ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1216/19 Справа № 180/828/18 Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю.А. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06 липня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» про захист прав споживачів, визнання протиправними дій у відмові укладання договору зі створенням нового особового рахунку і вимог по сплаті боргу з утримання будинку та прибудинкової території, накопиченим попереднім власником,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що їй належить квартира АДРЕСА_1. Після набуття нею права власності на зазначену житлову квартиру, вона звернулася до відповідача із заявою про укладення договору на обслуговування будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що за колишнім власником квартири рахувалася заборгованість за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території у наданій заяві до відповідача просила відкрити новий особовий рахунок на її ім'я без врахування заборгованості колишнього власника квартири. Однак відповідач відмовив в укладенні договору про надання послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території з підстав неможливості відкриття нового окремого особового рахунку, оскільки послуги надаються будинку, а не конкретному споживачу. Крім того, відповідач зазначив, що нею повинно бути сплачено заборгованість за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, які надавалися попередньому власнику житлової площі.

Враховуючи, що вона має намір отримувати житлово-комунальні послуги, є споживачем, просить суд визнати дії відповідача по відмові укладення з нею договору на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 з відкриттям нового особового рахунку протиправними; визнати дії відповідача по вимозі сплатити заборгованість колишнього власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_2, за послуги з утримання будинку та прибудинкової території згідно особового рахунку № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2 новим власником квартири - ОСОБА_1 в сумі 2 902,58 грн. протиправними; зобов'язати відповідача укласти з новим власником квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 договір на утримання будинку та прибудинкової території з відкриттям нового особового рахунку на ім'я ОСОБА_1; зобов'язати відповідача виключити із розміру заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території заборгованості колишнього власника та не враховувати дану заборгованість до розміру заборгованості ОСОБА_1 за надані послуги в майбутньому.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06 липня 2018 року у задоволенніпозову відмовлено повністю.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що чинне законодавство не містить положень, згідно з якими на нового власника квартири покладаються обов'язки прийняти та сплатити борг колишнього власника.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримав рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 18.04.2016 року за № 57552616, ОСОБА_1, на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року у справі № 435/10056/12 набула спільного права власності на Ѕ частину житлової квартири АДРЕСА_1. Державна реєстрація права власності на Ѕ частину житлової квартири проведена 12 квітня 2016 року (а.с.17-18).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 07.11.2017 року за № 102852664, ОСОБА_1, на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року у справі № 214/7398/16-ц набула спільного права власності на Ѕ частину житлової квартири АДРЕСА_1. Державна реєстрація права власності на Ѕ частину житлової квартири проведена 03 листопада 2017 року (а.с.16).

05 квітня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «Житлосервіс-КР» із заявою про укладення договору на обслуговування будинку та прибудинкової території із ОСОБА_1, як власником квартири АДРЕСА_1. У наданій заяві представник ОСОБА_1 просив укласти договір та відкрити новий особовий рахунок на ім'я власника квартири - ОСОБА_1 Заява була подана із застереженням, що переоформлювати діючий особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 відмовляється (а.с. 23).

11 квітня 2018 року за вих. № 1270 Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» представнику позивача ОСОБА_3 надало письмову відповідь на його звернення із відмовою у здійсненні перерахунку та/або списанні заборгованості, відкритті нового рахунку на квартиру за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у зв'язку з тим, що послуги надаються будинку, а не конкретному споживачу. Крім того, письмовою відповіддю роз'яснено, що відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Задля укладення договору та в разі виникнення питань щодо наданої відповіді позивачу запропоновано звернутися до відповідача - ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.25-26).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.11, 15, 16 ЦК України, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки обраний позивачем спосіб захисту, зокрема пред'явлення позову про визнання дії відповідача по вимозі сплатити заборгованість колишнього власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_2, за послуги з утримання будинку та прибудинкової території згідно особового рахунку № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2 новим власником квартири - ОСОБА_1 в сумі 2 902,58 грн. протиправними; зобов'язати відповідача виключити із розміру заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території заборгованості колишнього власника та не враховувати дану заборгованість до розміру заборгованості ОСОБА_1 за надані послуги в майбутньому, оскільки рахунок де вказана заборгованість, іншого власника квартири, на який посилається позивач не має юридичної сили та не тягне за собою ніяких наслідків.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що облік заборгованості колишнього власника будинку на особовому рахунку, який не переоформлений на її ім'я, порушує її права і інтереси, як споживача комунальних послуг, оскільки призводить до зайвого протиправного обтяження її майна чужими борговими зобов'язаннями.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вірно виходив з того, що борг попереднього власника квартири не встановлює для позивача будь-яких обов'язків (крім рекомендації його сплати, що є різновидом претензії), а викладені позивачем доводи не дають підстав вважати, що обраний нею спосіб захисту відповідає закону, оскільки жодних її прав у даному випадку відповідачем порушено не було, з вимогами про стягнення заборгованості відповідач до суду не звертався.

З урахуванням цих правових положень, які викладено у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій за результатами розгляду справи № 6-84цс14, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

Така правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України: № 6-215цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-2677цс16 від 22 лютого 2017 року, № 6-2122цс16 від 1 березня 2017 року, де зазначено, що особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права, але лише у разі його порушення, невизнання або оспорення.

З урахуванням вищезазначеного, підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається.

В частині визнання дій відповідача по відмові укладення з позивачем, ОСОБА_1, договору на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 з відкриттям нового особового рахунку протиправними; зобов'язання відповідача укласти з новим власником квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 договір на утримання будинку та прибудинкової території з відкриттям особового рахунку на ім'я ОСОБА_1, суд першої інстанції відмовив з підстав недоведення належними та допустимими доказами факту відмови відповідача в укладені договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з підстав, зазначених у позові, оскільки вимоги позивача є передчасними, а факт порушення її прав в цій частині не доведений.

У разі виникнення спору щодо стягнення з позивача боргу за відповідні послуги спір може бути вирішений у загальному порядку згідно з нормами ЦК України.

Отже, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що позивачем не доведено суду які саме її права були порушені, невизнані чи оспорені відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що дії відповідача можуть привести до порушення її права в майбутньому, якщо вона вирішить продати квартиру, не впливають на висновки суду, оскільки відповідно до ст. 4 ЦПК України судовому захисту підлягає саме порушене право та не передбачено захист цивільних прав, свобод чи інтересів прав особи від порушень, які можуть мати місце в майбутньому.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що чинне законодавство не містить положень, згідно з якими на нового власника квартири покладаються обов'язки прийняти та сплатити борг колишнього власника, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не були предметом розгляду суду першої інстанції.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані, зводяться до особистого тлумачення позивачем норм права та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06 липня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова