Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 750/8791/15

провадження № 61-25659св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Сердюка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду

м. Чернігова від 11 травня 2017 року у складі судді Литвиненко І. В. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 29 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кузюри Л. В., Губар В. С., Онищенко О. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача - Хропата Оксана Сергіївна,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 11 серпня 2015 року у розмірі 718 853,47 грн.

2. Позовну заяву мотивовано тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 30 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та

ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 332 000 грн на умовах, визначених договором, строком до 29 листопада 2017 року.

3. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

4. 08 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, за умовами якого останнє передало позивачу права вимоги за зазначеними договорами кредиту і поруки.

5. Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яку позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа суди розглядали неодноразово

6. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня

2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 333 324,16 грн, із яких: 211 355,49 грн заборгованість з відсотків; 121 968,67 грн пеня. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

7. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 липня 2009 року, яке набрало законної сили, було стягнуто достроково суму заборгованості, тому відсутні підстави для стягнення відсотків на поточну суму заборгованості.

8. Суд першої інстанції також указав, що позивач був обізнаний про порушення свого права з часу ухвалення вищевказаного рішення суду, однак з позовом про стягнення відсотків за період з часу ухвалення судом цього рішення в межах трирічного строку, тобто до 01 серпня 2012 року, не звертався, тому з урахуванням частини четвертої статті 267 ЦК України до стягнення підлягають відсотки на прострочену суму заборгованості та пеня в межах позовної давності - з 01 серпня 2012 року по 11 серпня 2015 року.

9. Задовольняючи частково позовні вимоги в частині нарахування відсотків за прострочену заборгованість в розмірі 26,5 % річних, суд першої інстанції виходив із того, що банком безпідставно було нараховано відсотки на прострочену заборгованість в розмірі 39% річних, оскільки відповідно до пункту 1.3.3 кредитного договору за користування кредитними коштами понад встановлений термін, процентна ставка встановлюється в розмірі 26,5 % річних.

10. Оскільки позивачем не наведено періоду нарахування та розрахунку 3 % річних, тому такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

11. Місцевий суд також дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя, оскільки рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2017 року, яке набрало законної сили, договір поруки визнано припиненим.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

12. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2017 року залишено без зміни.

13. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував закон, яких їх регулює.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14. У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

15. Касаційна скарга мотивована тим, що суд необґрунтовано відмовив у стягненні відсотків в сумі 252 346,41 грн, оскільки в уточненій позовній заяві ПАТ «Дельта Банк» було враховано суму у розмірі 318 178,57 грн, яка була стягнута з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «Укрсиббанк» заочним рішенням Деснянського районного суму м. Чернігова від 28 липня 2009 року, яке набрало законної сили. Тобто, зобов`язання за кредитним договором не виконано в повному обсязі.

16. Строком дії кредитного договору є період з 30 листопада 2006 року до 29 листопада 2017 року. Таким чином, позовна давність не може бути застосована судом до нарахованих відсотків за неналежне виконання відповідачами своїх обов`язків в зв`язку з тим, що строк дії договору не є закінченим.

17. Касаційна скарга містить посилання на те, що умовами кредитного договору (пункт 7.1) погоджено порядок нарахування пені, за яким строк позовної давності було збільшено.

18. Аргументом касаційної скарги зазначено, що суд безпідставно відмовив у стягненні 3% річних, оскільки таке нарахування полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, ці кошти можуть нараховуватися незалежно від сплати пені за неналежне виконання зобов`язання та є правом кредитора.

19. Заявник також указав про передчасність висновків суду про припинення поруки, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 квітня 2017 року було відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим.

Доводи інших учасників справи

20. Інші учасники справи письмових заперечень щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

21. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

22. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23. Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24. У травні 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

25. Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26. 30 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит в сумі 332 000 грн зі сплатою 17,5 % річних, строком до 29 листопада

2017 року.

27. За користування кредитними коштами понад встановлений термін процентна ставка встановлена сторонами у договорі у розмірі 26,25% річних, та обумовлено, що такий розмір процентної ставки застосовується до простроченої заборгованості клієнта по основній сумі боргу.

28. Належне виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 , яка на підставі укладеного 30 листопада 2006 року з банком договору, зобов`язалась відповідати перед кредитором у повному обсязі за виконання позичальником усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

29. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, згідно з яким ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, включаючи усі права вимоги існуючі або майбутні, зокрема за кредитним договором від 30 листопада 2006 року, укладеним із ОСОБА_1 , та договором поруки від 30 листопада 2006 року, укладеним із ОСОБА_2

30. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 липня 2009 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2006 року, яка виникла станом на 21 квітня 2009 року, у сумі 318 178,57 грн, із яких: 292 160 грн тіло кредиту; 24 125,03 грн проценти; 1 893,54 грн пеня.

31. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2012 року замінено сторону виконавчого провадження: АКІБ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк».

32. Постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 26 березня 2015 року виконавчі листи № № 2-3844/09, видані 01 вересня 2009 року Деснянським районним судом м. Чернігова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 318 178,57 грн повернуто за заявою стягувача без виконання.

33. Також судами попередніх інстанцій з`ясовано, що вказане рішення місцевого суду не виконано та заборгованість відповідачами не сплачена.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

34. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

35. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

36. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

37. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

38. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

39. Предметом спору у справі, яка переглядається, є стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 11 серпня 2015 року та складає 718 853,47 грн, із яких:

587 173,08 грн заборгованість за процентами; 122 915,59 грн пеня нарахована на підставі пункту 7.1 розділу 7 кредитного договору; 8 764,80 грн 3% річних.

Щодо вирішення спору в частині стягнення процентів та пені

40. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

41. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

42. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

43. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

44. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

45. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

46. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

47. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

48. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню) припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

49. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

50. Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

51. У справі, що переглядається судами встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 липня 2009 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором

від 30 листопада 2006 року, яка виникла станом на 21 квітня 2009 року, у сумі 318 178,57 грн, із яких: 292 160 грн - тіло кредиту; 24 125,03 грн - проценти;

1 893,54 грн - пеня.

52. Тобто, стягнуто усю суму заборгованості по кредиту достроково, чим змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору та вважається, що строк виконання договору в повному обсязі настав.

53. Оскільки кредитодавець самостійно, на власний розсуд, скористався своїм правом, достроково припинив на майбутнє дію кредитного договору та змінив строк кредитування, а отже за відсутності належної правової підстави, яка через власні дії кредитодавця є такою, що припинена, відсутні й підстави для нарахування відсотків після дострокового припинення кредитного зобов`язання, а також неустойки (пені), обумовленої цим договором.

54. Аналогічного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі №399/809/15 (провадження №61-10409св18).

55. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» в частині стягнення відсотків та пені, нарахованих на підставі обумовлених у договорі положень, задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю, а не з підстав застосування строку давності, як це було зроблено судом першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, шляхом задоволення вимог про стягнення процентів в межах трьохрічного строку та в межах річного строку - щодо стягнення пені, нарахованої на підставі пунктом 7.1 кредитного договору.

Щодо вимог банку про стягнення суми за ставкою 3% річних.

56. Заявляючи вказані вимоги на суму 8 764,80 грн, ПАТ «Дельта Банк» не навів жодної правової підстави для нарахування, як він посилається, суми за ставкою - 3 % річних, не наведено та не наданого жодного розрахунку цієї суми, періоду нарахування, що позбавляє суд самостійно визначити правову природу такого нарахування, встановити правову підставу, за якої така позовна вимога заявлена (за умовами договору, чи положеннями статті 625 ЦК України), перевірити правильність розрахованої суми, період нарахування, суми, на яку нараховується вказаний відсоток.

57. За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність вказаних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Щодо позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителя та висновків судів про припинення зобов`язань поруки

58. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

59. Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

60. Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.

61. Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

62. Порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

63. Як встановлено судами і зазначалося вище, позивач у цій справі використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у серпні 2015 року до суду з позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2

64. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги, ухваливши заочним рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 липня 2009 року, яке набрало законної сили.

65. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

66. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наявність такого рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

67. З урахуванням встановлених судами у справі, що є предметом перегляду, обставин, а також недоведеність вимог банку про стягнення 3% рчних з поручителя, неможливість встановлення судом підстав і строку їх нарахування у цій справі, та незаявлення банком вимог про застосування до поручителя положень частини другої статті 625 ЦК України, зокрема щодо стягнення 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (невиконання судового рішення про стягнення заборгованості), Верховний Суд вважає, що в даному випадку у задоволенні позову банку до поручителя слід відмовити за безпідставністю вимог, а не у зв`язку з припиненням поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України, як помилково виходили суди попередніх інстанцій.

68. Крім того, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, які є загальнодоступними, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2017 року, яким суди у цій справі мотивували свої висновки щодо припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України, а також ухвала апеляційного суду Чернігівської області від 02 березня 2017 року про залишення цього рішення без змін, - скасовані постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року та у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим відмовлено.

69. При цьому, колегія суддів зауважує, що під час нового розгляду справи, після скасування попередніх рішень у цій справі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року, судами не було виконано зазначених у цій ухвалі вказівок суду касаційної інстанції щодо необхідності перевірки доводів поручителя ОСОБА_2 про припинення її зобов`язань поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України (пропуск шестимісячного строку).

70. Разом з тим, з урахуванням непред`явлення банком вимог до поручителя про стягнення 3% річних з підстав невиконання судового рішення про стягнення заборгованості, відповідно до положень статті 625 ЦК України, такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи, а перевірка і встановлення таких обставин на правильність вирішення, заявлених у цій справі вимог не впливає, оскільки у задоволенні вимог баку до поручителя, з урахуванням встановлених обставин, відмовлено за безпідставністю.

71. Перевірка і встановлення зазначених вище обставин матиме місце під час вирішення спору щодо стягнення з поручителя сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, зокрема за невиконання судового рішення про солідарне стягнення кредитної заборгованості, та при встановленні підстав для стягнення таких сум з останнього.

72. Колегія суддів не приймає до уваги доводи касаційної скарги позивача, оскільки вони зводяться до необхідності переоцінки доказів, зокрема щодо наявності заборгованості за кредитним договором та її розміру. Аналогічним доводам суди попередніх інстанцій дали належну оцінку і до переоцінки, яких суд касаційної інстанції вдаватись не може.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

73. Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

74. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 412 ЦПК України).

75. Незастосування судами попередніх інстанцій наведених вище норм матеріального права призвело до неправильних висновків у справі щодо підстав відмови у позові, а також щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

76. У зв`язку з наведеним, колегія суддів, на підставі статті 412 ЦПК України скасовує ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову з мотивів, наведених у мотивувальній частині постанови.

Щодо судових витрат

77. Відповідно до підпункту в" пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

78. За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

79. Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

2. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 29 червня 2017 року в частині часткового задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення процентів та пені, а також в частині мотивів відмови у задоволенні позову, - скасувати.

3. У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

4. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 29 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми за ставкою 3% річних залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик