Справа № 351/435/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/498/19
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Головенко Т.Я.,

представника позивача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналася Будилівська сільська рада, на рішення Снятинського районного суду від 17 січня 2019 року у складі судді Калиновського М.М., ухвалене в м.Снятин, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Будилівської сільської ради про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , Будилівської сільської ради про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідач ОСОБА_3 помер (том-1, а.с.30).

Ухвалою Снятинського районного суду від 04.07.2016 року до участі у справі залучено у якості відповідача ОСОБА_1 , правонаступника померлого відповідача ОСОБА_3 (том-1, а.с.41).

Позовні вимоги позивач ОСОБА_2 обгрунтовувала тим, що рішенням Будилівської сільської ради від 09.12.2009 року № 223-17/2009 вирішено встановити ОСОБА_3 ширину земельної ділянки 18 метрів в створі подвір`я від дороги, спеціалісту землевпоряднику ОСОБА_4 виготовити план-схему земельної ділянки згідно 1-го пункту даного рішення, решту площі земельної ділянки залишити без змін згідно рішення 13 сесії Устянської сільської ради від 24.12.1993 року.

Позивач вказала, що рішення Будилівської сільської ради від 09.12.2009 року № 223-17/2009 прийнято на виконання рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2008 року.

В подальшому на підставі вищезазначеного рішення Будилівської сільської ради ОСОБА_3 було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 10.03.2011 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00009 09.03.2011 року, площею 0,25 га.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року було скасовано постанову Снятинського районного суду від 21.11.2008 року та закрито провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Устянської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області про визнання частково недійсним та скасування рішень.

Позивачка вважає, що оскільки судом апеляційної інстанції було скасовано постанову Снятинського районного суду від 21.11.2008 року, яка була єдиною підставою прийняття рішення Будилівської сільської ради від 09.12.2009 року № 223- 17/2009, то дане рішення Будилівської сільської ради підлягає скасуванню.

З цих же підстав підлягає скасуванню і державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 10.03.2011 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 , оскільки такий виданий на підставі рішення № 223-17/2009 Будилівської сільської ради від 09.12.2009 року.

Окрім того, незаконність державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 10.03.2011 року на ім`я ОСОБА_3 підтверджується тією обставиною, що під час його виготовлення порушено вимоги ст.ст.118,151 ЗК України, оскільки з позивачкою не погоджено межі.

Актом перенесення та узгодження меж земельних ділянок від 26.04.2010 року було встановлено, що межі в натурі проходять на ділянці для індивідуального житлового будинку - з заходу по металевій огорожі. Однак, після виготовлення державного акту ОСОБА_3 було виявлено, що межі вийшли за металеву огорожу в сторону подвір`я позивачки, чим зменшився розмір земельної ділянки позивачки та порушено її права.

Також розмір та межі земельної ділянки, наданої ОСОБА_3 у приватну власність, не відповідають генеральному плану с.Будилів, а відповідно до норм Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, до яких, відповідно до п. 7 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 р. № 15 належать кадастрові карти та плани.

Невідповідність державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_3 фактичному землекористуванню підтверджується також планом геодезичної зйомки.

Окрім того, відповідно до норм чинного земельного законодавства землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Однак, встановивши ширину земельної ділянки ОСОБА_3 18м у створі подвір`я фактично було вилучено у позивачки 1 м подвір`я, хоча рішення про вилучення з користування позивачки земельної ділянки, не приймалось.

З наведених підстав позивачка просила:

- визнати незконним і скасувати рішення Будилівської сільської ради №223-17/2009 року від 09.12.2009 року;

- визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10.03.2011 р., зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №00009 09.03.2011 р., виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Рішенням Снятинського районного суду від 17 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення XVII-ї сесії п`ятого демократичного скликання Будилівської сільської ради №223-17/2009 від 09.12.2009 р.

Визнано незаконним та скасувано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10.03.2011 р., зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №00009 09.03.2011 р., виданий на ім`я ОСОБА_3 .

На вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянтка вказала, що суд першої інстанції при вирішенні спору не встановив чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи.

Зокрема в оспорюваному рішенні вказано, що єдиною підставою прийняття рішення Будилівської сільської ради №223-17/2009 року від 09.12.2009 року була постанова Снятинського районного суду від 21.11.2008 року, яка скасована судом апеляційної інстанції.

Однак, крім рішення Будилівської сільської ради №223-17/2009 року від 09.12.2009 року «Про розгляд звернення прокуратури Снятинського району відносно звернення гр. ОСОБА_3 », яке мотивоване постановою Снятинського районного суду від 21.11.2008р., Будилівською радою прийнято рішення за таким же номером та аналогічною датою, а саме рішенням №223-17/2009 року від 09.12.2009 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність гр. ОСОБА_3 » передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,40 га, в тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,15 га, прийняте на підставі заяв ОСОБА_3

Зазначені обставини встановлено рішенням Снятинського районного суду від 14.03.2005 року у справі № 2-45/2005 та постановою Снятинського районного суду від 21.02.2011 року у справі №2а-2/2011, які набрали законної сили.

Крім того, за даними геодезичної зйомки станом на 06.09.2012 року встановлено, що площа земельних ділянок на місцевості відповідає площі земельних ділянок, зазначених у державному акті на право власності на землю, виданих ОСОБА_7

Апелянтка також посилається на те, що оскаржуваним рішенням безпідставно наділено позивачку правами власності на суміжну земельну ділянку, яких ОСОБА_2 не набула та не представила суду правовстановчі документи на землю.

Суд не зауважив того, що оскільки позивачка не є власником земельної ділянки та нею не доведено порушення її прав з боку відповідача і, з огляду на положення ст.152 ЗК України, позивачка не наділена правами щодо захисту цих прав.

Посилаючись на вказані обставини, апелянт просила скасувати рішення Снятинського районного суду від 17 січня 2019 року і постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

04.03.2019 року Будилівська сільська рада подала заяву, у якій вказала, що у повному обсязі підтримує апеляційну скаргу ОСОБА_1 , приєднуєтья до апеляційної скарги останньої, вважає, що рішення Будилівської сільської ради №223-17/2009 від 09.12.2009 року законним і чинним. З наведених підстав Будилівська сільська рада просила скасувати рішення Снятинського районного суду від 17 січня 2019 року.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта та апелянт вимоги скарги підтримали, просили скаргу задоволити в повному обсязі.

Представник сільської ради в попередньому судовому засіданні заяву про приєднання до апеляційної скарги підтримав, вважав вимоги скарги обгрунтованими.

Представник позивача ОСОБА_8 апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні за безпідставністю.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення XVII-ї сесії п`ятого демократичного скликання Будилівської сільської ради №223-17/2009 від 09.12.2009 р. слід визнати незаконним та скасувати, оскільки воно видане на підставі постанови Снятинського районного суду від 21.11.2008 року, яка в подальшому скасована ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 р., а провадження закрито. З огляду на наявність підстав для скасування рішення Будилівської сільської ради №223-17/2009 від 09.12.2009 року скасуванню підлягає і державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 10.03.2011 р., виданий на підставі цього рішення сільськї ради.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правова позиція Верховного Суду України від № 6-84цс14 від 03.09.2014).

За змістом позову ОСОБА_2 вбачає порушення свого права землекористування внаслідок ухвалення Будилівською сільською радою рішення №223-17/2009 року від 09.12.2009 року, яким ОСОБА_3 встановлено ширину земельної ділянки 18 метрів в створі подвір`я від дороги за рішенням суду(том-1, а.с.4). Позивачка важає, що ширину земельної ділянки ОСОБА_3 безпідставно збільшено на 1 м. за рахунок її земельної ділянки. Однак такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході перегляду спору.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).

Статтями 77,78,79,80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі є користувачами суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1. При цьому, позивач має в наявності тільки рішення органу місцевого самоврядування без виготовлення технічної документації та державного акту. Відповідач ОСОБА_3 , а на час розгляду справи правонаступник- ОСОБА_1 ,- оформив Державний акт.

Так, рішенням Устянської сільської ради від 20.12.1993 року «Про передачу земель у приватну власність» позивачці ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,34 га, в тому числі ріллі 0,27 га., подвір`я 0,07 га., яка знаходиться в АДРЕСА_1 (п.1).

У зв`язку з тим, що не було можливості видати державний акт на право власності, видано план як тимчасовий документ (п.2). Зареєстровано в книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю №108 (п.3). Межі границь погоджені із всіма суміжними землекористувачами, але враховуючи, що обмір земельної ділянки проведений без достатньої точності, при видачі Державного акта в межах погоджених границь можливі незначні зміни загальної площі (п.4).

Із плану-схеми вбачається, що ширина межі земельної ділянки ОСОБА_2 вздовж АДРЕСА_1 (на схемі позначено як «Б-В») становить 21м., а вздовж межі «В-Г» знаходиться земельна ділянка ОСОБА_3 , яким погоджено межі земельної ділянки ОСОБА_2 в межах, визначених планом-схемою (том-1, а.с.9-10).

