Справа № 703/748/19
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Кирилюк Н.А.
при секретарі Римському Д.І.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Свої вимоги мотивує тим, що вона 13 грудня 2016 року набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
В цьому будинку зареєстрований, але більше двох років не живе попередній власник квартири ОСОБА_2 .
Оскільки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації у належному позивачу будинку, вважає, що його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням в судовому порядку.
Крім того, позивач просила зобов`язати виконавчий комітет Костянтинівської сільської ради зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку.
В судове засідання позивач не з`явилась, в направленій до суду заяві просила розглядати справу у її відсутності, позов задоволити та не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання також не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого 13 грудня 2016 року нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 грудня 2016 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Попереднім співвласником квартири та особою, яка відчужила майно, був ОСОБА_2
У відповідності з довідкою виконкому Костянтинівської сільської ради від 28 січня 2019 року та актами 14 грудня 2016 року, 20 грудня 2017 року та 28 січня 2019 року в цій квартирі зареєстрований, але з грудня 2016 року не проживає ОСОБА_2 , його особисті речі відсутні.
Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.
Аналогічні норми містяться і в ст. 319 ЦК України, відповідно до частини 1 якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Право користування спірним жилим приміщенням у ОСОБА_2 було похідним від його права власності на квартиру. Він, як власник квартири, у відповідності до ст. 150 ЖК України мав право користуватися нею для особистого проживання і проживання членів його сім`ї.
Розпорядившись нерухомим майном (продавши квартиру ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 втратив право власності на неї, а отже і право користування зазначеним жилим приміщенням, в зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, а тому відповідача належить визнати таким, що втратив право користування спірним житлом.
Що стосується позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою, то вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Статтею 7 наведеного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Тобто, спеціальним законодавством, зокрема ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади.
Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстраційного обліку.
Лише відмова реєстраційного органу у вчиненні цієї дії може бути підставою для оскарження таких дій. А тому, ці вимоги є передчасними і в цій частині позову слід відмовити.
Крім того, ОСОБА_2 не є належним відповідачем за цими вимогами. Клопотань про залучення виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради як співвідповідача позивач не заявила, а суд не вправі залучати співвідповідача у справі з власної ініціативи.
Оскільки позивач як інвалід ІІ групи звільнена від сплати судового збору, у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 768 грн. 40 коп. судового збору.
На підставі наведеного, керуючись ст. 5, 7,12, 81, 89, 141, 247, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, задоволити частково.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: Н. А. Кирилюк