Справа № 589/4546/18
Провадження № 2/589/631/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в особі головуючого судді Лєвші С.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , про визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . Мотивуючи вимоги тим, 12 травня 1999 року ним було отримано у приватну власність (шляхом приватизації) 1/3 частину квартиру АДРЕСА_1 , про що ВЖРЕУ було видане належне свідоцтво право власності на житло, згідно з розпорядженням № НОМЕР_1 від 11.05.1999 Співвласниками інших 2/3 частин даної квартири стали ОСОБА_3 (колишня дружина) та ОСОБА_4 (його донька). Дане свідоцтво про право на житло зареєстроване було мною належним чином у відповідному МБТІ за реєстровим №5122 в реєстровій книзі №69 .

Спільне наше життя, як членів сім`ї не склалось і 04 травня 2000 року, ОСОБА_3 , продала йому належну їй 1/3 частину вищевказаної квартири, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу № 875. Тобто він має у власності 2/3 частини вищевказаної квартири.

З часу продажу даної частки квартири ОСОБА_3 , забрала їх спільну дитину (відповідача по справі) знявшись з реєстрації покинула дане помешкання (виїхала до Російської Федерації на заробітки). З того часу ні колишня дружина, ні їх спільна донька не мешкали в квартирі АДРЕСА_1 .

В 2006 році донька позивача ОСОБА_5 приїздила до м.Шостка з метою отримання паспорту громадянина України і без його належного дозволу зареєструвалась в вищевказаній квартирі.

Реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації його права на отримання субсидії, оскільки він надмірно сплачує кошти за комунальні послуги. Позивач намагався розшукувати відповідача, але пошуки виявилися марними, тому останній просить суд визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування вищезазначеним житлом.

26 грудня 2018 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлена відповідачу за зареєстрованим місцем проживання. (а.с.21)

Про розгляд даної цивільної справи відповідач ОСОБА_2 була повідомлена через офіційний веб-портал судової влади в Україні за адресою: https://court.gov.ua/sud1819/.

Станом на 11 березня 2019 року відзив на позов та заперечення від відповідача ОСОБА_2 до суду не надійшли.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу Укрїани (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12 травня 1999 року, Виробниче житлове ремонтне-експлуатаційне управління засвідчило, що квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної часткової власності: ОСОБА_3 1/3 частка, ОСОБА_1 -1/3частка та ОСОБА_4 -1/3 частка квартири. Крім того, у вказаному документі зроблено запис, що 1/3 частка квартири продана на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченого 04.05.2000 за №875, приватним нотаріусом. (а.с.5)

З копії Договору купівлі-продажу 1/3 частки квартири від 04.05.2000, вбачається, що ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 . 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .(а.с.6)

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14.09.1999, вбачається, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і її батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . (а.с.9)

Згідно довідки від 18 жовтня 2018 року виданої ПП «Івушка Шостка», ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_2 . У вказаній квартирі зареєстрована також: відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10)

З заяви про видачу паспорту № НОМЕР_3 від 03.03.2009, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 одружена з ОСОБА_6 ВРАЦС в м. Москва РФ. Її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.27)

Згідно листа №16 від 01.02.2019 виданого ПП «Івушка Шостка», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 01.02.2006 у квартирі АДРЕСА_1 , у 2009 вона змінила прізвище на « ОСОБА_7 » і з цього часу значиться зареєстрованою за вказаним прізвищем. Квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності (по 1/3 частки кожному) ОСОБА_3 .. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .. Наявність права власності на вказану нерухомість стало підставою для реєстрації власників за вказаним адресом.(а.с.31)

Частинами першою, другою статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

В пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, що врегульовано ст. 405 ЦК України.

Однак в даному спорі, позивач просить позбавити права на користування житлом, не просто члена сім`ї власника, а співвласника спірного жилого приміщення і тому на думку суду норми статті 405 ЦК України, не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду № 647/1683/15-ц від 28.08.2018 року.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР, ст. 10, 12, 84, 89, 258, 263-265, 273, 274, 280-284, 289, 314 ЦПК України, ст. 319, 321, 383, 405 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області С.Л.Лєвша