Також рішенням Устянської сільської ради від 24.12.1993 року «Про передачу земель у приватну власність» ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,40 га, в тому числі ріллі 0,29 га., подвір`я 0,11 га., яка знаходиться в АДРЕСА_2 (п.1).

У зв`язку з тим, що не було можливості видати державний акт на право власності, видано план як тимчасовий документ (п.2). Зареєстровано в книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю №26 (п.3). Межі границь погоджені із всіма суміжними землекористувачами, але враховуючи, що обмір земельної ділянки проведений без достатньої точності, при видачі Державного акта в межах погоджених границь можливі незначні зміни загальної площі (п.4).

Із плану-схеми вбачається, що ширина межі земельної ділянки ОСОБА_3 вздовж АДРЕСА_1 (на схемі позначено як «Б-В») становить 17м., а вздовж межі «А-Б» знаходиться земельна ділянка ОСОБА_2 , якою погоджено межі земельної ділянки ОСОБА_3 в межах, визначених планом-схемою (том-1, а.с.11-12).

Отже, кожна із сторін спору у 1993 році на підставі рішень органу місцевого самоврядування отримала земельну ділянку відповідної площі, з шириною вздовж АДРЕСА_1: для земельної ділянки ОСОБА_2 - 21м., а для земельної ділянки ОСОБА_3 - 17м. При цьому, рішення Устянської сільської ради за 1993 рік містили застереження про те, що межі границь погоджені із всіма суміжними землекористувачами, але враховуючи, що обмір земельної ділянки проведений без достатньої точності, при видачі Державного акта в межах погоджених границь можливі незначні зміни загальної площі (п.4 обидвох рішень).

В подальшому, постановою Снятинського районного суду від 21.11.2008 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до Устянської сільської ради про визнання частково нечинним та скасування рішення сільської ради. Визнано протиправним і скасовано рішення Устянської сільської ради від 24.12.1993р. про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 в частині земельної ділянки шириною 17м. від дороги в створі подвір`я площею 0,11 га (том-1, а.с.6).

Рішенням Будилівської сільської ради від 09.12.2009 року №223-17/2009 «Про розгляд звернення прокуратури Снятинського району відносно звернення гр. ОСОБА_3 », заслухавши та обговоривши лист прокуратури Снятинського району №07/1 від 21.08.2009 року та рішення Снятинського районного суду від 21.11.2008 року, Будилівська сільська рада вирішила: на виконання рішення Снятинського районного суду від 21.11.2008 року встановити ширину земельної ділянки 18 метрів в створі подвір`я від дороги гр. ОСОБА_3 ; спеціалісту землевпоряднику виготовити план-схему земельної ділянки згідно І-пункту даного рішення (том-1, а.с.4).

Крім того, іншим рішенням Будилівської сільської ради від 09.12.2009 року №223-17/2009 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_3 », яким вирішено передати у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,40 га, в тому числі, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,15 га. Межі границь погоджені зі всіма суміжними землекористувачами, але враховуючи, що обмір земельної ділянки проведений без достатньої точності, при видачі Державного акта в межах погоджених границь можливі незначні зміни загальної площі. Із плану-схеми вбачається, що ширина межі земельної ділянки ОСОБА_3 вздовж АДРЕСА_1 (на схемі позначено як «Г-В») становить 18м., а вздовж межі «А-Г» знаходиться земельна ділянка ОСОБА_2 (том-1, а.с.74-75).

10.03.2011 року на ім`я ОСОБА_3 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Державний акт видано на підставі рішення Будилівської сільської ради від 09.12.2009 року №223-17/2009. Із Плану меж земельної ділянки, який міститься на Державному акті, вбачається, що ширина земельної ділянки ОСОБА_3 вздовж АДРЕСА_1 становить 9,90 + 8,04, а разом 17,94 м (том-1, а.с.5).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року постанову Снятинського районного суду від 21.11.2008 року (том-1, а.с.6) скасовано, а провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Устянської сільської ради про визнання частково нечинним та скасування рішення сільської ради закрито, у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (том-1, а.с.7-8).

Позивачка ОСОБА_2 посилається на дану обставину, як на підставу для визнання незаконним рішенням Будилівської сільської ради від 09.12.2009 року №223-17/2009 «Про розгляд звернення прокуратури Снятинського району відносно звернення гр. ОСОБА_3 » та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку від 10.03.2011 року, виданого ім`я ОСОБА_3 .

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції зіслався на скасування судом постанови Снятинського районного суду від 21.11.2008 року, акт погодження меж від 06.04.2010 року та геодезичну зйомку від 11.06.2012року. Однак судом не встановлено, чи було порушено право позивачки оскаржуваним рішенням сільської ради та Державним актом.

Як вбачається з листа Снятинського районного виробничого відділу ДП «Центр державного земельного кадастру» від 06.09.2012 року №01-16/23 ОСОБА_3 повідомлено, що 11.06.2012 мало місце усне звернення від ОСОБА_10 та ОСОБА_2 жителів с.Будилів у Снятинську РДА про проведення остаточних обмірів земельних ділянок вище наведених громадян та представити матеріали геодезичної зйомки в РДА для прийняття рішення.

11.06.2012 року була проведена геодезична зйомка даних ділянок для виявлення накладок суміжних ділянок. Після проведення зйомки було викреслено план земельних ділянок НОМЕР_2 ОСОБА_2 , НОМЕР_3 ОСОБА_3 , НОМЕР_4 ОСОБА_11 з розрахунком площ та накладок земельних ділянок. Геодезична зйомка земельних ділянок ОСОБА_3 проводилася згідно державних актів, межі земельних ділянок були закріплені на місцевості металічними штирями (том-1, а.с.78).

Як пояснив представник позивача, дана зйомка вказує на наявність ширини накладення земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по межі вздовж вулиці 0,92м., а площа такої накладки - 47 кв.м.

Однак, згідно викресленого плану земельної ділянки НОМЕР_2 ( ОСОБА_2 ) її ширина вздовж АДРЕСА_1 становить 21,19 м. (том-1, а.с.79), що відповідає її план-схемі до рішення сільської ради від 20.12.1993року (а.с.9,10).

Згідно того ж викресленого плану земельної ділянки НОМЕР_3 ( ОСОБА_3 ) його ширина вздовж АДРЕСА_1 становить 9,90+8,04, тобто разом 17,94 м. (том-1, а.с.79).

Проте матеріали справи не містять доказів, що таке збільшення відбулось за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2 Відсутні і докази щодо зменшення площі земельної ділянки у позивача внаслідок збільшення у відповідача. А з самої схеми не зрозуміло, в якого з землекористувачів неправильно визначено межі і існує накладення, оскільки в зйомці вказано на існування накладення в сторону земельної ділянки ОСОБА_3 зі сторони ОСОБА_2 .

Крім того, не спростованим стороною позивача залишається факт існування між межівниками частини земельної ділянки територіальної громади 2,35м., про що вказує апелянт та сільська рада, яка була розподілена між сторонами: ОСОБА_3 - широною 1,0м., а ОСОБА_2 -1,35м. Дані обставини представник позивача не зміг пояснити.

Посилання ОСОБА_2 на те, що розмір та межі земельної ділянки ОСОБА_3 не відповідають генеральному плану с.Будилів, не спростовують висновків суду про недоведеність позивачкою факту порушення її права шляхом збільшення розміру земельної ділянки за рахунок земельної ділянки позивачки, оскільки із викопіювання з генерального плану с.Будилів Снятинського району не вбачається факту такого накладення та порушення права ОСОБА_2 внаслідок цього (том-1, а.с.14).

Сама по собі обставина скасування ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року постанови Снятинського районного суду від 21.11.2008 року (том-1, а.с.6) з підстав неналежної підсудності не є доказом порушення права позивачки.

Інших доказів, які б вказували на збільшення розміру земельної ділянки ОСОБА_3 за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2 , стороною позивача не надано. Сторона позивача не довела суті порушеного права: в якому місці, якою площею має місце захоплення частини її земельної ділянки, чи здійснено воно відповідачем та доказів, які це підтверджують.

Правом на проведення земельно-технічної експертизи з метою встановлення таких обставин та їх доведення у суді сторона позивача не скористалася.

Посилання суду на акт перенесення та узгодження меж від 26.04.2010 року позовні вимоги не підтверджує, оскільки його дані не містять доказів як про саме зменшення, так і про розмір площі земельної ділянки, якою користується позивач, яка зменшилася внаслідок оформлення права на землю відповідачем.

Суд, першої інстанції на зазначені обставини та положення закону уваги не звернув, тому судове рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обгрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 374,376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Будилівської сільської ради задоволити.

Рішення Снятинського районного суду від 17 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Будилівської сільської ради про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради -№223-17/2009 року від 09.12.2009 року, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10.03.2011 р., зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03.06.2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Матківський Р.Й.