Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 678/457/16-ц

провадження № 61-25494св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - Страхове товариство «Іллічівське»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 04 травня 2017 року у складі судді Ходоровського І. Б. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 31 липня 2017 року у складі суддів: Корніюк А. П., Костенка А. М., Талалай О. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Страхове товариство «Іллічівське», про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що 03 квітня 2016 року на 308 км 850 м автодороги Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Renault Trafic», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку смт Летичів Хмельницької області, поблизу повороту на с. Подільське Летичівського району Хмельницької області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивачів. Внаслідок наїзду ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, що небезпечні в момент заподіяння та перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті. Від отриманих травм ОСОБА_5 загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди. Під час досудового розслідування ОСОБА_3 підтвердив, що здійснив наїзд на матір позивачів, оскільки уникнути наїзду йому не вдалося. Вказували, що внаслідок дій відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, настала смерть їх матері, яка була найдорожчою для них людиною, її втрата стала для них великим горем, смерть матері була передчасною, вони пережили сильний стрес. Вказані трагічні події зумовили морально-психологічну травму, що призвело до порушення нормального ритму їх життя.

Посилаючись на те, що відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність незалежно від навності його вини, позивачі просили стягнути з ОСОБА_3 , на відшкодування моральної шкоди 250 000 грн кожному.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 04 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі по 100 000 грн на кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_3 несе цивільну відповідальність, як володілець джерела підвищеної небезпеки, за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Смерть матері позивачів спричинила їм моральну психологічну травму, вони перенесли сильні душевні страждання, оскільки сталися тяжкі і невідворотні наслідки у їх житті, змінився звичайний ритм їх життя у зв`язку із передчасною загибеллю матері, тому з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, особи відповідача та його матеріального і сімейного становища, суд стягнув на відшкодування моральної шкоди по 100 000 грн кожному з позивачів.

Додатковим рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 31 липня 2017 року рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 04 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 , будучи власником джерела підвищеної небезпеки, несе відповідальність за шкоду, завдану позивачам у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 та повинен відшкодувати на їх користь моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди по 100 000 грн на користь кожного з позивачів, суд першої інстанції врахував матеріальне та сімейне становище відповідача, його особу та ту обставину, що ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 . При цьому суд обґрунтовано виходив з вимог розумності та справедливості.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом не враховано положення частини другої статті 1193 ЦК України, зокрема, не встановлено обставин, чи мала місце зі сторони загиблої груба необережність або проста необачність. Тобто форму вини загиблої не встановлено та оцінку поведінки потерпілої не досліджено. Також судом не досліджено належним чином постанову про закриття кримінального провадження та не враховані обставини встановлені під час розслідування кримінального провадження.

Позиція інших учасників справи

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначила про те, що слідством не у повній мірі досліджено обставини дорожньо-транспортної пригоди та встановлено вину відповідача. Розмір моральної шкоди зменшено судом необґрунтовано. Втрата матері, яка була її найближчою людиною, завдала їй моральних страждань, вона захворіла та продовжує лікуватися.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди установили, що згідно витягу з кримінального провадження відомості про кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 03 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Постановою старшого слідчого слідчого управління Головного управління національної поліції в Хмельницькій області від 31 грудня 2016 року кримінальне провадження № 0000047 від 03 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 ознак складу кримінального правопорушення.

У постанові слідчого встановлено, що 03 квітня 2016 року близько 06 годині на 308 км 850 м автодороги Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка водій автомобіля «Renault Trafic», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , рухаючись у напрямку смт Летичів Хмельницької області, поблизу повороту на с. Подільське Летичівського району Хмельницької області, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля в недозволеному для цього місці. Внаслідок наїзду ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Від отриманих травм ОСОБА_5 загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 195А від 25 травня 2016 року в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Renault Trafik», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 , шляхом своєчасного застосування гальмування і зупинки автомобіля «Renault Trafik», державний номер НОМЕР_1 , до лінії руху пішохода ОСОБА_5 з моменту виникнення небезпеки.

Аналогічний висновок зроблено й у висновку експерта № 499 за результатами додаткової судово-автотехнічної експертизи.

Встановлено, що досудовим слідством доказів наявності в діях водія ОСОБА_3 порушень вимог Правил дорожнього руху України, які б знаходились у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - смертю особи не здобуто, згідно висновків судово-автотехнічних експертиз ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 шляхом своєчасного застосування гальмування з зупинкою керованого ним транспортного засобу до місця наїзду на пішохода, якій внаслідок наїзду було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, не сумісні з життям, а тому в діях ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Встановлено, що загибла ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3 відшкодував позивачам 5 000 грн, які були використані на поховання ОСОБА_5 .

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно частини четвертої статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 , як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ураховуючи наведене колегія суддів погоджується із висновком суду про наявність підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди завданої загибеллю матері. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад розумності та справедливості, з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, його особи та обставини, що ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги про те, що судом не досліджено обставин наявності вини загиблої ОСОБА_5 не спростовують висновки судів попередніх інстанцій, оскільки звичайна необережність або вина, допущені потерпілою у дорожньо-транспортній пригоді не можуть впливати на розмір відшкодування або на звільнення від відшкодування в розумінні вимог статті 1193 ЦК України. Доказів грубої необережності пішохода ОСОБА_5 судом не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 04 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко