КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/13034/17

провадження номер № 22-ц/824/6078/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Кашперської Т.Ц., Мережко М.В.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 лютого 2019 року у складі судді Ул`яновської О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 35 126 грн 49 коп.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Ніжинського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2003 рокуна її користь з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше 1/2 частини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 вересня 2003 року і до повноліття дитини. На виконання вказаного рішення 16 вересня 2003 року Ніжинським районним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист №2-2975/03. Однак відповідач несвоєчасно сплачував стягнуті з нього аліменти, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 09 листопада 2017 року становила у розмірі 35 081 грн 50 коп. Згідно з розрахунком позивача розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2017 року по 27 грудня 2017 року складає 35 126 грн 49 коп.

У зв`язку з викладеним, посилаючись на ч.1 ст. 196 СК України, позивач стверджувала про необхідність стягнення з відповідача пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 35 126 грн 49 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку, що сума коштів, сплачених відповідачем протягом 2017-2018 років значно перевищує розмір заборгованості за аліментами, оскільки суд не дослідив обставин, з яких відповідач здійснив таку переплату. Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з вини відповідача, а з вини державного виконавця, який не склав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» та СК України не передбачено, що підставою для сплати аліментів відповідачем є розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Вказує, що ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено можливість зарахування аліментів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, однак відповідач цього не робив у період з грудня 2016 року по жовтень 2017 року, внаслідок чого з його вини виникла заборгованість зі сплати аліментів у цей період.

Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено наявність заборгованості зі сплати аліментів належними та допустимими доказами, оскільки в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, складений 14 червня 2018 року старшим державним виконавцем Федоряка Ю.П., що підтверджує наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів, яка станом на 09 листопада 2017 року становила 35 081 грн 50 коп., а станом на 27 грудня 2017 року - 11 937 грн 43 коп. Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою довідку про доходи фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 від 09 січня 2018 року, відповідно до якої відповідач отримав дохід від підприємницької діяльності у період з травня 2017 року по листопад 2017 року, однак він не повідомив про нього орган державної виконавчої служби та у вказаний період ухилявся від виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову. Вказує, що у листопаді 2016 року він звільнився з останнього місця роботи, яка територіально знаходилася у Дніпровському районі міста Києва, та вибув до міста Ніжин. Станом на грудень 2016 року заборгованість зі сплати аліментів у нього була відсутня. Вказує, що з січня 2017 року він неодноразово звертався до Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби з метою сплати аліментів, проте за наданою йому інформацією у вказаному відділі державної виконавчої служби на виконанні виконавчий лист №2-2975/03 не перебував, причини відсутності виконавчого провадження йому не повідомлялись. Зазначає, що йому не були відомі реквізити для перерахування аліментів, оскільки попередньо визначений постановою державного виконавця картковий рахунок за заявою позивача був закритий. Лише після отримання 13 листопада 2017 року від стягувача банківських реквізитів, він перерахував суму боргу по сплаті аліментів за період з 01 грудня 2016 року по 30 вересня 2017 року у розмірі 13 495 грн 50 коп. Вказує, що у його діях відсутня вина з виникнення заборгованості по сплаті аліментів у період з грудня 2016 року по 09 листопада 2017 року, оскільки у період з 30 листопада 2016 року по 27 грудня 2017 року він не перебував у трудових відносинах із жодним підприємством. Також він не знав реквізитів банківського рахунку позивача для сплати аліментів, а державними виконавцями були допущені неодноразові неточності та порушення під час складання розрахунку його заборгованості по сплаті аліментів у визначений позивачем період.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у листопаді 2016 року відповідач звільнився з останнього місця роботи та починаючи з січня 2017 року неодноразово особисто звертався до відділу державної виконавчої служби міськрайонного управління юстиції в місті Ніжині, оскільки йому не були відомі реквізити для перерахування аліментів, який був попередньо визначений постановою державного виконавця на картковий рахунок за заявою позивача, який в подальшому був закритий ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що сума аліментів за період з грудня 2016 року по грудень 2017 року з виконання виконавчого листа №2-2975/03 до 13 червня 2018 становила 17 333 грн 32 коп. та була повністю сплачена відповідачем 22 грудня 2017 року. 13 червня 2018 року Ніжинським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіально управління юстиції у Чернігівській області було видано новий розрахунок, який відповідач сплатив додатково у розмірі 11 937 грн 43 коп. У ході примусового виконання виконавчого листа №2-2975/03 відповідачем сплачено 36 962 грн 32 коп., що перевищує розмір заборгованості встановлений п.2 ст.195 СК України на 19 629 грн 00 коп.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 09 листопада 2017 року по 27 грудня 2017 року не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявність заборгованості по сплаті аліментів належними та допустимими доказами, а наданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати аліментів не відповідає наявному періоду прострочення відповідачем сплати аліментів.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони зроблені з неповним з`ясуванням обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у сторін є спільна дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16 вересня 2003 року Ніжинським районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист №2-2975/03 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 1/2 частини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 вересня 2003 року і до досягнення дитиною повноліття, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 сплачував аліменти нерегулярно, внаслідок чого станом на 27 грудня 2017 року (повноліття дитини) утворилася заборгованість у розмірі 11 937 грн 43 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, складеним 14 червня 2018 року старшим державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіально управління юстиції у Чернігівській області Федоряка Ю.П., який наданий старшим державним виконавцем на запит суду першої інстанції (а.с.54, 92, 109).

