ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 2-6533/15

провадження № 22-ц/818/82/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Піддубного Р.М., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управління Держкомзему у м. Харків, треті особи: Головне управління Держкомзему у Харківській області, ОСОБА_3 про визнання недійсними державних актів на землю, договору купівлі-продажу земельної ділянки, приведення у придатний стан та повернення земельної ділянки територіальній громаді, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи: Головне управління Держкомзему у Харківській області, ОСОБА_3 про визнання рішень Харківської міської ради такими, що не відповідають чинному законодавству з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 року (головуючий суддя Грищенко І.О.) за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду,-

установив:

29 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року, після остаточного уточнення якої 17 березня 2017 року (т.7 а.с. 223-224) просив зобов'язати Харківську міську раду (надалі ХМР) відшкодувати йому вартість усієї земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 6 382 000 грн., відшкодувати ринкову вартість гаражу за оцінкою ТОВ «Аргумент-Експерт», що станом на березень 2017 року склала 291 365 грн., відшкодувати ринкову вартість огорожі спірних земельних ділянок, що станом на березень 2017 року становила 164 609 грн., відшкодувати упущену вигоду у зв'язку з незаконним руйнуванням нерухомості - гаражу, який ОСОБА_1 здавав в оренду, у розмірі 148 180 грн., а всього - 6 974 684 грн. У разі неможливості відшкодування заподіяної шкоди у визначеному заявником розмірі, останній просив зобов'язати Харківську міську раду демонтувати протягом тижня з часу ухвалення рішення у справі бетонний паркан, побудований посеред спірної земельної ділянки, та відшкодувати йому вартість частини садової ділянки, площею 160 кв.м., яка складає 866 037 грн. і ринкову вартість знищеної частини саду у розмірі 50 000 грн. Отже, загальна сума відшкодування завданих збитків складатиме 1 520 191 грн. Зазначена сума має бути зменшена на 11 470 грн. (відшкодована вартість шлакоблоків).

В обґрунтування посилався на те, що посадові особи ХМР вчинили дії по виконанню рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року, знищили належне йому майно, що було розташовано на земельних ділянках за адресою: АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2. А саме: знищили сад, гараж, огорожу, натомість побудували заасфальтовану прохідну дорогу (пандус) загального користування, чим зробили цю частину земельної ділянки непридатною для садівництва. Виконане рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року було в подальшому скасовано і після судового розгляду справи судами всіх інстанцій рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2015 року Харківській міській раді у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 року заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року залишено без задоволення (т. 8 а.с. 69 - 73).

Ухвала суду мотивована тим, що скасоване рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року у порядку, визначеному розділом VI Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) у редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судами судових рішень, не виконувалося. Виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду не було відкрито. У розумінні рішення Конституційного Суду України (справа № 1-25/2011 від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011) можливість вирішити питання про поворот виконання рішення суду допускається лише у процедурі виконання судового рішення в порядку Закону України «Про виконавче провадження». Тому правові підстави для вирішення питання про поворот виконання рішення відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. А саме, рішення суду, про поворот виконання якого він просить, є фактично виконаним. При цьому суд першої інстанції порушив вимоги статей 380-381 ЦПК України, що регулюють питання застосування повороту виконання і не містять жодних звужень поняття виконаних судових рішень (т.8 а.с. 75 - 79).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково. Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 року скасована. Заява ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року задоволена частково. В порядку повороту виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 419 513 грн. В іншій частині у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення відмовлено (т.8 а.с. 200 - 207).

Ухвала мотивована тим, що позовні вимоги, які були задоволені скасованим у подальшому судовим рішенням, стосувались демонтажу гаража та іншого нерухомого майна, розташованого на ділянці, та приведення її у стан, придатний для подальшого використання. У подальшому ці вимоги залишені без задоволення. Закон України «Про виконавче провадження» регламентує виконання рішень в примусовому порядку, однак рішення суду може бути виконано боржником і не в примусовому порядку, до вирішення питання про відкриття виконавчого провадження, що також не виключає застосування повороту виконання рішення суду у разі його подальшого скасування. Харківською міською радою фактично були вчинені дії щодо примусового виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року, тому заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення на його користь грошових коштів у розмірі 419 513 грн.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року касаційні скарги представника Харківської міської ради та ОСОБА_1 були задоволені частково, ухвала Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року була скасована з направленням справи на розгляд до суду апеляційної інстанції (т.9 а.с. 175 - 187).

Суд касаційної інстанції посилався на те, що скасованим рішенням суду, про поворот якого ставить питання ОСОБА_1 були задоволені немайнові та майнові позовні вимоги Харківської міської ради. При цьому майнові вимоги не містили грошового вираження, яке б давало можливість встановити, в якому розмірі заявник повинен отримати від іншої сторони в порядку повороту виконання цього рішення відшкодування. Питання про конкретне майно, що повинно бути реалізоване за відповідні кошти, суд при ухваленні рішення не вирішував. Тому до спірних правовідносин не може бути застосовані вимоги ст. 380 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час виникнення цих правовідносин. Захист порушеного права особи на відшкодування шкоди завданої йому Харківською міською радою шкоди може бути реалізований у порядку позовного провадження, під час якого сторони зможуть подати відповідні докази щодо розміру такого відшкодування і саме такий спосіб захисту порушених прав заявника є ефективним.

Відповідно до ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Судова колегія, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у межах доводів його заяви про поворот виконання рішення суду, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази у справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду - зміні з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.ч. 2,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2011 року заступник прокурора м. Харкова в інтересах Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсними: державний акт на право приватної власності на землю площею 0,1179 га по АДРЕСА_1, виданий 7 листопада 2001 року ОСОБА_2; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29 листопада 2001 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1; державний акт на право приватної власності на зазначену земельну ділянку, виданий 10 грудня 2001 року ОСОБА_1, а також зобов'язати ОСОБА_1 повернути зазначену земельну ділянку у власність територіальної громади м. Харкова (т. 1 а.с. 1 - 4).

18 січня 2012 року Харківська міська рада самостійно звернулася з позовом позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управління Дерзкомзему у м. Харкові, після уточнення позовних вимог остаточно просила визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1179 га по АДРЕСА_1 від 07.11.2001 року № 4240, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.11.2001 року № 2-2034 , зареєстрований у виконавчому комітеті Харківської міської ради за № 771 від 19.12.2001 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1179 га по АДРЕСА_1 від 10.12.2001 року №4127, зобов'язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у власність територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради, визнати недійсним рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів від 20.03.1997року №54/6 про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на будівництво гаражу розміром 7x6 м. на земельній ділянці, наданій під садівництво по АДРЕСА_2, визнати недійсним державний акт від 05.12.1996 року серія НОМЕР_1 на право приватної власності на землю загальною площею 0,1189 га по АДРЕСА_2 для ведення садівництва, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №776, визнати недійсним свідоцтво про право власності від 22.02.1999 року № 8, видане виконавчим комітетом Дзержинської районної ради ОСОБА_1 на право приватної власності на гараж літ. «А» пл. 41, 4 кв.м. на приватній садовій ділянці по АДРЕСА_2, зобов'язати гр. ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку загальною площею 0,1189 га по АДРЕСА_2 шляхом демонтажу гаражу та іншого нерухомого майна, що розташоване на вказаній земельній ділянці, привести земельну ділянку у придатний для подальшого використання стан та повернути територіальній громаді міста в особі Харківської міської ради (т.1 а.с. 175 - 183)

25 січня 2012 року прокуратура м. Харкова подала заяву про відмову від позову і відмова від позову прийнята судом (т.1 а.с.212 - 213).

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому після уточнень остаточно просив визнати, що рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 для ведення садівництва» в м. Харкові від 24.10.2001 № 1925 не порушувало ст.6 Земельному кодексу України (в редакції на час прийняття рішення Харківською міськрадою); підтвердити законність видачі ОСОБА_2 07.11.2001року державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1179 га по АДРЕСА_1; визнати, що рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 для ведення садівництва» в м. Харкові від 24.10.2001 № 1925, не порушувало ст.17 Земельному кодексу України (в редакції на час прийняття рішення Харківською міськрадою); визнати наявність правових підстав та законність передачі в 2001 році у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для садівництва, наданої йому в 1994 році у постійне користування; визнати безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню прохання первинної позовної заяви про визнання недійсним державного акту на право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, оскільки цей державний акт виданий законно і вичерпав себе 29.11.2001 року в момент укладання договору купівлі-продажу цієї ділянки; підтвердити, що договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,1179 га, від 29.11.2001 №2-2034 укладений відповідно до законодавства України. Визнати такими, що відповідають законодавству України підстави набуття права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1: договір купівлі-продажу зареєстровано розпорядженням Харківського міського голови від 12.12.2001 року № 2377, Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_1. у відповідності до законодавства 19.12.2001 року, зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4127. Встановити, що нема жодних підстав для визнання недійсним державного акту на право приватної власності, отриманого ОСОБА_1 на законних підставах, без порушень законодавства. Визнати, що в діях виконкому Харківської міськради не було протиправних дій при наданні в 1994 році ОСОБА_2 в постійне користування земельної ділянки по АДРЕСА_1, при передачі йому ж цієї ділянки в приватну власність в 2001 році, при видачі державного акту на право приватної власності на цю ділянку ОСОБА_1 в 2001 році , інтереси держави при цьому не були порушені ні юридично, ні фактично, бо наслідком надання засміченої земельної ділянки (до 1994 р) в постійне користування, а потім у власність, стало припинення стихійного звалища біля головного джерела міста, перетворення смітника в облаштовану садову ділянку. Визнати п.п.6 рішення 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 06.07.2011 № 324/11 « Про задоволення протесту прокурора м. Харкова та про скасування рішення виконкому Харківської міськради від 24.10.2001 № 1925 «Про передачу громадянину України ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1»», таким, що прийнято з порушенням законодавства України. Визнати незаконними та скасувати рішення 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 06.07.2011 № 324/11, пп.7; 7.1 « Про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 01.07.2011 року № 04-34-1981 вих. 11, та « Про скасування рішення виконкому Харківської міськради від 24.10.2001 № 1925 «Про передачу громадянину України ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1». Визнати незаконними та скасувати рішення 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 06.07.2011 № 324/11, пп.8; 8.1 « Про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 01.07.2011 року № 04-34-1983 вих 11 про скасування рішення виконкому Харківської міськради від 24.10.2001 № 1925 «Про передачу громадянину України у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_2»». Визнати, що немає жодних законних підстав для того, щоб зобов'язати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді міста земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1». Просив відшкодувати за рахунок Харківської міської ради завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 35 500 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 730 грн. При цьому зазначив, що питання про відшкодування шкоди, завданої його спільній сумісній власності ( земельній ділянці, саду, гаражу) буде предметом окремого позову. ( т.2 а.с. 35 - 50 ).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області 18 березня 2013 року, позов Харківської міської ради задоволено. Вирішено визнати недійсними: державний акт на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,11792 га по АДРЕСА_1 від 07.11.2001 р. № 4240; договір купівлі продажу земельної ділянки від 29.11.2001 р. № 2 2034, зареєстрованого у виконавчому комітеті Харківської міської ради за № 771 від 19.12.2001 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1; державний акт на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,11792 га по АДРЕСА_1 10.12.2001 № 4127; недійсним рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів від 20.03.1997 р. № 54/6 про надання дозволу ОСОБА_1 на будівництво гаражу розміром 7 х 6 м. на земельній ділянці, наданій під садівництво по АДРЕСА_2; державний акт від 05.12.1996 р. серія НОМЕР_1 на право приватної власності на землю загальною площею 0,1189 га по АДРЕСА_2 для ведення садівництва, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 776; свідоцтво про право власності від 22.02.1999 р. № 8, виданого виконавчим комітетом Дзержинської районної ради ОСОБА_1 на право приватної власності на гараж літ. «А» пл. 41,4 кв. м. на приватній садовій ділянці по АДРЕСА_2. Вирішено повернути земельні ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,11792 га та по АДРЕСА_2 загальною площею 0,1189 га у м. Харкові Харківській міській раді з приведенням їх у придатний для подальшого використання стан. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Судові витрати покладені на сторони у розмірах, фактично понесених кожною стороною. ( т. 2 а.с. 59 - 71, а.с. 553 - 559).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2013 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції ( т. 4 а.с. 290 - 292).

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2015 року, позовні вимоги Харківської міської ради залишені без задоволення. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Харківської міської ради від 6 липня 2011 року № 324/11 в частині п.п. 6 та 6.1 про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 1 липня 2011 року № 04-34-1981 та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 24 жовтня 2001 року № 1925 «Про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 для ведення садівництва». Визнано незаконним та скасовано рішення 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 6 липня 2011 року № 324/11 в частині п.п.7 та 7.1 про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 1 липня 2011 року № 04-34-1982 та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 13 квітня 1994 № 167 «Про надання в користування земельної ділянки по АДРЕСА_2 ». Визнано незаконним та скасовано рішення 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 6 липня 2011 року № 324/11 в частині п.п. 8 та 8.1 про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 1 липня 2011 року № 04-34-1983 та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 для ведення садівництва» від 9 жовтня 1996 року № 1004. Стягнено з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію майнової шкоди в розмірі 18 330 гривень. Стягнено з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 730 гривень та понесені ним судові витрати в сумі 1 702,82 гривень ( т. 5 а.с. 191 - 208)

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 8 лютого 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2015 року змінено. В частині задоволення вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради про стягнення на його користь майнової шкоди в розмірі 18 330 гривень рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2015 року скасовано і у задоволенні вказаних вимог відмовлено. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнено з Харківської міської ради на користь держави недоплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 641,37 гривень (т.6 а.с. 271 - 281).

Крім того, в ході апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поворот виконання, після доповнення та уточнення якої просив ухвалити судове рішення, яким зобов'язати Харківську міську раду виплатити йому за процедурою повороту виконання завдану майнову шкоду в розмірі 1 476 495 гривень, демонтувати паркан, розташований посеред земельної ділянки по АДРЕСА_1 і перевстановити його (т.6 а.с. 199 - 203).

Вищезазначеним рішенням апеляційного суду Харківської області заява ОСОБА_1 про поворот виконання залишена без задоволення, оскільки заявлений ним спосіб захисту прав та інтересів не узгоджується зі змістом статті 380 ЦПК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 8 лютого 2016 року залишені без змін (т.7 а.с. 87 - 88).

29 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про поворот виконання скасованого рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року ( т.7 а.с. 90 - 94). Після неодноразового уточнення зазначеної заяви (т.7 а.с. 223 - 224) остаточно просив суд: зобов'язати Харківську міську раду відшкодувати йому вартість усієї земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 1 179 кв. м., у розмірі 6 382 000 грн., відшкодувати ринкову вартість гаражу за оцінкою ТОВ «Аргумент-Експерт», що станом на березень 2017 року склала 291 365 грн., відшкодувати ринкову вартість огорожі спірних земельних ділянок, що станом на березень 2017 року становила 164 609 грн., відшкодувати упущену вигоду у зв'язку з незаконним руйнуванням нерухомості - гаражу, який ОСОБА_1 здавав в оренду, у розмірі 148 180 грн., а всього - 6 974 684 грн. У разі неможливості відшкодування заподіяної шкоди у визначеному заявником розмірі, останній просив зобов'язати Харківську міську раду демонтувати протягом тижня з часу ухвалення рішення у справі бетонний паркан, побудований посеред спірної земельної ділянки, та відшкодувати йому вартість частини садової ділянки, площею 160 кв.м., яка складає 866 037 грн. і ринкову вартість знищеної частини саду у розмірі 50 000 грн. Отже, загальна сума відшкодування завданих збитків складатиме 1 520 191 грн. Зазначена сума має бути зменшена на 11 470 грн. (відшкодована вартість шлакоблоків).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України , в редакції Закону України № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст.380 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду та вирішення питання про поворот виконання рішення, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. У разі неможливості повернути майно в рішенні або ухвалі суду передбачається відшкодування вартості цього майна в розмірі грошових коштів, одержаних від його реалізації.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суд правильно керувався вимогами ст. 380 ЦПК, проте помилково вважав, що поворот виконання рішення суду неможливий у зв'язку з невиконанням зазначеного рішення в примусовому порядку.

Рішенням Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі № 1-25/2011 встановлена можливість апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви щодо повороту виконання рішення суду в такому самому порядку, як і ухвали щодо повороту виконання рішення суду. При цьому Верховний Суд України зазначив, що особливістю ухвал суду щодо повороту виконання рішення є те, що вони приймаються на стадіях виконання судового рішення і оскаржити їх одночасно з рішенням суду неможливо. Стадія виконання судового рішення -це остаточна стадія судового розгляду, що починається після набрання рішенням суду законної сили та закінчується його повним виконанням. Відповідно до вимог ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання і за звичайним правилом повинно виконуватися боржником добровільно. Якщо ж відповідач добровільно не виконує рішення суду, що набрало законної сили, рішення суду може бути виконано примусово шляхом пред'явлення до виконання до державної виконавчої служби.

За змістом ст. 380 ЦПК України суд може зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Зазначена норма не обмежує можливість вирішення питання про поворот виконання рішення лише випадком, коли рішення виконувалось в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно поданих заявником до суду першої та апеляційної інстанції письмових доказів, досліджених в суді апеляційної інстанції, рішення Дзержинського районного суду від 30 березня 2012 року, що набрало законної сили 18.03.2013 року, не було виконане ОСОБА_1 ані добровільно, ані через процедуру примусового виконання судових рішень, що встановлена Законом України «Про виконавче провадження».

Після набрання вищезазначеним рішенням чинності виконавчим комітетом Харківської міської ради у межах повноважень, наданих йому Законом України № 280/97-ВР від 21.05.1997 «Про місцеве самоврядування» було прийнято рішення № 152 від 20.03.2013 року «Про відновлення, належне утримання та приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан».

На підставі цього рішення посадовими особами та комунальними службами Харківської міської ради були звільнені земельні ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 шляхом вчинення дій з демонтажу капітального гаражу, огорожі з металевими воротами та дверима та видалення зелених насаджень, що складалися з фруктових та декоративних дерев та кущів з ціллю відновлення, належного утримання та приведення в придатний для використання територіальною громадою міста стан, що підтверджується даними фото та відео файлів ( т.7 а.с. 158), що були відтворені під час судового розгляду, та даними актів про проведене звільнення території від самовільно розміщених об'єктів від 22.03.2013 року (т. 4 а.с. 277, 278).

Рішення виконкому Харківської міської ради від 20.03.2017 № 152 та дії посадових осіб Харківської міської ради по його виконанню були оскаржені ОСОБА_1 до суду. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року, вищезазначене рішення було скасовано в частині, що стосувалася земельних ділянок ОСОБА_1, а дії посадових осіб та комунальних служб Харківської міської ради по його виконанню визнано неправомірними. Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду в розмірі 11 470 грн. Визнаючи рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 152 від 20.03.2013 року незаконним адміністративний суд першої та апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення та дії по його виконанню фактично означали примусове виконання рішення суду, а тому Харківською міською радою було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» (т. 6 а.с. 259 - 262, 265).

З матеріалів справи також вбачається, що звільнена земельна ділянка по АДРЕСА_1 була зареєстрована 20.03.2013 року за територіальною громадою в особі Харківської міської ради ( т.9 а.с.213). Реєстрація зазначеної земельної ділянки за ОСОБА_1 здійснена 02.06.2015 року ( т.9 а.с. 214)

За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо фактичного виконання рішення суду від 30.03.2012 року є обґрунтованими. Той факт, що Харківською міською радою були вчинені дії по виконанню рішення суду всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», не може обмежувати право ОСОБА_1 на захист його майнових прав в обраний ним спосіб.

Проте заява ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасованим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року визнані недійсними: - державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,11792 га по АДРЕСА_1; - договір купівлі продажу зазначеної земельної ділянки від 29.11.2001 рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів від 20.03.1997 р. № 54/6 про надання дозволу ОСОБА_1 на будівництво гаражу розміром 7 х 6 м. на земельній ділянці, наданій під садівництво по АДРЕСА_2; - державний акт від 05.12.1996 р. серія НОМЕР_1 на право приватної власності на землю загальною площею 0,1189 га по АДРЕСА_2 для ведення садівництва, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 776; - свідоцтво про право власності від 22.02.1999 р. № 8, видане виконавчим комітетом Дзержинської районної ради ОСОБА_1 на право приватної власності на гараж літ. «А» пл. 41,4 кв. м. на приватній садовій ділянці по АДРЕСА_2 та повернуто земельні ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,11792 га та по АДРЕСА_2 загальною площею 0,1189 га у м. Харкові Харківській міській раді з приведенням їх у придатний для подальшого використання стан.

Тобто жодна з задоволених судом вимог не мала майнового (грошового) вираження.

За змістом ст. 380 ЦПК України ( в редакції чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про поворот виконання рішення) поворот виконання рішення є способом захисту прав сторони, що можуть мати майновий вираз, але у межах, що були визначені судовим рішенням. У разі відсутності в рішенні суду такого визначення, розгляд питань про повернення стягненого в порядку встановленому зазначеною процесуальною нормою відбуватися не може.

Посилання апелянта на ст. 444 ЦПК України, в редакції Кодексу від 15.12.2017 року, що передбачає можливість застосування іншої процедури повороту виконання рішення не є обґрунтованим, оскільки суд апеляційної інстанції не має підстав для застосування вказаної процесуальної норми до питання, що вирішувалось до набрання нею чинності.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 подав додаткові пояснення до апеляційної скарги та нову оцінку майна, що на його думку, було знищено в процесі виконання скасованого рішення суду. Відповідно до наданого суду апеляційної інстанції звіту експертної грошової оцінки земельної ділянки по АДРЕСА_1 її вартість на 29 січня 2019 року склала 8 137 600 грн. ( т.9 а.с. 217 - 240).

Доводи заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення, доводи апеляційної скарги та надані ним додаткові пояснення до апеляційної скарги з новим розрахунком суми, що підлягає стягненню з Харківської міської ради, підтверджують позовний характер вимог заявника.

За результатами дослідження наданих ОСОБА_1 доказів загальна сума, заявлена ним до відшкодування Харківською міською радою, склала 8 663 394 грн. Проте визначені ст. 380 ЦПК України (в редакції Кодексу, що діяв на час виникнення спірних правовідносин) процесуальні підстави для стягнення цієї суми в порядку повороту виконання рішення у суду відсутні.

Судова колегія вважає, що захист порушеного права ОСОБА_1 на відшкодування шкоди може бути реалізований у порядку позовного провадження, під час якого заявник має право подати відповідні докази щодо розміру такого відшкодування, і саме такий спосіб захисту порушених прав ОСОБА_1 є ефективним.

Керуючись ст.ст. 380 - 382 ЦПК України ( в редакції, станом на 17.03.2017) , ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК ( в редакції 2017 року), суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 року змінити.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду відмовити з інших підстав.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дні її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Р.М. Піддубний

О.М. Хорошевський