Провадження № 22-ц/801/2038/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Шемети Т.М.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2019 року, ухвалене суддею Борисюк І.Е. повний текст якого складено того ж дня,

в справі №127/11668/19

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

про стягнення аліментів на утримання дитини,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якого посилалася на те, що 27.02.2019 між нею та ОСОБА_2 розірвано шлюб. Від шлюбу подружжя має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розлучення відповідач певний час надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, проте останніх декілька місяців, вона самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати неповнолітню дочку, а також виконувати всі обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного її утримання.

На даний час відповідач проживає окремо і ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини, матеріально своїй дочці не допомагає, участі у вихованні не приймає та не виконує жодних із тих обов`язків, які покладені на нього як на батька дитини.

Це стало підставою для звернення її до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500,00 гривень щомісячно, що підлягає індексації, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 24.04.2019 та до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судове рішення у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Не погодившись із рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи просить його скасувати та постановити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не врахував встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, який становить 1699 грн, визначаючи розмір аліментів 1000 грн, який є недостатнім для мінімального забезпечення дитини. При цьому вважає, що судом не враховано необхідні видатки на дитину.

Крім того апелянтом ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції подано доповнення до апеляційної скарги разом із письмовими доказами.

Згідно з частиною першою статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Строк на подання апеляційної скарги відповідно до статті 354 ЦПК України у вказані справі становить тридцять днів з дня отримання апелянтом повного судового рішення.

Разом з тим, додаткові пояснення разом із новими доказами подані апелянтом 19 вересня 2019 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (стаття 126 ЦПК України ).

З огляду на зазначене апеляційний суд залишає вказані додаткові пояснення і додані до них докази без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони у справі, які 27 лютого 2019 року розірвали шлюб є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується її свідоцтвом про народження.

Відповідно до довідки від 23.04.2019 № 1345, виданою МКП «УК «Замостя» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із дочкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та власником цього житла.

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом частини 1 статті 27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Так, статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна. грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів на доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини та керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши при прийнятті оскаржуваного рішення вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти, стан здоров`я її та сторін у справі, за наявності наданих доказів, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме визначив аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань на невідповідність встановлених судом обставин, переліку тих обставин, які мають враховуватись при вирішенні такої категорії справ, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України.

Посилання апелянта на те, що розмір аліментів у 1000 грн визначений судом першої інстанції не відповідає вимогам Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» і є таким, що суперечить правам дитини апеляційний суд відкидає.

Так, Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150) та конкретизовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182).

Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини вікoм від 6 років, який з 01 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року становить 1944 грн на одну особу в розрахунку на місяць й визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Проте апелянтом не надано належних і допустимих доказів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому нею розмірі.

Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів в сумі 1000 гривень щомісячно, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому суд першої інстанції вірно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Стадник І.М.
Судді:Войтко Ю.Б.
Шемета Т.М.