Встановлено та не заперечується сторонами, що 13 червня 2018 року ОСОБА_2 сплатив позивачу заборгованість за аліментами у розмірі 11 937 грн 43 коп., що підтверджується квитанцією від 13 червня 2018 року (а.с.69).

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, який неналежно виконував покладний на нього ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки сплачував стягнуті з нього рішенням суду аліменти нерегулярно, належних та допустимих доказів того, що вказана заборгованість зі сплати аліментів виникла з незалежних від нього причин, суду не надав, що є його процесуальним обов`язком відповідно до вимог ст.81 ЦПК України

Висновки суду першої інстанції про те, що, починаючи з січня 2017 року відповідач неодноразово особисто звертався до відділу державної виконавчої служби міськрайонного управління юстиції в місті Ніжині, оскільки йому не були відомі реквізити для перерахування аліментів, що був попередньо визначений постановою державного виконавця на картковий рахунок за заявою позивача, який в подальшому був закритий ОСОБА_1 , є необґрунтованими.

Наведені обставини не свідчать про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки він не був позбавлений можливості перерахувати аліменти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби за місцем виконання виконавчого листа про стягнення аліментів згідно вимог ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про наявність передбачених ст.196 СК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів.

При апеляційному розгляді позивачем надано розрахунок заборгованості по аліментах, складений 16 травня 2019 року старшим державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіально управління юстиції у Чернігівській області Федоряка Ю.П. Вказаний розрахунок містить розмір поточних аліментів, які підлягали до сплати відповідачем щомісячно з грудня 2016 року по 27 листопада 2017 року (повноліття дитини), що не було зазначено цим же старшим державним виконавцем у розрахунку заборгованості по аліментах від 14 червня 2018 року. Також розрахунок заборгованості по аліментах від 16 травня 2019 року містить суми сплачених аліментів відповідачем, а саме: 14 листопада 2017 року і 23 листопада 2017 року у загальному розмірі 23 652 грн 80 коп, 22 грудня 2017 року - 1 372 грн 09 коп. та 13 червня 2018 року - 11 973 грн 43 коп. (а.с.7, т.2).

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем надано апеляційному суду розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати аліментів, який здійснений з урахуванням даних розрахунку заборгованості по аліментах, складеного 16 травня 2019 року старшим державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіально управління юстиції у Чернігівській області Федоряка Ю.П. Розмір пені позивачем обчислено, виходячи із суми несплачених відповідачем аліментів за кожен місяць окремо з моменту порушення відповідачем свого обов`язку щодо їх сплати (01 січня 2017 року) і до дня погашення відповідачем заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (13 червня 2018 року). Згідно розрахунку загальний розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів у період з 01 січня 2017 року по 13 червня 2018 року складає 61 564 грн 87 коп. (а.с.27, т.2).

Дослідивши наведений розрахунок, колегія суддів вважає, що обчислений позивачем розмір пені за прострочення відповідачем сплати аліментів відповідно до формули, наведеної у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та визначений розмір пені у сумі 61 564 грн 87 коп., є правильним.

Враховуючи, що ч.1 ст.196 СК України встановлено граничний розмір пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 973 грн 43 коп.

За таких обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, наведені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 937 (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн 43 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді