`ятдесяти тисяч) грн. до 40 000 (сорока тисяч) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: