ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3050/19 Справа № 205/3466/18 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2018 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22 квітня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 02 травня 2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 100 135,63 грн та складається з: 5 199,85 грн - заборгованості за кредитом, 85 942,49 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 748,74 - заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн - фіксованої частини штрафу, 4 744,55 грн - процентної складової штрафу.

На підставі вищезазначеного, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 квітня 2011 року у розмірі 100 135,63 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 22 квітня 2011 року, у загальному розмірі - 8 976 грн 14 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 5 199 грн 85 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом - 3 776 грн 29 коп.

В задоволені позовних вимог щодо стягнення решти суми процентів, також: 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина), 4 744 грн 55 коп. - штраф (процентна складова) - штраф (процентна складова) та заборгованості по пені - 3 748 грн 74 коп. - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив заочне рішення суду від 23 жовтня 2018 року змінити, скасувавши в частині відмови у задоволенні позову про стягнення частини процентів та неустойки, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у стягненні частини процентів та неустойки, оскільки відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами кредитного договору та є недопустимими доказами. Отже, є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів.

Крім того, відповідач укладання чи неукладання кредитного договору не оспорювала, розрахунок заборгованості не спростувала, не довела відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином, не заперечувала проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалася.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 6 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 6).

Означений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди відповідача на надання відповідної платіжної картки та видачі позивачем відповідачу такої картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.

Відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею, ОСОБА_1 , станом на 02.05.2018 року за таким договором виникла заборгованість, згідно розрахунку позивача, у загальному розмірі 100 135 (сто тисяч сто тридцять п`ять) грн 63 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 5 199 (п`ять тисяч сто дев`яносто дев`ять) грн 85 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 85 942 (вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок дві) грн 49 коп., заборгованість за пенею - 3 748(три тисячі сімсот сорок вісім) грн 74 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 (п`ятсот) грн 00 коп. - штраф (фіксована частина), 4 744 (чотири тисячі сімсот сорок чотири) грн 55 коп. - штраф (процентна складова).

У справі, що розглядається, Умови та Правила надання банківських послуг, які позивач надає суду на обґрунтування своїх вимог не містять підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме з даними Умовами була ознайомлена відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили відповідальність при порушенні договірних зобов`язань, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо відповідальності за порушення зобов`язання, не змінювались. У заяві позичальника також відсутні дані про те, з якими саме Умовами був ознайомлений такий учасник справи.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву.

При цьому, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відтак, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в Анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати штрафів за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають.

Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18).

Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що заборгованість по тілу кредиту станом на 02.05.2018 року становить 5 199 (п`ять тисяч сто дев`яносто дев`ять) грн 85 коп., та підлягає стягненню з відповідача.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-1412цс16.

У зв`язку з викладеним та відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК відповідач зобов`язаний сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі, визначеному відповідно до частини першої статті 1048, частини другої статті 1054 ЦК, тобто на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором з 26.11.2013 року. Отже, розмір процентів за період з 26.11.2013 року по 02.05.2018 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із суми поточної заборгованості у розмірі - 5 199 (п`ять тисяч сто дев`яносто дев`ять) грн 85 коп., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період становить 3 776 (три тисячі сімсот сімдесят шість) грн 29 коп., що розраховується наступним чином:

з 26.11.2013року по 14.04.2014року (ставка НБУ 6,5%, кількість днів 140) -129,64 грн;

з 15.04.2014року по 16.07.2014року (ставка НБУ 9,5%, кількість днів 93)-125,86 грн;

з 17.07.2014року по 12.11.2014року (ставка НБУ 12,5%, кількість днів 119)-211,91грн;

з 13.11.2014року по 05.02.2015року (ставка НБУ 14%, кількість днів 85)-169,53грн;

з 06.02.2015року по 03.03.2015року (ставка НБУ 19,5%, кількість днів 26)-72,23грн;

з 04.03.2015року по 27.08.2015року (ставка НБУ 30%, кількість днів 177)-756,47грн;

з 28.08.2015року по 24.09.2015року (ставка НБУ 27%, кількість днів 28)-107,70грн;

з 25.09.2015року по 21.04.2016року (ставка НБУ 22%, кількість днів 49)-658,17грн;

з 22.04.2016року по 26.05.2016року (ставка НБУ 19%, кількість днів 35)-94,74грн;

з 27.05.2016року по 23.06.2016року (ставка НБУ 18%, кількість днів 28)-71,80 грн;

з 24.06.2016року по 28.07.2016року (ставка НБУ 16,5%, кількість днів 35)-82,27грн;

з 29.07.2016року по 15.09.2016року (ставка НБУ 15,5%, кількість днів 49)-108,20грн;

з 16.09.2016року по 27.10.2016року (ставка НБУ 15%, кількість днів 42)-89,75грн;

з 28.10.2016року по 13.04.2017року (ставка НБУ 14%, кількість днів 168)-335,07грн;

з 14.04.2017року по 25.05.2017року (ставка НБУ 13%, кількість днів 42)-77,78грн.;

з 26.05.2017року по 26.10.2017року (ставка НБУ 12,5%, кількість днів 154)-274,24грн.;

з 27.10.2017року по 14.12.2017року (ставка НБУ 13,5%, кількість днів 49)-94,24грн;

з 15.12.2017року по 25.01.2018року (ставка НБУ 14,5%, кількість днів 42)-86,76грн;

з 26.01.2018року по 01.03.2018року (ставка НБУ 16%, кількість днів 35)-79,78грн;

з 02.03.2018року по 02.05.2018року (ставка НБУ 17%, кількість днів 62)-150,15грн.

Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 526, 527,530, 615, 625, 1052, 1054 ЦК України, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню за Договором № б/н від 22.04.2011 року лише заборгованість за тілом кредиту - 5 199 (п`ять тисяч сто дев`яносто дев`ять) грн. 85 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом - 3 776 (три тисячі сімсот сімдесят шість) грн. 29 коп., а всього разом - 8 976 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят шість) грн. 14 коп.

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановленних обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, додаткового правового аналізу не потребують.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст.76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В. Свистунова