Провадження №22-ц/824/5019/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича про визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним правочину щодо розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

В грудні 2018 року позивач ТОВ Агрофірма «Матюші» звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, обґрунтовуючи її вимоги тим, що неправомірними діями відповідачів порушено його права на оренду земельної ділянки. Вказував, що відповідач ОСОБА_1 як власник земельної ділянки може поділити земельну ділянку, яка перебувала в користуванні позивача на підставі договору оренди, що унеможливить у подальшому виконання рішення суду про задоволення позовних вимог. Просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 2.1295 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, а також шляхом заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо вказаної земельної ділянки.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2019 року у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про повне задоволення заяви. Зазначає, що підставою для звернення до суду з даним позовом стало порушення його прав як законного орендаря земельної ділянки. В ході розгляду справи позивачу стало відомо про вчинення з боку власника земельної ділянки дій, які спрямовані на здійснення поділу земельної ділянки з метою унеможливлення виконання судового рішення у даній справі. Внаслідок поділу спірної ділянки будуть скасовані записи про державну реєстрацію старих земельних ділянок, їх кадастрові номери, а також будуть сформовані нові земельні ділянки із новими номерами, тобто об`єкт оренди, право користування яким позивач намагається захистити в межах розгляду даної справи, може припинити існування у такому стані, в якому він існував на момент виникнення спору. За таких обставин оскаржувана ухвала про відмову в забезпеченні позову не може вважатись постановленою з додержанням вимог закону, підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просив залишити скаргу без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін. Зазначив, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, порушують право на володіння та розпорядження належним йому майном. За таких умов доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а ухвалу суду - законною та обґрунтованою, такою, що в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що стороною позивача не доведено та судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо необхідності забезпечення позову, не надано жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_1 вчиняє дії щодо відчуження чи поділу земельної ділянки, а додані до заяви матеріали не стосуються предмету даного спору та не містять доказів, які стосуються як предмету спору, так і земельної ділянки, яка є предметом договору оренди. Зазначено, що в заяві не наведено посилань, які свідчать про реальну можливість порушення прав позивача. З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Приписами ст.150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Позов забезпечується серед іншого накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2.1295 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 7 серпня 2014 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ Агрофірма «Матюші» договір оренди землі, за яким передав в оренду позивачу земельну ділянку строком на 10 років. 23.03.2015 року державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію зазначеного договору оренди.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір щодо укладеного між ОСОБА_1 та товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» договору оренди земельної ділянки від 19.02.2018 року, оскільки він укладений та зареєстрований до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі, що був укладений з товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші». У зв`язку з цим позивач просив визнати недійсним договір оренди від 19.02.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 39990448 від 05.03.2018 року.

Заяву про вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовував тим, що йому стало відомо про намір відповідача у найближчий час здійснити поділ земельних ділянок, внаслідок чого будуть скасовані записи про державну реєстрацію старих земельних ділянок, їх кадастрові номери, а також будуть сформовані нові земельні ділянки із новими номерами, тобто об`єкт оренди може припинити існування у такому стані, в якому він існував на момент виникнення спору.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що спосіб забезпечення позову, який просить застосувати ТОВ Агрофірма «Матюші», не є співмірним із заявленими позовними вимогами та жодним чином не забезпечить виконання рішення суду. Суд оцінює необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються. При цьому єдиними передбаченими законом підставами для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання чи неможливості виконання рішення суду у справі та ефективного захисту прав або інтересів позивача. У разі задоволення позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші» договори оренди землі вважатимуться недійсними, а рішення державного реєстратора - скасованими з моменту набрання рішенням суду законної сили. При цьому зазначене судове рішення не потребуватиме примусового виконання, а отже відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, про які зазначає позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що зазначені позивачем заходи забезпечення позову не забезпечують виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову в межах заявлених позовних вимог і жодним чином не впливають на ефективний захист або поновлення права оренди позивача, за захистом якого він звернувся до суду. Обґрунтованість чи не обґрунтованість рішень державного реєстратора, які вчинені відносно інших юридичних осіб, не стосуються предмету спору у даній справі і не вказують на законність чи незаконність дій державного реєстратора при прийнятті ним оскаржуваних рішень у даній справі.

Відносно доводів апелянта про намір власника здійснити поділ земельних ділянок та припинення існування об`єкта оренди, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити:

У відповідності до ч.1 ст. 319, ч. 4 ст. 373 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Згідно вимог ст. 90 ЗК України власник земельної ділянки має право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, самостійно господарювати на землі, тобто використовувати своє право власності на власний розсуд. Згідно ст. 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.

Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки. З урахуванням зазначених норм, поділ земельної ділянки, якщо він матиме місце, не припиняє дії договору оренди та не впливає на права та обов`язки орендаря та орендодавця. Крім того, ч. 12 ст. 186 ЗК України встановлено, що у разі поділу земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, вимагається погодження технічної документації з землекористувачем. У відповідності до вимог ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Статтею 386 глави 29 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Отже, у разі, якщо позивач вважає, що можливим поділом орендованих земельних ділянок будуть порушені його права оренди, законом визначений чіткий спосіб захисту, відмінний від заявленого позивачем, відтак не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги в частині можливого укладення відповідачами інших договорів оренди, розірвання оспорюваних договорів чи можливого скасування реєстрації земельних ділянок в результаті їх поділу.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах і доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позиція суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону, підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Д.О. Таргоній

К.П. Приходько