Номер провадження: 22-ц/813/3648/19
Номер справи місцевого суду: 520/5786/18
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районний суд м. Одеси від 20 листопада 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя, надалі, скориставшись своїм право позивач надав до суду заяву про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 та приміщення 101 , що АДРЕСА_3 , що на праві власності належать ОСОБА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , право власності на 27/200 часток приміщення 101, що розташоване за адресою АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 , право власності на 27/200 часток приміщення 101, що розташоване за адресою АДРЕСА_3 ; стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 понесені позивачем судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник спір, стосовно того, чи є об`єкт нерухомості, а саме 11/100 та 27/100 частин дачного будинку в АДРЕСА_3 спільним сумісним майном, яке набуте за час спільного проживання однією сім`єю.

Позивач та відповідач однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, прожили більше 10 років та за період з 2009 по 2010 рік набули у власність спірну нерухомість. При набутті права власності на спірну нерухомість, стороною відповідних правочинів по набуттю права власності на спірну нерухомість виступала Відповідач. Сторони, на даний час, однією сім`єю не проживають, спільних дітей не мають, договору про визнання майна спільною сумісною власністю не укладали, розподіл майна не здійснювали. У зв`язку з тим, що позивач та відповідач більше не проживають однією сім`єю та не мають наміру в подальшому проживати разом, позивач звернувся до відповідача з пропозицією про поділ між ними, в рівних частках, спірної нерухомості, однак відповідач не визнає, що спірна нерухомість є спільним сумісним майном та взагалі не бажає здійснювати поділ спірного майна. Шляхом переговорів спір між позивачем та відповідачем врегулювати не вдалося, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районний суд м. Одеси від 20 листопада 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 .

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районний суд м. Одеси від 20 листопада 2018 року та ухвалити нове, яким у задоволення позову ОСОБА_2 - відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до с. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Частиною 2 ст. 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1ст. 60 СК України та ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 71 СК України, спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом. Неподільне майно присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на квартиру, допускається лише за його згодою.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» №16 від 12.06.1998р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені вст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Придбавши нерухоме майно під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, сторони набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується.

Положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007р. № 11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, придбане під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін і будь-яких доказів щодо належності цього майна лише відповідачу, на яку воно зареєстроване, суду не надано.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, що 09.12.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу 27/100 частин дачного будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за Р№4939.

08.12.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу 11/100 частин дачного будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за Р№4312.

В обох випадках, при укладені вказаних договорів у п.8 було зазначено, що дані договори укладено за згодою особи, з якою покупець, ОСОБА_1 , проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , які посвідчені Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. 08.12.2010 року за Р№ 4311 та 09.12.2009 року за реєстраційним №4938.

Крім того, в матеріалах наданих нотаріальних справ містяться посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. заяви ОСОБА_1 від 09.12.2009 року реєстраційний №4937 та від 08.12.2010 року індекс 284/02-04, відповідно до яких ОСОБА_1 заявила, що вона та ОСОБА_2 проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ОСОБА_1 згодна та визнає, що 27/100 та 11/100 частин дачного булдинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 купуються в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на спільні кошти, та є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Згідно ч.3 ст.65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Таким чином, при укладенні зазначених договорів Позивачем була надана згода на укладення договорів купівлі-продажу від 08.12.2010 року за реєстраційний № 4311 та від 09.12.2009 року за Р№4938, що підтверджується заявами ОСОБА_2 посвідченими приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. 09.12.2009 року реєстраційний №4938 та від 08.12.2010 року реєстраційний №4311.

Відповідно до положень ст.ст. 76,77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем в якості доказів надано до суду правоустановчі документи, а саме , договір купівлі- продажу від 08.12.2010 року зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.12.2010 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. предметом якого є 11/100 частин дачного будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та складається в цілому із дачної будівлі, зазначеної в схематичному плані літ «А» загальною площею 345,5 кв.м, та розташований на земельній ділянці площею 143 кв.м, із земельних ділянок площею 0,0966 га за адресою АДРЕСА_6 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 та площею 0,0072 га за адресою АДРЕСА_6 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4 , наданих для індивідуального дачного будівництва, за зазначеним договором ОСОБА_1 надходить у власність 11/100 частин н дачного будинку літ «А», що відображені у технічному паспорті , виготовленому КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 12.10.2010 р., а саме І поверх-1/4 сходів, ІІ поверх - Ѕ сходів І, ІІІ поверх- Ѕсходів; ІV поверх І-сходи; 1-туалет, 2- літня житлова загальною площею 36,3 кв.м. В зазначеному договорі у п.8 містяться відомості, що цей договір укладений за згодою особи, з якою покупець - ОСОБА_1 проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. від 08.12.2010 року за реєстровим №4311 ( том 1 а.с 214); договір купівлі- продажу від 09.12.2009 р. предметом якого є нерухоме майно- 27/100 частин дачного будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , та складається в цілому із дачної будівлі, зазначеної в схематичному плані літ «А», загальною площею345,5 кв.м, що розташована на земельній ділянці розміром 143,00 кв.м, яка знаходиться у фактичному користуванні, за вказаним договором у власність ОСОБА_1 надходить 27/100 частин дачного будинку з літ «А» -І поверх 1/4сходів І; ІІ поверх Ѕ сходів-І,ІІІ поверх Ѕ сходів-І; ІІ поверх 1- коридор, 2-туалет, 3-кухня, 4- житлова, 5- житлова,6-санвузол,7- гардеробна, житловою площею 34,2 кв.м. В даному договорі містяться відомості, що цей договір укладено за згодою особи, з якою покупець ОСОБА_1 проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу - ОСОБА_2 ( том 1 а.с. 41-44); заява ОСОБА_2 , від 08.12.2010 р., яка зареєстрована в реєстрі за №4311 та засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В., в якій зазначено, що зазначеною заявою ОСОБА_2 заявив, що він з ОСОБА_1 проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_7 , він не заперечує та дає згоду на купівлю за ціну та в розмірах та на умовах за її розсудом особою, з якою він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 11/100 частин дачного будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 на спільні кошти, які набуті в період проживання з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також погодився та визнав, що 11/100 частин дачного будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , які куповані в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності його ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( том 1 а.с. 9), заява ОСОБА_1 від 09.12.2009 року посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В., ( індекс№464/02-04),якою остання заявила, що вона і ОСОБА_2 , проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_7 , погодилась та визнала, що 27/100 частин дачного будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , які купуються в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на спільні кошти, є об`єктом спільної сумісної власності її ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (том 1 а.с.57); заява ОСОБА_2 від 09.12.2009 року посвідчена приватним нотаріусом Одесьокго міського нотаріального округу Гашовою В.В. (індекс №465/02-04), якою він заявив, що він і ОСОБА_1 проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_7 , також в заяві він не заперечував та надав згоду на купівлю за ціну у розмірах та на умовах за її розсудом особою, з якою він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 27/100 частин дачного будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , на спільні кошти, набуті в період проживання з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 також в цій заяві останній погодився та визнав, що 27/100 частин дачного будинку, що знаходиться у АДРЕСА_3 які куповані в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності його та ОСОБА_1 (том 1 а.с 61); свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.07.2014 року ( індексний номер 24272589 з якого вбачається, що власником Ѕ частини нежитлового приміщення АДРЕСА_8 на праві приватної спільної часткової власності є ОСОБА_1 ( том 1.с.231); свідоцтво про право власності від 15.07.2014 року індексний номер24264478, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 117,1 кв.м,. житловою площею 34,2 кв.м. ( том 1 а.с. 189.)

Посилання апелянта щодо пропуску позивачем строків позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки спростовані показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтвердили факт сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 2010 року по грудень 2014 року, а також підтверджено, що після закінчення спільного проживання позивача декілька разів знаходився у спірному приміщенні, та зі слів ОСОБА_8 літом 2015 року керував проведенням ремонтних робіт, проти чого не заперечувала ОСОБА_1 , фактично визнаючи право позивача на користування спільною власністю. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого обов`язку та після переривання починається заново ( ч.1,3 ст. 264 ЦК України).

Таким чином обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що перебіг строку позовної давності у позивача рахується не з моменту закінчення спільного проживання у грудні 2014 року, а у зв`язку із переривання літом 2015 року, а тому не є пропущеним зважаючи на звернення із позовною заявою до суду у травні 2018 року.

З огляду на вищенаведене, судом встановлено, що позивачем надано докази.

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів того, що нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, тобто законні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину зазначеного у позові майна. Правильним є висновок суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, та надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, можуть вважатися належними, є достовірними та допустимими виходячи з вищевикладеного.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на пропуск позивачем строків позовної давності, неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають істотне значення для справи, ігнорування наданих скаржником документів, а також порушення норм матеріального та процесуального права як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375 , 381-384 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районний суд м. Одеси від 20 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький