Справа № 308/413/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача : Готри Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря : Мкуляк Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 3 грудня 2018 року, постановлене суддею Малюк В.М., повний текст рішення складено 11 грудня 2018 року, в справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України в особі Головного управління державної казначейської служби України в Закарпатській області та Головного управління державної фіскальної служби України у Закарпатській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, який обґрунтовував тим, що 14 липня 2016 року він намагався скористатися послугами пошти, а саме відправити власні речі до м.Одеси, які були підготовлені до відправки та упаковані у водозахисні поліетиленові тюки в кількості 6 штук і складені ним на дерев»яні піддони, що були розташовані на проїжджій частині на відстані 10 метрів праворуч від входу до складу поштового кур'єра «Інтайм» (м.Ужгород, вул.Лобачевського,26).

В той день, як йому стало відомо пізніше, слідчі слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області разом з озброєним підрозділом УСБУ у Закарпатській області в рамках оперативно-розшукових, слідчих дій, проводили огляд складського приміщення поштового кур'єра «Інтайм», в ході проведення якого була виявлена наявність його майна та висловлена вимога про його вилучення, як незаконно набутого.

Він в свою чергу заявив про те, що вказане майно належить йому, представив свій паспорт громадянина України та висловив готовність надати для огляду своє майно в разі, якщо слідчі правоохоронного органу відрекомендуються йому і ознайомлять із нормативно-правовим документом, який дозволяє їм проведення відповідного заходу по відношенню до нього та його власності.

Натомість службові особи правоохоронних органів не тільки відмовились представлятись, а й почали вчиняти по відношенню до нього силовий тиск з демонстрацією вогнепальної зброї, на що він змушений був викликати поліцію.

Жодних пояснень та відповідних вимог до нього, як власника майна, працівниками правоохоронного органу не висувалось, вилучення майна проводилося без його участі, оскільки він разом з працівниками патрульної поліції поїхав до Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області для оформлення заяви про незаконне втручання відносно володіння його майна.

9 серпня 2016 року ГУНП у Закарпатській області листом проінформувала його про те, що його майно вилучено працівниками СУБУ ГУ ДФС в Закарпатській області спільно з працівниками УСБУ в Закарпатській області, в рамках кримінального провадження № 0000020 від 25.05.2016 року.

В подальшому, слідчим ДФС 16.06.2017 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000020, розпочатого 25.05.2016 року, в рамках розслідування якого у нього вилучили майно на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв»язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях невстановлених осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України.

20.07.2017 року слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду виніс ухвалу в рамках вказаного кримінального провадження, якою задовольнив клопотання старшого слідчого з особливо важливих справ фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області, і прийняв рішення про передачу належного йому майна у власність держави.

Однак ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23.11.2017 року ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.07.2017 року було скасовано і постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області щодо вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні № 0000020 від 25.05.2016 року. В ухвалі апеляційного суду зазначено, що слідчий суддя не навів доводів неправомірного набуття ОСОБА_2 права власності на арештоване майно. Факт неправомірності набуття права власності підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття, проте зворотне ні судом, ні органом досудового розслідування не доведено у передбачений Законом спосіб.

Після прийняття Апеляційним судом Закарпатської області зазначеної ухвали, він 19.12.2017 року звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з проханням видати розпорядження про повернення йому незаконно вилученого майна, на що 22.12.2017 року отримав лист про неможливість повернення майна, оскільки питання в частині повернення речових доказів апеляційним судом не вирішувалось.

Посилаючись на неправомірність вилучення належного йому майна службовими особами ДФС, жорстоке поводження (катування), скоєне відносно нього під час проведення оперативно - слідчих дій в період досудового розслідування з боку групи службових осіб правоохоронних органів, наділених владними повноваженнями із демонстрацією вогнепальної зброї, внаслідок яких йому було завдано непоправну моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що призвело до каліцтва, у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, та у зв'язку із позбавленням та пошкодженням його майна, у приниженні його честі та гідності, а також ділової репутації, просив стягнути на його користь з Головного управління державної казначейської служби України у Закарпатській області 643 304,30 грн матеріальної шкоди та 800 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2018 року замінено відповідача слідче управління ФР ГУ ДВС у Закарпатській області на належного - Головне управління державної фіскальної служби України у Закарпатській області.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2018 року замінено відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області на належного - Державну казначейську службу України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 3 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. Вказує на те, що слідчий суддя по справі № 308/7224/16-к за поданням слідчого ДФС, своїм рішенням ухвалив накласти арешт на належне йому майно, як речовий доказ в кримінальному проваджені, а з часом відповідне кримінальне провадження було закрито за відсутності складу кримінального правопорушення. На його думку, ця обставина свідчить тільки про те, що його майно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, воно не зберігало на собі його сліди та не містило інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України). Тому вважає, що ухвалене рішення слідчого судді суду, на яке посилається суд, не є законним.

Судом не взято до уваги, що слідчими ДФС були створені умови в позбавленні його у доступі до правосуддя. Так, позбавивши його можливості приймати участь під час вирішення справи про накладання арешту на відповідне майно в суді, при тому що він особисто заявив про належність йому відповідних речей тюків (пакунків), є беззаперечним доказом умисного, з боку слідчого ДФС, позбавлення його в доступі до правосуддя.

Також суд не взяв до уваги, що згідно вимог частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого ДФС не може розглядатися судом без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо його подано про арешт майна, яке було тимчасово вилучене. Відповідна норма є необхідною щоб не порушуючи закон, забезпечити правову процедуру накладення арешту на майно.

Посилався на вимоги частини другої статті 100 КПК України, якою встановлено, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій надано речовий доказ або документ, зобов'язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Проте, судом не взято до уваги, що слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/7224/16-к про накладення арешту на вилучене у нього майно, відмовлено слідчому ДФС в наданні права зберігати майно ОСОБА_2 у себе. Однак, суд при розгляді його позовної заяви не спромігся встановити на яких правах у слідчих ДФС перебуває його майно.

Вважає незаконною відмову у задоволенні позову з тих підстав, що він не надав документів, які підтверджують його право власності на вилучене майно, оскільки саме в нього було вилучено майно в рамках кримінального провадження, а тому ця обставина не підлягає доказуванню.

Головним управлінням ДФС у Закарпатській області та Державною казначейською службою України подано відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в яких відповідачі просять залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні представник Державної казначейської служби України Дюдя О.Р. і представник головного управління ДФС у Закарпатській області Токар М.В. апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнали, просили таку залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з»явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (під розписку), а тому його неявка згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (справа №6-440цс16).

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Оскільки у справі, яка переглядається, з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є незаконні дії працівників головного управління державної фіскальної служби у Закарпатській області щодо вилучення у ОСОБА_2 14 липня 2016 року майна, як незаконно набутого, в рамках кримінального провадження № 0000020, розпочатого 25.05.2016 року і закритого постановою слідчого ДФС 16.06.2017 року - у зв»язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях невстановлених осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України. А також жорстоке поводження (катування), скоєне відносно нього під час проведення оперативно - слідчих дій в період досудового розслідування з боку групи службових осіб правоохоронних органів, наділених владними повноваженнями із демонстрацією вогнепальної зброї, внаслідок яких йому було завдано непоправну моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що призвело до каліцтва, у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, та у зв'язку із позбавленням та пошкодженням його майна, у приниженні його честі та гідності, а також ділової репутації, у зв'язку з чим ОСОБА_2 просив суд стягнути на його користь з Головного управління державної казначейської служби України у Закарпатській області 643 304,30 грн матеріальної шкоди та 800 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, тому апеляційний суд вважає, що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Однак, позивач ОСОБА_2 позовних вимог до держави Україна в особі її органів, які мають статус юридичної особи, - не пред'являв. Відповідачами в даній справі є ГУ ДФС у Закарпатській області та Державна казначейська служба України, які не мають відповідати за цим позовом.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Відповідно до закріпленого в статті 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом статті 51 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача - можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або ж залучення в якості співвідповідача особи, яка має відповідати за позовом.

Однак, розглядаючи дану справу місцевий суд не виконав вимоги ч.5 ст.12 ЦПК, не вирішив питання про залучення до участі у справі належних співвідповідачів за правилами ст.51 ЦПК України та не попередив позивача про наслідки не вчинення даної процесуальної дії.

Апеляційний суд, відповідно до основних принципів цивільного процесу та наданих чинним ЦПК України повноважень, не має права залучати співвідповідачів на стадії апеляційного провадження.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, як пред'явленого не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, що не позбавляє права позивача на звернення до суду із відповідним позовом до особи, яка має відповідати за таким позовом.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 3 грудня 2018 року - скасувати.

У позові ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України в особі Головного управління державної казначейської служби України в Закарпатській області та Головного управління державної фіскальної служби України у Закарпатській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рушення.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач : Судді :