Провадження № 2/638/2233/19
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

31.05.2019 Дзержинський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді Штих Т.В.,

при секретарі Тарасовій О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 19.09.2017 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з вищевказаною позовною заявою, в якій просить визнати недійсними договори дарування Ѕ частинами нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 23,0 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 / н , укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 листопада 2016 року близько 13 год. 00 хв., дружина позивача ОСОБА_4 , керуючи належним йому автомобілем Дайхатсу-Теріос р.н. НОМЕР_1 , рухалася вулицею Ахсарова у напрямку вулиці Дерев`янка у м. Харкові. На перехресті вулиці Дерев`янка та проспекту Науки водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Мерседес- Віто, р.н. НОМЕР_2 , не надав можливості ОСОБА_4 закінчити проїзд перехрестя, внаслідок чого сталося зіткнення зазначених транспортних засобів, чим заподіяно матеріальну шкоду. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення № 638/19838/16-п, залишеною без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2017р., ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначає, що відповідно до звіту № 170126-004 від 26 січня 2017 року, виконаного оцінювачем ТОВ Фірма "СИГНАЛ", розмір матеріальних збитків завданих позивачу, як власнику автомобіля Дайхатсу-Теріос внаслідок дорожньої пригоди, складає 278469,00 грн. Вказує, що сума, яка підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням отриманого позивачем страхового відшкодування на цей час складає - 229714,00 грн. Зазначає, що договори дарування об`єкту нерухомості укладені одразу після набрання законної сили постановою суду від 16.12.2016р. Вказує, що ОСОБА_3 подарував нежитлове приміщення своїй матері, яка з урахуванням ступені їх спорідненості не могла не знати, про факт ДТП і про обов`язок сина відшкодувати значний матеріальний збиток за пошкодження коштовного імпортного автомобіля. Посилаючись на положення ст. 234 ЦК України вважає правочини фіктивними, спрямованими на ухилення ОСОБА_3 від звернення стягнення на наявне в нього до ДТП нерухоме майно у випадку примусового виконання рішення суду за моїм позовом і неможливість визнання ОСОБА_2 добросовісним набувачем, життєдіяльність якого не вимагає використання нежитлового приміщення.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила, що правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зазначила, що на час укладення оспорюваних договорів їй не було відомо про зобов`язання сина, які могли б виникнути внаслідок ДТП. В подальшому не з`являлась не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечував, вказав, що намір про дарування нежитлової будівлі у відповідача ОСОБА_3 жодним чином не пов`язаний з винесенням судом апеляційної інстанції постанови у справі про адміністративне правопорушення, виник давно, ще до дорожньо-транспортної пригоди, але він не міг цього зробити раніше оскільки на зазначену будівлю було накладено обтяження у вигляді заборони на відчуження в зв`язку з тим, що це приміщення було надане в іпотеку ПАТ АБ «Укргазбанк» з 24. 09.2007р. Після виконання зобов`язань ОСОБА_3 перед банком і зняття з будівлі заборони на відчуження. ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 вказану будівлю. Вказує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення не є рішенням суду про стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь Позивача. Вважає необґрунтованими твердження Позивача, що він намагається ухилитись від звернення стягнення на його майно подарувавши приміщення після набрання сили постановою суду, оскільки дана постанова не встановлює його обов`язок по відшкодуванню коштів позивачу. Вказує, що наразі між відповідачем ОСОБА_3 і позивачем існує спір який розглядається у цивільній справі № 638/7050/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ПрАТ «СК «ВУСО», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Рішення по даній справі не прийняте і що в позові має бути відмовлено. Зазначає, що правочин не міг бути фіктивним оскільки на час укладення договорів дарування рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_3 було відсутнє. Вказує що , оспорювані договори відповідають дійсним намірам сторін правочину, не носять характеру фіктивних, договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, волевиявлення кожного з них було вільним і відповідало внутрішній волі.

Суд, заслухавши доводи учасників цивільного процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування.

Судом встановлено, що постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення № 638/19838/16-п, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2017р., ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до даної постанови, ОСОБА_3 10.11.2016 року о 13-00 год. у м. Харкові на перехресті вул Деревянка та пр. Науки, керуючи автомобілем Мерседес, номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до дорожньої обстановки не дав закінчити проїзд перехрестя автомобілю, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Дайхатсу, державний номер НОМЕР_3 , чим заподіяно матеріальну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2017 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , був укладений договір дарування Ѕ частини нежитлової будівлі літ. «А-1», заг. площею 23,0 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В, за реєстраційним № 333. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, право власності, розмір частки Ѕ, зареєстроване за ОСОБА_2 15.04.2017 о 14:29:00, номер запису про право власності: 20004922.

Також, 15.04.2017 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , був укладений договір дарування Ѕ частини нежитлової будівлі літ. «А-1», заг. площею 23,0 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В, за реєстраційним № 336. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, право власності, розмір частки Ѕ, зареєстроване за ОСОБА_2 15.04.2017 о 14:45:02, номер запису про право власності: 20004969.

Позивач зазначив підставою свого позову - визнання договорів дарування недійсними в порядку ст. 234 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму №9 Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Зі змісту оспорюваних договорів дарування вбачається наступне.

Сторони підтвердили, що договори відповідають їх дійсним намірам і не носять характеру фіктивних, договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, волевиявлення кожного з них було вільним і відповідало внутрішній волі (п. 8). Дарувальник передав обдарованому технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна (п. 5). На виконання договору обдарована одержала примірник договору дарування після його нотаріального посвідчення (п. 6).

Обдарована зареєструвала право власності на нерухоме майно за собою про що свідчить інформація з витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів, тощо) є прийняттям дарунка.

Отже на виконання оспорюваних правочинів було передано майно, і такі правочини не можуть бути фіктивними.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що оспорювані правочини є фіктивними.

Суд критично ставиться до посилання позивача на те, що договори дарування є фіктивними оскільки були укладені одразу після набрання сили постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП. Сама по собі така постанова суду не встановлює обов`язку відповідача по відшкодуванню шкоди, а лише є одним із письмових доказів на підтвердження вини особи, яку було притягнено до відповідальності.

В судовому засіданні обидві сторони підтвердили, що на момент вирішення справи рішення у цивільній справі про стягнення коштів з ОСОБА_3 не прийняте. Доказів того, що позов про стягнення коштів до відповідача ОСОБА_3 позивачем було пред`явлено до моменту укладання оспорюваних договорів дарування - не надано.

Суду не надано доказів на підтвердження існування грошового зобов`язання відповідача ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 або існування такого спору на момент укладання оспорюваних договорів.

Також не знайшли свого підтвердження доказами посилання позивача про те, що обдарована відповідач ОСОБА_2 не могла не знати, про факт ДТП і про обов`язок сина відшкодувати значний матеріальний збиток за пошкодження коштовного імпортного автомобіля.

Судом досліджений лист від 27.02.2017р. № 374 ПАТ АБ «Укргазбанк» адресований приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Єніній Л.В., згідно якого АБ «Укргазбанк» просить зняти заборону на відчуження об`єкту нерухомого майна: нежитлової будівлі літ. «А-1», заг. площею 23,0 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 та була надана в іпотеку у зв`язку з повним виконанням ним своїх зобов`язань за кредитним договором.

В зв`язку з цим суд не виключає можливості відповідності дійсним обставинам пояснень відповідача ОСОБА_3 , щодо моменту укладання оспорюваних договорів дарування саме 15.04.2017р., який пов`язаний зі зняттям заборони на відчуження об`єкту нерухомості в зв`язку з повним виконанням зобов`язань ОСОБА_3 перед банком, в якому будівля знаходилась в іпотеці.

Крім того суду не наданий звіт № 170126-004 від 26 січня 2017 року, виконаного оцінювачем ТОВ Фірма "СИГНАЛ", згідно якого розмір матеріальних збитків завданих власнику автомобіля Дайхатсу-Теріос складає 278469,00 грн., на який позивач посилається в обґрунтування позовних вимог.

До того ж, з постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.12.2016р. та постанови апеляційного суду Харківської області від 12.04.2017р., вбачається, що автомобілем Дайхатсу керував не позивач, а інша особа - ОСОБА_4 . Доказів того, що позивач є власником автомобіля Дайхатсу і саме йому завдана шкода суду надано не було.

Суд не приймає доводи позивача наведені у відповіді на відзив, стосовно того, що оспорювані договори не можна вважати укладеними і оформленими належним чином у зв`язку з відсутністю в них всіх істотних умов, зокрема, кадастрового номеру земельної ділянки.

Відсутність в договорах дарування часток будівлі кадастрового номеру земельної ділянки не може бути підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними.

За змістом частини другої статті 377 ЦК України та частини шостої статті 120 ЗК України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

В той же час вказаними нормами не передбачено істотної умови договору у разі відчуження частки будівлі.

Оскільки позивачем не надано доказів, що він є власником земельної ділянки та доказів, що кадастровий номер земельній ділянці був присвоєний, позивач не довів порушення його прав у зв`язку з відсутністю в указаних договорах дарування умови щодо кадастрового номера земельної ділянки.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду Україні у справі №6-194цс14, підтвердженою Верховним Судом у постанові від 23.01.2019р. у справі №274/2561/16-ц , яка є обов`язковою для суду

Таким чином, враховуючи викладені обставини , суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог , у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати, у виді судового збору, суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, який ним сплачено до подання позову. Проте позивач звільнений від сплати судового збору, тому вказані вимоги суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.258,265 ЦПК України,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними - залишити без задоволення.

Сплату судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя Т.В. Штих.