ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6184/19 Справа № 201/5925/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року по справі за клопотанням ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересована особа - державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Білецька Вероніка Іванівна, -

в с т а н о в и л а:

01 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із заявою про визнання рішення Дзержинського районного суду м.Пермі Російської Федерації від 19 травня 2017 року, що не підлягає примусовому виконанню.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується рішення Дзержинського районного суду м.Пермі Російської Федерації від 19 травня 2017 року та наявне в оригіналі з перекладом на українську мову.

Вказувала, що вона вчасно прийняла спадщину, що підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. про заведення спадкової справи №9/2016 року.

Зазначала, що рішення Дзержинського районного суду м.Пермі Російської Федерації від 19 травня 2017 року видане компетентними органами, містить гербову печатку, тому є офіційним документом і має доказову силу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року клопотання ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню задоволено.

Визнано в Україні рішення Дзержинського районного суду м.Пермі Російської Федерації від 19 травня 2017 року № 2 -1685/17 про встановлення факту родинних відносин, яким встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в тому, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 Рішення набрало чинності 20 червня 2017 року відповідно до відмітки на рішенні суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2018 року виправлено допущену в тексті ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року по цивільній справі №201/5925/18 за клопотанням ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, описку, зазначивши вірною дату смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, замість невірно вказаної «ІНФОРМАЦІЯ_2 року».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції:

- не врахував, що метою встановлення факту родинних відносин заявниці з померлим громадянином України є отримання спадку в Україні, спадщина відкрилась в Україні;

- до спадкової маси входить виключно нерухоме майно, тому спір має бути розглянутий за місцезнаходженням цього майна;

- Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська не має відношення до рішення Російської Федерації, про визнання якого просить заявниця.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м.Пермі Російської Федерації від 19 травня 2017 року №2-1685/17 встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в тому, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 Рішення набрало чинності 20 червня 2017 року відповідно до відмітки на рішенні суду (переклад з російської від 23 жовтня 2017 року Мацко Т.С., засвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В.).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для відмови в задоволенні клопотання, передбачені ст.55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року та ст.468 ЦПК України, тому рішення Дзержинського районного суду м.Пермі Російської Федерації від 19 травня 2017 року підлягає визнанню на території України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного Законодавства України.

В Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили (частина 1 статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Згідно статті 52 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, винесені установами юстиції кожної з Договірних Сторін, що вступили в законну силу рішення, що не вимагають за своїм характером виконання, визнаються на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження за умови якщо: а) установи юстиції запитуваної Договірної Сторони не винесли раніше по цій справі рішення, що вступило в законну силу; б) справа відповідно до цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинне бути визнане, не відноситься до виняткової компетенції установ юстиції цієї Договірної Сторони.

Відповідно до частини першої статті 472 ЦПК України, клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

Згідно частини сьомої статті 473 ЦПК України у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього Кодексу.

Пунктом третім частини другої статті 468 ЦПК України передбачено, що у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо рішення ухвалене в справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України.

Стаття 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачає, що з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.

Згідно статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів у рамках державно-приватного партнерства, укладених Кабінетом Міністрів України, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт.

Розглядаючи клопотання ОСОБА_2 , суд першої інстанції не врахував, що звертаючись з заявою про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заявник зазначала, що подальшою її метою є отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на день смерті проживав в АДРЕСА_1 (проживання спадкодавця за вказаною адресою підтверджується довідкою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. від 23 травня 2018 року на а.с.5), за таких обставин, питання щодо спадкування нерухомого майна, яке знаходиться на території України повинно вирішуватися у відповідності до законодавства України та відноситься до компетенції відповідних органів держави Україна.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з наступною відмовою в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 468 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374,376,382-384,468 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2019 року скасувати.

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересована особа - державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Білецька Вероніка Іванівна, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.