Єдиний унікальний номер 235/5538/18 Номер провадження 22-ц/804/1252/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Будулуци М.С.

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення заборгованості з оплати праці (унікальний номер справи № 235/5538/18, головуючий суддя 1 інстанції Бородавка К.П., рішення ухвалено 11 лютого 2019 року, повний текст рішення складений 14 лютого 2019 року в м. Покровськ Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся з вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське»).

В обґрунтування позову зазначив, що з 03 липня 2007 року по 12 серпня 2010 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 у цивільній справі № 235/6285/17 встановлено факт невиплати йому, як працівнику, компенсації за несвоєчасне нарахування та виплату відпускних за період з 23 січня 2010 року по 15 лютого 2010 року, розмір якої складає 49 грн. 46 коп.(без утримання необхідних податків), яку й просив стягнути з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське».

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення заборгованості з оплати праці задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості з оплати праці в розмірі 40 гривень з урахуванням податків та зборів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 коп.

З рішенням суду не погодилось Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, неналежну оцінку доказів, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивач та його представник не надали до матеріалів цієї справи копії розрахункових листків, а їх копії надав відповідач.

Суд зробив неправильний висновок про те, що надані відповідачем розрахункові листки не містять підписів відповідальних осіб і тому ця обставина нівелює їх доказову силу. Розрахункові листки за січень-березень 2010 року, що надані відповідачем у паперовому вигляді за підписом посадової особи підприємства, є носіями інформації, що міститься в бухгалтерському обліку підприємства в електронному вигляді, які сформовані на підставі первинних даних і відображають результати праці позивача в складі бригади та дільниці. Вони є аналогічними за змістом з тими, що містяться в матеріалах цивільної справі № 235/6285/17, на яких є також підпис посадової особи та печатка підприємства.

Між сторонами немає спору про розмір виплачених відповідачем грошових сум в 2010 році, а існує спір про те, чи є в складі нарахованих та виплачених в березні 2010 року грошових сум компенсація за несвоєчасно сплачені відпускні, що включена в табуляграмі відповідача окремо під шифром «456». По справі необхідно доводити не факт виплати, а достовірність даних, які містяться в бухгалтерському обліку підприємства відносно складових сум, які нараховані в березні 2010 року. Той факт, що всі суми, які нараховані в березні, виплачені авансом в березні 2010 року, а частково - в квітні 2010 року, доводиться математично і відносно цих сум спір відсутній.

Оцінюючи докази по справі, суд не врахував, що власником інформації про оплату праці, яка є в бухгалтерському обліку та в розрахункових листках, є підприємство що зберігає цю інформацію.

Неправильним є висновок суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів, наданих відповідачем на підтвердження виплати позивачу заборгованості з компенсації за несвоєчасну виплату відпускних сум, які нараховані за період з 01 по 15 лютого 2010 року в розмірі 42 грн. 92 коп. (з урахуванням податків і зборів) та стягнуто з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог (40 грн.). Такий висновок мотивовано тим, що довідка ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» від 11 лютого 2019 року, яка видана підприємством на виконання ухвали суду першої інстанції на підтвердження нарахованих та сплачених позивачу сум компенсації за несвоєчасну виплату йому відпускних, нарахованих за період з 01 січня по 15 лютого 2010 року, підписана начебто неповноважною посадовою особою - заступником генерального директора з економіки та фінансів ОСОБА_3 на підставі простроченої довіреності.

Фактично заступник генерального директора ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» ОСОБА_3 мала повноваження на підписання такої довідки на підставі довіреності, виданої генеральним директором 02 січня 2019 року, копію якої відповідач додав до апеляційної скарги. Як зазначив апелянт, в зазначеній довідці з технічних причин помилково здійснено посилання на номер і дату попередньої довіреності, виданої заступнику генерального директора раніше. Суд не врахував, що вказану довідку підписано ще й іншими двома посадовими особами підприємства (начальником розрахункового відділу ОСОБА_4 . та начальником відділу праці та заробітної плати ОСОБА_5 ), які мають право самостійно підписувати довідки про нарахування та виплату робітникам заробітної плати.

Суд не врахував, що окрім вказаної довідки, в матеріалах справи наявні також інші докази - розрахункові листи за січень - березень 2010 року, що видані відповідачем за підписами посадових осіб та завірені печаткою підприємства.

Судом першої інстанції також досліджувались розрахункові листи відповідача за січень - березень 2010 року, які містяться в матеріалах цивільних справ № 2-1487/2011 та № 235/6285/17.

Той факт, що в березні 2010 року відповідач виплатив позивачу заробітну плату за лютий 2010 року та аванс за березень 2010 року, підтверджується виписками банків, які є в матеріалах справи № 235/6285/17 та досліджені судом.

Саме на підставі розрахункових листів та банківських документів про перерахування грошових коштів на заробітну плату підприємство й надало довідку, яку суд не прийняв до уваги, як доказ.

Таким чином, суд проігнорував перелічені докази і не надав їм належної оцінки, а тому ухвалив помилкове рішення (т. 2 а.с. 32 - 45).

В поясненнях до апеляційної скарги відповідач зазначив, що згідно до наказу Державного комітету статистики України № 489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистки праці» затверджено, зокрема, форму розрахунково - платіжної відомості, якою передбачено інформацію про види нарахувань заробітної плати конкретного працівника та утримань з неї за певний період. Згідно із даним наказом Держкомстату, розрахунково - платіжна відомість є документом, якщо її підписано лише одним бухгалтером (т. 2 а.с. 79).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , зазначив, що доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та такими, що підлягають відхиленню, а тому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (т. 2 а.с. 97 - 99).

Перевіривши доводи апеляційної скарги, а також наведені у відзиві обґрунтування заперечень щодо апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлені наступні неоспорені обставини.

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 03липня 2007 року по 12 серпня 2010 року та наказом № 865 ку від 26 серпня 2010 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Сторонами також визнано, що згідно з наказом відповідача від 15 грудня 2009 року, позивачу надано щорічну відпустку з 23 січня 2010 року по 15 лютого 2010 року, частина відпускних за вказаний період, а саме, в розмірі 1 350,98 грн., була виплачена відповідачем позивачу в березні 2010 року, тобто із затримкою на 1 календарний місяць.

Відповідачем визнано обов`язок нарахувати та виплатити позивачу в зв`язку з затримкою виплати частини відпускних - компенсацію за несвоєчасну виплату частини відпустки в січні 2010 року в розмірі 42 грн.92 коп., яка після утримання податків дорівнює 37 грн.23 коп.

Позивач, заперечуючи факт виплати відповідачем компенсації за несвоєчасну оплату частини відпустки в січні 2010 року, посилався на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року у справі № 235/6285/17, а також на розрахункові листки за січень-серпень 2010 року, копії яких наявні в матеріалах справи (т.1 а.с.144-145).

Відповідач, стверджуючи факт нарахування та виплати позивачу в березні 2010 року компенсації за несвоєчасну оплату частини відпустки за січень 2010 року, посилався на розрахункові листки за січень-березень 2010 року, зокрема, за березень 2010 року, з якого вбачається, що позивачу нараховані компенсаційні виплати в розмірі 42 грн. 92 коп., та на виписку ВАТ «Кредитпромбанк» з руху коштів по рахунку ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна №1» (т.1 а.с.137-143).

З огляду на наведені обставини, враховуючи зміст спірних правовідносин, суд першої інстанції при вирішенні спору, виходив з наступних норм права.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

За приписами ст. 115 КЗпП України, з якими узгоджуються вимоги ст. 21 Закону України «Про відпустки», заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі, з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Суд зазначив, що наявні в матеріалах справи копії розрахункових листків за січень-березень 2010 року, як ті, що надані відповідачем, так і ті, що надані позивачем при розгляді цивільних справ 2-1487/2011 (а.с. 22) та № 235/6285/17 (а.с. 175), досліджені судом за клопотанням представника відповідача в судовому засіданні, копії з яких наявні в матеріалах даної справи (т.1 а.с.141-145), за своєю суттю є повідомленнями працівника про розміри оплати праці.

Посилаючись на ст. 110 КЗпП України, суд зазначив, що такі повідомлення (розрахункові листки, табуляграми) містять інформацію щодо періоду, за який провадиться оплата праці, загальної суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розмірів і підстав відрахувань та утримань із заробітної плати, сум заробітної плати, що належить до виплати.

Суд дійшов висновку, що законодавством не передбачені вимоги щодо обов`язкової форми таких повідомлень, в тому числі, необхідних реквізитів, підписів відповідальних осіб та печатки підприємства, а відсутність у наданих сторонами повідомленнях (розрахункових листках, табуляграмах) відомостей про розмір заробітної плати (в тому числі її складових), який виплачений позивачу у спірний період, а не лише нарахований, як і відсутність підписів відповідальних осіб підприємства та печатки, що закріплює такий підпис, нівелює доказову силу таких повідомлень (розрахункових листків, табуляграм), як документу, що підтверджує або спростовує факт виплати позивачеві нарахованої компенсації в розмірі 42 грн. 92 коп., яка після утримання податків та зборів дорівнює 37 грн.23 коп.

Суд також дійшов висновку, що доводи представника позивача про те, що факт невиплати відповідачем спірної суми компенсації підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року у справі № 235/6285/17, є помилковими та ґрунтуються на хибному розумінні процесуальних норм права, з огляду на таке.

Вказаним судовим рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, з Публічного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 стягнуто компенсацію за несвоєчасну виплату відпускних у розмірі 49 грн.46 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38 405 грн.30 коп., а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (т.1.а.с. 16 - 19).

Однак, постановою апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2018 рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» скасовано, у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату відпускних у розмірі 49 грн.46 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 38 405 грн. 30 коп. відмовлено, в іншій частині рішення суду (про відмову в задоволенні позову), залишено без змін (т.1 а.с. 20 - 22).

За змістом цієї постанови, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, які стосуються відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення вихідної допомоги в розмірі трьохмісячного заробітку, згідно ст.ст. 38, 44 КЗпП України, та відсутності заборгованості по заробітній платі у розмірі 30 грн. 50 коп. Проте, з висновками суду першої інстанції про стягнення на користь позивача компенсації у розмірі 49 грн.46 коп. за несвоєчасне нарахування та виплату відпускних за період з 23 січня 2010 року по 15лютого 2010 року не погодився (т. 1 а.с. 20-22), у зв`язку з чим рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року в цій частині скасовано.

Отже, враховуючи, що за результатами апеляційного розгляду справи № 235/6285/17 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» відмовлено в повному обсязі, зважаючи на приписи ст. 82 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для врахування судом висновків рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року в справі № 235/6285/17, на яке посилався позивач, при розгляді даної справи відсутні.

Водночас суд в рішенні зазначив, що довідка підприємства про виплачені суми по заробітній платі з визначенням дати розрахунку при звільненні ОСОБА_1 від 22 грудня 2017 року (т.1 а.с.154) не стосується відомостей щодо виплати позивачу спірної суми компенсації, а зміст виписки по рахунку позивача ПАТ «Кредитпромбанк» за період з 01 лютого 2010 року по 09 серпня 2010 року, а також з 01 червня 2010 року по 14 вересня 2010 року не дозволяє дійти висновку, що позивачем в березні 2010 року отримана спірна сума компенсації за несвоєчасне нарахування та виплату відпускних за період з 23 січня 2010 року по 15 лютого 2010 року (т.1 а.с.137-139).

Оскільки відповідач стверджував, що спірна сума компенсації за несвоєчасне нарахування та виплату відпускних за період з 23 січня 2010 року по 15 лютого 2010 року виплачена позивачу в березні 2010 року, а наданими відповідачем доказами такий факт достеменно не підтверджено, що обумовило потребу з`ясування такої обставини шляхом проведення такої процесуальної дії як витребування довідки з підписом керівника та печаткою підприємства, суд, зважаючи на приписи ч. 4 та ч. 7 ст. 81 ЦПК України, ухвалою від 07 лютого 2019 року зобов`язав відповідача надати належним чином оформлену довідку за підписом керівника підприємства з проставлянням печатки про нараховані та виплачені позивачу в березні 2010 року суми по заробітній платі із зазначенням величини всіх її складових елементів та способу розрахунку відрядної розцінки з урахуванням тарифної ставки, відпрацьованих позивачем днів та часів (т. 1 а.с.236).

Надана відповідачем на виконання вказаної ухвали довідка від 11 лютого 2019 року містить відомості щодо нарахованих та утриманих позивачу в березні 2010 року сум заробітної плати, за якими: в березні 2010 року позивачу нарахована, в тому числі, компенсацію за несвоєчасну виплату зарплати за час відпустки за період з 01лютого 2010 року по 15 лютого 2010 року в розмірі 42 грн.92 коп.; в складі суми виплаченого позивачу в березні 2010 року авансу в розмірі 1 500 грн. сплачено 37 грн.23 коп. - сума компенсації за несвоєчасну виплату суми заробітної плати за час відпустки.

Суд відмітив, що вказана довідка від 11 лютого 2019 року підписана не керівником підприємства, а заступником генерального директора з економіки та фінансів ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» ОСОБА_3 . (а.с.243-245). На підтвердження повноважень у ОСОБА_3 підписувати документи бухгалтерського характеру долучена копія довіреності від 11 жовтня 2018 року № 37, за змістом якої генеральний директор уповноважує на підписання таких документів ОСОБА_3 строком по 31 грудня 2018 року включно (т.1 а.с. 246).

Суд дійшов висновку, що оскільки довідка від 11 лютого 2019 року підписана особою на підставі довіреності, яка втратила свою дію на момент її підписання, суд не знайшов правових підстав для визнання такої довідки від 11 лютого 2019 року належним та допустимим доказом факту виплати позивачу нарахованої йому компенсації в розмірі 42 грн. 92 коп. за несвоєчасну виплату відпускних сум за період з 01 лютого 2010 року по 15 лютого 2010 року.

Суд зазначив, що інших доказів на підтвердження свого твердження щодо виплати спірної суми заборгованості позивачу в березні 2010 року відповідач до суду не надав, а надавши доказ з дефектом походження, недобросовісно скористувався правом надання належних та допустимих доказів на підтвердження доводів в обґрунтування своєї позиції.

За відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження виплати позивачу спірної суми заборгованості та наявності підстав для висновку про необґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість з компенсації за несвоєчасну виплату суми за відпустку за період з 01 по 15 лютого 2010 року, адже надані відповідачем докази об`єктивно не здатні довести факту виплати позивачу нарахованої компенсації в розмірі 42 грн.92 коп. з урахуванням податків та зборів за несвоєчасну виплату заробітної плати за відпустку за цей період відпустки.

Суд врахував приписи ч. 2 ст.233 КЗпП України, за якими, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, суд зазначив, що твердження представника позивача про те, що спірна сума компенсації за несвоєчасну виплату суми за відпустку не є об`єктом оподаткування не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно ст. 1 та ст. 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Держкомстату України від 13.01.2004 № 5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713, в п.2.2 визначено, що до складу фонду додаткової заробітної плати входять як суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників (пп.2.2.7), так і суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (пп.2.2.8).

Отже, спірна сума компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за час відпустки є за своєю правовою природою складовою належної працівникові заробітної плати, що відповідає висновку Конституційного Суду України, наведеному в п. 2.2 Рішення від 15 жовтня 2013року № 9-рп/2013.

Зміст Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», як і зміст Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (які були чинними на час виникнення спірних правовідносин), не дозволяють дійти висновку, що заробітна плата або певні її складові не включаються до сукупного оподатковуваного доходу та не є об`єктом оподаткування.

Водночас суд відмітив, що доводи представника відповідача про те, що спірна сума компенсації є об`єктом оподаткування в силу приписів Податкового кодексу України не заслуговують на увагу, оскільки Податковий кодекс України не був чинним на час виникнення спірних правовідносин, адже набрав чинності 01 січня 2011року.

Підсумовуючи викладене, суд вважав, що відповідач має сплатити на користь позивача компенсацію за несвоєчасну виплату зарплати за час відпустки з 01 лютого 2010 року по 15 лютого 2010 року в розмірі 42 грн. 92 коп. з урахуванням податків та зборів.

Оскільки позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача такої заборгованості в розмірі 40 грн., враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений ст. 13 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в заявленій ним до стягнення суми компенсації (40 грн.).

Проте, з висновками суду щодо задоволення заявленого позову неможливо погодитися, доводи апеляційної скарги відповідача є обґрунтовані та апеляційна скарга ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» підлягає задоволенню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Однак , таким вимогам оскаржуване рішення суду в повній мірі не відповідає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

та інші питання.

Як зазначено в ч.1 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили,не оказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини встановлені (ч.ч. 4 - 5 ст. 82 ЦПК України).

Заявляючи позов про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату зарплати за час відпустки, позивач посилався на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 у цивільній справі № 235/6285/17 встановлено факт невиплати йому, як працівнику, компенсації за несвоєчасне нарахування та виплату відпускних за період з 23 січня 2010 року по 15 лютого 2010 року, розмір якої складає 49 грн. 46 коп.(без утримання необхідних податків), яку й просив стягнути з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське».

Однак, відповідно до постанови апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2018 рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» скасовано, у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату відпускних у розмірі 49 грн.46 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 38 405 грн. 30 коп. відмовлено, в іншій частині рішення суду (про відмову в задоволенні позову), залишено без змін (т.1 а.с. 20 - 22).

Тобто, рішення суду, на яке посилався позивач, як на підставу задоволення позову, не набрало законної сили, оскільки скасовано судом апеляційної інстанції, та не може бути підставою для звільнення позивача від доказування.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що скасоване рішення суду не підтверджує факт невиплати позивачу компенсації за несвоєчасну виплату зарплати за час відпустки.

Судом встановлено, що відповідач несвоєчасно виплатив позивачу зарплату за час відпустки за період з 23 по 31 січня та з 01 по 15 лютого 2010 року.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050, п.2 та п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, компенсація виплачується працівникам у разі затримки виплати заробітної плати на один і більше календарних місяців.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III та Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами), компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. У той же час слід мати на увазі, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

З детальних пояснень відповідача у відзиві на позов, схеми його платежів позивачу, вбачається, що компенсація в сумі 42 грн. 92 коп. (за відрахуванням податків 37 грн. 23 коп.) за несвоєчасну виплачену заробітну плату за час відпустки, 31 березня 2010 року виплачена позивачу ОСОБА_1 , що узгоджується з іншими доказами по справі.

Так, розрахункові листи, копії табуляграм, на які посилались сторони, не містять розбіжностей у сумах нарахувань до виплати позивачу за січень, лютий та березень 2010 року, які склали відповідно, 6 907 грн. 18 коп., 2 751 грн.32 коп. та 3 672 грн. 97 коп., та вказані суми не оспорює позивач (т.1 а.с. 73 - 87, 141 - 143, 144).

Згідно виписки по рахунку приватного клієнта № /0809 ПАТ «Кредитпромбанк», ОСОБА_1 отримав вказані суми грошових коштів, відповідно: 15 лютого 2010 року; 12 та 31 березня 2010 року; 08 та 30 квітня 2010 року (т.1 а.с. 137).

Як вбачається з довідки відповідача від 11 лютого 2019 року, що надана суду на виконання ухвали суду першої інстанції, вона містить відомості щодо нарахованих та утриманих позивачу в березні 2010 року сум заробітної плати, за якими:

-в березні 2010 року позивачу нарахована, в тому числі, сума компенсації за несвоєчасну виплату суми за відпустку за період з 01 лютого 2010 року по 15 лютого 2010 року в розмірі 42 грн.92 коп.(за мінусом податків та відрахувань вона складає 37 грн.92 коп.);

-в складі авансу, виплаченого позивачу в березні 2010 року в розмірі 1 500 грн., сплачено компенсацію за несвоєчасну виплату суми заробітної плати за час відпустки в розмірі 37 грн. 23 коп.( т.1 а.с. 243 - 245).

Вказану довідку підписано трьома посадовими особами Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»: заступником генерального директора з економіки та фінансів ОСОБА_3., начальником розхарункового відділу ОСОБА_4. та начальником відділу праці та заробітної плати ОСОБА_5 .

Посилання суду на ту обставину, що начебто, заступник генерального директора підписала цю довідку без належних повноважень, не є підставою для визнання всієї довідки такою, що немає доказової сили, оскільки її підписали, окрім заступника керівника підприємства, ще двоє інших посадових осіб, які мали повноваження на її підписання.

Відповідач зазначив, що заступник генерального директора з економіки та фінансів ОСОБА_3 станом на 11 лютого 2019 року мала довіреність на підписання відповідних довідок від підприємства та лише з технічних причин до вказаної довідки помилково була долучена інша довіреність на неї, строком дії до 31 грудня 2018 року.

Окрім цього суд, не врахував, що відповідно до на наказу Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики» від 05 грудня 2008 року № 489, розрахунково-платіжну відомість на працівника має право підписувати лише один бухгалтер, без підпису керівника або іншої посадової особи підприємства.

Як вбачається з довідки підприємства, вона за своєю суттю є розрахунково -платіжною відомістю на працівника та за аналогією її мав право підписати бухгалтер підприємства.

Разом з тим, підписи двох посадових осіб підприємства - начальника розхарункового відділу ОСОБА_4 та начальника відділу праці та заробітної плати ОСОБА_5 , за довіреністю, дозволяють зробити висновок апеляційному суду про те, що вказана довідка підписана повноваженими особами підприємства.

За вказаних обставин, суд не мав підстав вважати, що вказаний документ, як і інші наведені документи, не є належними доказами у справі.

Аналізуючи наведені докази у справі у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач виплатив позивачу належну суму компенсації за затримку виплати заробітної плати за час відпустки та підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не вбачається.

Установивши, що суд першої інстанції, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог про стягнення працівникові суми компенсації за час затримки виплати зарплати за час відпустки, допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції скасовує рішення у справі з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року скасувати.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення заборгованості з оплати праці відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 21 травня 2019 року

Суддя Донецького апеляційного суду Будулуца М.С.