_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7193/17
Провадження № 2/520/888/19
УХВАЛА

06.06.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кириковій О.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якій позивач просить суд:

- усунути ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Позивачем усунуті недоліки поданої заяви, відповідно до ухвали судді Київського районного суду міста Одеси від 22.06.2017 року.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.08.2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання.

Під час проведення підготовчого судового засідання 06.06.2019 року представник позивача ОСОБА_1 . Гончарук І.В. надала до суду клопотання про витребування доказів в порядку ч.4 ст.81 ЦПК України, в якому просить суд:

- зобов`язати ОСОБА_3 в порядку ч.4 ст. 81 ЦПК України надати докази вчинення ОСОБА_3 дій щодо утримання та догляду за ОСОБА_4 (матір`ю) протягом 2013-2014 років;

- у разі ненадання вищевказаних доказів ОСОБА_3 визнати обставину не вчинення ОСОБА_3 дії щодо утримання та догляду за ОСОБА_4 (матір`ю) протягом 2013-2014 років.

В обґрунтування вказаного клопотання представник посилалась на те, що позивач неодноразово звертав увагу на факт ухилення відповідача від обов`язків щодо утримання та догляду за ОСОБА_4 (матір`ю), а відповідачка в свою чергу надавала пояснення, що нею було здійснено належний догляд та утримання померлої, у зв`язку з чим, представник позивача вважає, що є підстави для застосування ч.4 ст. 81 ЦПК України.

Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні вважав зазначене клопотання безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши надане до суду клопотання, суд дійшов до наступного висновку.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши надане до суду клопотання та оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Так у відповідності до ч. 4 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Одночасно судом враховується, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. (ч.7 ст.81 ЦПК України).

Отже, порядок вирішення питання встановлений ч.4 ст.81 ЦПК України, розглядується судом в порядку витребування доказів, який регламентований статтею 84 ЦПК України.

У відповідності до ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

З заявленого представником позивача клопотання, не вбачається зазначення позивачем: обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

На підставі викладеного, суд вважає клопотання представника позивача необґрунтованим.

Одночасно судом враховується, що відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1-3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Крім того стаття 43 ЦПК України передбачає права, які мають Учасники справи, зокрема:

- подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;

- подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Отже, учасники справи, зокрема, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

З огляду на викладене, аналізуючи вказані норми ЦПК України, суд доходить до висновку, що процесуальним законодавством встановлено розподіл обов`язків доказування, з урахуванням принципу диспозитивності та того, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У зв`язку з чим, у разі задоволення необґрунтованого клопотання про витребування доказів, шляхом витребування доказів, на кожне посилання сторони, що в свою чергу є обов`язком такої сторони у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України та її правом передбаченим ст. 43 ЦПК України, може призвести до порушення принців цивільного судочинства, щодо диспозитивності під час розгляду справи.

Відмовляючи у вказаному клопотанні судом враховується, що згідно п.п. 22-29 рішення ЄСПЛ у справі від 28.03.2006 року «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

На підставі вищевикладеного, суд вважає клопотання представника позивача про витребування доказів не підлягаючим до задоволення.

Керуючись ст. 1, 2, 13, 81, 84 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали суду складено 07 червня 2019 року.

Головуючий Калініченко Л. В.