ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/1190/18 Номер провадження 22-ц/814/1044/19Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А.Є. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішенняДиканського районного суду Полтавськоїобластівід 18 січня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Андріївської сільської ради Диканського району Полтавської області, Диканської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Андріївської сільської ради Диканського району Полтавської області, Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, в якому просив визнати рішення Комісії по реформуванню, паюванню землі та майна ПСС імені Енгельса від 20 січня 2000 року - незаконним. Зобов`язати Диканську районну державну адміністрацію Полтавської області відвести йому земельну ділянку розміром 6,43 га і видати дозвіл на виготовлення технічної документації.

Позов обґрунтовував тим, що йому, як члену колективного сільськогосподарського підприємства імені Енгельса, Диканською районною державною адміністрацією було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 6,43 га. В подальшому, з метою отримання земельної ділянки, він в листопаді 2017 року звернувся до Андріївської сільської ради Диканського району, але згідно відповіді від 06 грудня 2017 року, йому повідомлено, що на момент його звернення виділити земельну ділянку не можливо через відсутність вільних земель.

В подальшому, з метою захисту свого права, він звернувся до Диканської райдержадміністрації, але також отримав відмову.

Відмову у виділенні йому земельної ділянки вважає незаконною та такою, що порушує його права, та з цих підстав просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 18 січня 2019 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване ним рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Вказував, що єдиною підставою для відмови у задоволенні його позову суд зазначив те, що він не довів, що він був членом КСП імені Енгельса та у зв`язку з цим має право на земельну частку (пай).

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, оскільки ним, окрім інших доказів, був поданий також і Сертифікат на земельну частку (пай) згідно якого, він, як член КПС ім. Енгельса набув право на земельну ділянку (пай) на території земель, які належать Андріївській сільській раді в розмірі 6,43 га.

Відзив на апеляційну скаргу подала Андріївська сільська рада, у якому зазначала, що позивач ОСОБА_1 помилково був внесений до списку осіб, яким було видано Сертифікати на земельну частку (пай), оскільки він не був членом КПС ім. Енгельса, а тому не має права на земельну частку (пай). Даний факт підтверджено доданими до відзиву доказами.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що позивачу як члену ОСОБА_2 сільськогосподарського підприємства імені Енгельса на підставі рішення Диканської районної державної адміністрації від 20 грудня 1996 року №294 видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 6,43 га (а.с.8).

В подальшому позивач з метою отримання земельної ділянки звернувся до Андріївської сільської ради Диканського району з відповідною заявою. Згідно наданої відповіді від 06 грудня 2017 року, йому повідомлено про не можливість виділення земельної ділянки через відсутність вільних земель /а. с. 9/.

Окрім того, в листі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідаль-ністю «Андріївка» від 09 жовтня 2017 року вих. №301/01-16 зазначено, що на засіданні Комісії по реформуванню, паюванню землі та майна ПСС ім. Енгельса, яке відбулося 20 січня 2000 року, встановлено, що семи громадянам було помилково видано сертифікат на право власності на земельну частку (пай).

Згідно рішення цієї Комісії, яке зафіксовано Протоколом №2 від 20 січня 2000 року, затверджено список вищевказаних осіб, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В подальшому, рішенням загальних зборів членів ПСС ім. Енгельса, яке зафіксовано Протоколом №3 від 10 лютого 2000 року, затверджено список вказаних осіб, яким помилково видано сертифікати на право власності на земельну частку (пай).

Підставою для прийняття таких рішень послугувало те, що вищевказані особи, на час розпаювання земель, не були членами ПСС ім. Енгельса, тобто у відповідності до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року вказані громадяни не мали права на земельну частку (пай) /а. с. 10/.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він був членом КСП ім. Енгельса та у зв`язку з цим має право на земельну частку (пай).

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами ст. 4 Земельного кодексу України, 1990 року, в редакції Закону України від 13 березня 1992 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, - землі, що пе-ребувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність.

Частиною 2 ст. 20 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших, державних сільськогосподарських підприємств.

Постановою Верховної Ради УРСР «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ, землі Української PCP оголошені об`єктом земельної реформи. Преамбулою до постанови визначено, що завданням цієї реформи є перерозподіл земель з одночасною передачею їх у приватну та колективну власність. Пунктом 5 зазначеної постанови, передбачена передача земель у приватну та колективну власність.

Згідно Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» №2200-ХІІ від 13 березня 1992 року роздержавлення та приватизація земельних ділянок недержавних сільськогосподарських підприємств в Україні розпочато з лютого 1992 року з врученням господарствам державних актів на право колективної власності на землю, до яких додавався список громадян-членів аграрних формувань, що надалі було підставою для складання уточнених списків на отримання цими громадянами земельних сертифікатів.

Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 доручено прискорити приватизацію земель, які перебувають у користуванні сільськогоспо-дарських підприємств і організацій, та передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції.

Згідно пунктів 1, 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колектив-ну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподар-ського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За роз`ясненнями, наведеними в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Наявні у матеріалах справи докази, вказують на те, що ОСОБА_1 був внесений до списку осіб, яким помилково було видано сертифікати на земельну частку (пай), так як він не був членом ПСС ім. Енгельса, а відтак не мав права на земельну частку (пай).

Довідка видана Коледжом управління, економіки і права Полтавської державної аграрної академії від 19 березня 2019 року №70 про направлення ОСОБА_1 на навчання до вказаного навчального закладу Колективним сільськогосподарським підприємством ім. Енгельса Диканського району ніяким чином не підтверджує членство позивача у ПСС ім. Енгельса /а. с. 40/. Інших доказів на підтвердження даного факту позивачем не надано.

За наведених обставин, враховуючи, що позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він був членом КСП ім. Енгельса та мав у зв`язку з цим право на земельну частку (пай), суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, обґрунтовано відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування - відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 18 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Кривчун Т.О.

Кузнєцова О.Ю.