ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа №357/426/16-ц

провадження № 61-10935св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КарпенкоС. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2017 року, постановлену у складі судді Приходько К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулось з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 14 серпня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 001-2900/756-0054, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 48 674 швейцарських франків зі сплатою 4,5% річних з кінцевим терміном повернення 10 серпня 2037 року.

16 серпня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 001-2902/756-0055, за умовами якого ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 19 786 швейцарських фраків зі сплатою 4,5% річних з кінцевим терміном повернення 10 серпня 2027 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами 16 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 В укладений договір іпотеки, згідно якого останні передали в іпотеку банку належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вказує на те, що позичальник свої зобов'язання за кредитними договорами не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 57 332,13 швейцарських франків.

З урахуванням уточнених у червні 2016 року позовних вимог, ПАТ «Універсал Банк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 001-2900/756-0054 від 14 серпня 2007 року в сумі 42 374,53 швейцарських франків та за кредитним договором № 001-2902/756-0055 від 16 серпня 2007 року в сумі 14 957,60 швейцарських франків, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на:

1/4 частку квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки, яка визначена на підставі ринкової вартості об'єкта оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності в розмірі 163 550 грн на стадії виконавчого провадження,

1/4 частку квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки, яка визначена на підставі ринкової вартості об'єкта оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності в розмірі 163 550 грн на стадії виконавчого провадження;

1/4 частку квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки, яка визначена на підставі ринкової вартості об'єкта оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності в розмірі 163 550 грн на стадії виконавчого провадження та на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_7, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки, яка визначена на підставі ринкової вартості об'єкта оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності в розмірі 163 550 грн на стадії виконавчого провадження.

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», в якому просив визнати договір іпотеки недійсним.

Посилався на те, що при укладені договору іпотеки порушено вимоги пунктів 2 та 3 частини першої статті 18 Закону України «Про іпотеку», а також вказував на те, що одним договором іпотеки не може бути забезпечене зобов'язання за двома кредитними договорами, тому просив про задоволення позову.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 6 вересня 2016 року, ухваленим у складі судді Подрєзової Г. О., позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 001-2900/756-0054 від 14 серпня 2007 року в розмірі 42 374,54 швейцарських франків та за кредитним договором № 001-2902/756-0055 від 16 серпня 2007 року в розмірі 14 957,60 швейцарських франків звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на:

1/4 частку квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5,

1/4 частку квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5,

1/4 частку квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6,

1/4 частку квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_7

Надано ПАТ «Універсал Банк» право провести публічні торги за початковою ціною предмета іпотеки, яка визначена на підставі ринкової вартості об?єкта оцінки майна суб?єктом оціночної діяльності.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено.

Стягнено з відповідачів на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі по 4 907,42 грн з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення.

Питання відкриття апеляційного провадження за цією апеляційною скаргою судом вирішувалося неодноразово і останньою ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 6 вересня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику, оскільки заявник не усунув указаних судом недоліків скарги, а саме не сплатив в належному розмірі судовий збір.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У лютому 2018 року ОСОБА_5 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2017 року скасувати, справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без руху з підстав несплати судового збору, не мотивував належним чином суму судового збору, що підлягає сплаті. Заявник вказує на те, що рішенням суду першої інстанції з відповідачів стягнено судовий збір у розмірі 4 907,42 грн, тому заявник при поданні апеляційної скарги мав сплатити 6 004,50 грн, проте, апеляційний суд в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху вказав 16 194,20 грн.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 6 вересня 2016 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

Частиною другою статті 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення ухвали, передбачено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору, застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 297, статті 121 ЦПК України у тій же редакції Кодексу суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог статей 119 і 120 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє заявника, і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали. Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає її вимоги, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається заявникові.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 залишено без руху з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, а також у зв'язку з несплатою у належному розмірі судового збору. Заявнику надано строк для усунення вказаних недоліків протягом тридцяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2016 року відмовлено представнику ОСОБА_5 - ОСОБА_8 у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявник у повному обсязі недоліки не усунув.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2017 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2016 року скасовано, справу направлено до апеляційного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою апеляційного суду Київської області від 5 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 на рішення суду першої інстанції від 6 вересня 2016 року залишено без руху та зазначено, що заявником у належному розмірі не сплачений судовий збір.

Звертаючись з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк посилався на те, що позичальник не виконував зобов?язання за кредитними договорами, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 57 332,13 швейцарських франків.

При поданні вказаної позовної заяви ПАТ «Універсал Банк» сплатило судовий збір у розмірі 19 629,67 грн, що становило 1,5 відсотка від ціни позову (100 швейцарських франків на час подання позову становило 22,82 грн*57 332,13 швейцарських франків = 1 308 319,20 грн, 1,5 відсотка - 19 624,78 грн).

Подаючи зустрічний позов про визнання договору іпотеки недійсним, ОСОБА_5 сплатив судовий збору у розмірі 551,21 грн.

Частина перша статті 88 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції, встановлювала, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «Універсал Банк», суд першої інстанції вирішив питання щодо розподілу судових витрат та стягнув з відповідачів на користь банку судовий збір у розмірі по 4 907,42 грн з кожного (19 629,67: 4 = 4 907,42 грн).

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону, чинній на час подання апеляційної скарги, за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становила 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 сплатив судовий збір у розмірі 539,77 грн.

У листопаді 2016 року ОСОБА_8, усуваючи недоліки апеляційної скарги, доплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5 465 грн.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд визначив суму, що підлягає сплаті за подання апеляційної скарги, із урахуванням сплачених заявником сум, і вказав, що заявнику необхідно доплатити судовий збір у розмірі 16 194,20 грн (19 629,67+551,21 грн*110%= 22 198,97 грн з урахуванням сплачених 5 465 грн та 539,77грн).

Заявник станом на 27 грудня 2017 року судовий збір у розмірі 16 194,20 грн за подання апеляційної скарги не сплатив і, як наслідок, ухвалою апеляційного суду від 27 грудня 2017 року апеляційна скарга визнана неподаною та повернута.

Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд встановив, що заявник не виконав вимог ухвали від 5 грудня 2017 року і дійшов висновку про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги.

З такими висновками апеляційного суду погоджується і касаційний суд з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За правилами статті 79, пункту п'ятого статті 119, частини другої статті 297, частини другої статті 328, абзацу третього частини першої статті 358 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення апеляційним судом ухвали, судовий збір належить до судових витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, які несуть сторони в судах усіх рівнів, зокрема при розгляді позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги чи заяви про перегляд судових рішень.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення (стаття 2 Закону України «Про судовий збір»).

Сплата судового збору особами, які звертаються до суду - це процесуальний обов'язок, який визначається нормами цивільного процесуального закону та Законом України «Про судовий збір».

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подається юридичною особою, ставка судового збору встановлена у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позовна заява немайнового характеру, яка подається фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановивши, що заявник у встановлений судом строк не виконав вимог ухвали і не сплатив суму судового збору, необхідність сплати якого не оспорював, а визначений апеляційним судом розмір не спростував, суд дійшов правильного висновку про визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Посилання заявника на обрахування судового збору із розміру, що стягнений рішенням суду першої інстанції, помилковий, оскільки апеляційний суд не пов?язаний із розрахунком, проведеним судом першої інстанції при вирішенні питання розподілу судових витрат між сторонами.

За змістом частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання апеляційної скарги вираховується від ціни позову, а не від розміру задоволених судом першої інстанції позовних вимог.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України передбачено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні, суд касаційної інстанції відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.

Щодо судових витрат

Касаційну скаргу залишено без задоволення, а тому підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов