Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюк В.В., секретарів судового засідання Луценко К.І., Добривечір А.О., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «СК «Юнівес», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

УСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року до суду звернувся ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10.09.2016 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобіля «Honda CR-V», держ. номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, та автомобіля «ЗАЗ», держ. номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 29.12.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але провадження закрито, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Оскільки внаслідок ДТП позивачу завдано матеріальних збитків, останній звернувся з позовом до відповідача про стягнення відповідної суми відшкодування як з особи, з вини якої було спричинено ДТП, а також моральної шкоди.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.11.2018 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для подання відзиву.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами була застрахована на момент ДТП. Крім того, позивач не надав належних і допустимих доказів завдання йому моральної шкоди.

За клопотанням представника відповідача ухвалою суду (протокол судового засідання від 05.03.2019 року) до участі у справі залучено ПрАТ «СК «Юнівес» як третю особу - страховика, яким було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача перед третіми особами.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій не погодився із доводами представника відповідача, оскільки він звертався до страхової компанії з заявою про виплату відшкодування, однак йому було відмовлено, у зв`язку з пропущенням строку звернення із відповідною заявою.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

10.09.2016 року в м. Києві відбулася ДТП за участю автомобіля «Honda CR-V», держ. номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, та автомобіля «ЗАЗ», держ. номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 28.10.2016 року у справі № 758/11739/16-п провадження відносно позивача закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 12).

Іншою Постановою Подільського районного суду м. Києва від 29.12.2017 року у справі № 758/14597/17 відповідача визнано винним у вчиненні у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження відносного нього закрито, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. А саме, відповідача було визнано винним у тому, що він, керуючи транспортним засобом «ЗАЗ», держ.номер НОМЕР_2 , в місті Києві, по вулиці Набережно-Рибальська, під час руху створив небезпеку для руху здійснивши різке гальмування, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 12.9г Правил дорожнього руху України, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Honda CR-V», держ.номер НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с. 7).

Розмір завданих позивачу матеріальних збитків становить 51 200,02 грн, що підтверджується висновком експертного дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 27.10.2016 року № 19/12-3/54 (а.с. 17-51).

Цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент ДТП було застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес», що підтверджується полісом АК № 0439119, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 гривень (а.с. 81).

21.10.2016 року відповідач повідомив страховика про ДТП, що підтверджується повідомленням про ДТП № 16/10/21-93 (а.с. 79).

17.01.2019 року позивач звернувся до ПрАТ «Юнівес» із заявою про виплату відшкодування у розмірі 51 200,02 грн (а.с. 78).

24.01.2019 року ПрАТ «Юнівес» відмовлено позивачу у виплаті відшкодування у зв`язку з тим, що ним порушено вимоги п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме заяву про виплату страхового відшкодуванням подано з пропущенням річного строку після завдання шкоди (а.с. 82-83).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Стаття 7 Закону України «Про страхування» встановлює види обов`язкового страхування в України, зокрема, пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову є вимога про стягнення з відповідача відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 51 200,02 гривень.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на дату ДТП, була застрахована, згідно з полісом АК № 0439119 (ліміт 100 000 гривень).

У разі, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом - Законом №1961-IV). Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (Закон України № 1961-IV).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), якою відступлено від позиції висловленої Верховним Судом України у Постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі щодо відшкодування майнової шкоди, завданої в ДТП.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Проте, позивачем не зазначено, якими неправомірними діями чи бездіяльністю позивачеві заподіяно моральну шкоду, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Беручи до уваги вказане, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати в розмірі 2 467,52 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 19, 77, 81-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «СК «Юнівес», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП - залишити без задоволення;

Повне найменування:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 );

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 );

третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72)

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк