РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 572/1993/18

Провадження № 22-ц/4815/575/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Слободянюк Б.К.

Рішення ухвалене в м. Сарни

Дата складання повного тексту рішення 22.01.2019

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" - адвоката Лукашенко М.П. на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 16 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (далі ПрАТ "СК "Провідна") в якому просять стягнути з останньої, з урахування заяви про збільшення позовних вимог від 13 грудня 2018 року, на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду (збитки) в розмірі 14663,26 гривень; на користь ОСОБА_3 завдану майнову шкоду (збитки) в розмірі 13800 гривень; на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральну шкоду в розміру по 100 000 грн. на кожного; стягнути витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 18000 грн.

Свій позов обґрунтовують тим, що внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України трагічно загинула їх донька і дружина - ОСОБА_4 , та позивачам заподіяно матеріальну шкоду, на зальну суму 28463,26 грн. Крім того, позивачі просять стягнути моральну шкоду, яка полягає у втраті близької людини, моральних та фізичних стражданнях, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків, і змушує до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя, а також витрати понесені за надані послуги адвоката в даній справі, що становлять 18000 грн.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 16 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "СК "Провідна" на користь ОСОБА_1 100 000 грн. моральної шкоди та 18 000 грн. підтверджених матеріальних витрат на правову допомогу адвоката.

Стягнуто з ПрАТ "СК "Провідна" на користь ОСОБА_2 100 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ "СК "Провідна" на користь ОСОБА_3 100 000 грн. моральної шкоди та 13 800 грн. матеріальної шкоди витрат на поховання. В частині задоволення інших позовних вимог відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПрАТ "СК "Провідна" вважає, що при його ухваленні судом першої інстанції грубо порушено норми матеріального права, обставини, що мають значення для справи не доведені, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що судом не досліджено положення ст. 37.1.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-І-V), де визначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Натомість, відповідно до отриманої заяви позивачів ДТП сталась 14.07.2015 року, та з моменту ДТП пройшло більше трьох років, тому у ПрАТ "СК "Провідна" відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування позивачем, які взагалі не звертались до страховика із заявами про виплату страхових відшкодувань.

Вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що про заявлену подію ПрАТ "СК "Провідна" дізналась тільки після отримання позовної заяви, яка була отримана 20.08.2018 року, та страхувальник - ОСОБА_5 за полісом №АЕ/4204890 не повідомляв про ДТП взагалі. До участі в розгляді кримінального провадження страхова компанія не залучалась.

Також, вказують, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки факту стягнення повторного відшкодування вже відшкодованих збитків позивачів за рахунок винної особи, оскільки, як встановлено вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 28.02.2018, ОСОБА_6 повністю відшкодував потерпілим завдану шкоду. Таким чином, позивачі вже скористалися своїм правом вимоги відшкодування завданої їм шкоди, задовольнивши її за рахунок особи, яка цю шкоду завдала, знову повторно просили стягнути із відповідача ці самі кошти.

Крім того, вказують на порушення положень ст. 27.3 Закону №1961-І-V, якою передбачено, що загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку…

Отже, загальний розмір моральної шкоди, який би підлягав до виплати позивачем у разі звернення до страховика у строки та на умовах, передбачених вищезазначеним законом, становив би 14 616 грн., тобто по 4 872 грн. кожному позивачу.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то зазначає, що ПрАТ "СК "Провідна" не здійснено ніяких неправомірних дій щодо невизнання або порушення прав позивачів, тому правових підстав для стягнення таких витрат не має.

За наведених підстав, просили рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 16 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Вирішити питання про судові витрати.

У визначений судом апеляційної інстанції строк, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник страхової компанії до суду не з`явився, хоч завчасно був повідомлений про час і місце судового засідання, тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. Інші позивачі просили провести розгляд справи за їх відсутності.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу виникнення у позивачів права на відшкодування шкоди, що передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Та вважав, що позивачі довели факт заподіяння їм моральної шкоди, яка полягає у втраті близької людини, оскільки вони перенесли сильне душевне потрясіння завданої смертю дочки та дружини, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків і змусило до здійснення додаткових зусиль для організації свого особистого життя, а також є підстави для стягнення з відповідача ПрАТ "СК "Провідна" матеріальної шкоди, а саме понесених ОСОБА_3 матеріальних збитків на поховання дружини.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_6 14 липня 2015 року приблизно о 16 год. 10 хв., в світлу пору доби, в порушення вимог пункту 1.5, пункту 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»), підпунктів б), д) пункту 2.3, пунктів 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, керуючи автомобілем марки «Ford Tranzit Connekt», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Бєлгородській в м. Сарни Рівненської області, зі сторони вул. Технічної в напрямку вул. Суворова, зі швидкістю 64,44 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість на даній ділянці дороги, поблизу магазину «Дует», проявив неуважність до дорожньої обстановки, маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху у вигляді пішохода ОСОБА_4 , котра перетинала проїзну частину зліва направо відносно руху вищевказаного транспортного засобу, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на останню, хоча мав технічну можливість його уникнути шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування при русі автомобіля з максимально допустимою в даній дорожній обстановці швидкістю. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, від яких 14 липня 2015 року померла в КЗ «Сарненська центральна районна лікарня».

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 28.02.2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керуванням транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст.. 75 КК України його звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків передбачених ст.. 76 КК України.

Власником автомобіля, яким було скоєно кримінальне правопорушення та завдано шкоди потерпілим є ОСОБА_5

В описовій частині вироку встановлено, що померла ОСОБА_4 є дочкою позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, 10.03.2007 року.

Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4204890 від 29.05.2015 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 , на момент ДТП була застрахована у страховій компанії ПАТ «СК «Провідна». Згідно зазначеного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну життю/здоров`ю на одного потерпілого становить 100000 грн. Розмір франшизи 500 гривень.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Указана норма кореспондується із статтею 999 ЦУК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Таким чином, у спорах пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілій чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику ( у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МСТБУ) заяву про страхове відшкодування.

Підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) зазначені в статті 37 вказаного Закону.

Згідно з пункту 37.1.4 статті 37 Закону, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним (трирічним) строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Саме до таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц та від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи дорожньо-транспортна пригода сталась 14 липня 2015 року, саме з цієї дати слід відраховувати три роки, продовж якого позивачі мали право звернутись до страхованої компанії із заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивачами не надано доказів щодо звернення до страхової компанії у встановлений законом строк.

Враховуючи принципи змагальності та диспозитивної цивільного судочинства саме на сторони покладено обов`язок доказування певних обставин.

Отже, слід дійти висновку, що позивачі не зверталась до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, вперше пред`явивши вимоги до страхової компанії, звернувшись до суду із позовом 13 липня 2018 року, що не є тотожним за змістом.

Колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено вищенаведені положення ст. 37.1.4 Закону №1961-І-V, де визначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є : неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Натомість, відповідно до отриманої заяви позивачів ДТП сталась 14.07.2015 року, та з моменту ДТП пройшло більше трьох років, тому у ПрАТ "СК "Провідна" відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування позивачем, які взагалі не звертались до страховика із заявами про виплату страхових відшкодувань.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди та витрат на правову допомогу із страхової компанії, оскільки відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування позивачам, які взагалі не звертались до страховика із заявами про виплату страхових відшкодувань, і, відповідно, прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення.

За таких обставин, місцевий суд не дотримався вимог матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення і рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна інстанція доходить висновку про відмову в задоволенні позову, а позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір, що підлягав до сплати при подачі позову відноситься на рахунок держави. Судовий збір сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги в розмірі 5557,20 грн. підлягає компенсації за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" - адвоката Лукашенко М.П. задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 16 січня 2019 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення відмовити.

Компенсувати приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Провідна" судовий збір, сплачений згідно платіжного доручення №007972 від 26 лютого 2019 року в сумі 5557,20 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 червня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.В. Бондаренко