печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Матійчук Г.О.,

секретаря: Саницької Б.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін про стягнення відсотків після розірвання депозитного договору, пені та 3% річних за користування депозитом,

сторони:

представник позивача: ОСОБА_3,

представник відповідача: ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 зернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк) про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 09.01.2014 року між сторонами було укладено кредитний договір № SAMDNVFD200 вклад «Стандарт» на наступних умовах: сума вкладу 26 000, дол. США, вклад оформлений на 366 днів до 09.01.2015 року включно, процентна ставка 8% річних; період нарахувань процентів по вкладу - 1 місяць.

Відповідно до п. 10 Договору сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. 07.08.2014 року позивач звернулась з заявою про повернення банківського вкладу, проте, банк не повернув. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.04.2015 року у справі 712/15976 /14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк», залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.06.2015 року, договір банківського вкладу №SAMDNVFD200 розірвано. Стягнуто з відповідача вклад по депозитному рахунку в сумі 26 000 дол. США та відсотків за вкладом в сумі 1 565,20 грн., а всього 27 565,20 дол. США. На виконання судового рішення, відділом виконавчої служби було відкрито виконавче провадження. Оскільки банком тривалий час не було повернуто грошові кошти, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення процентів за користування банківським вкладом, 3 % річних та пені.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив задовольнити, з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача проти позову заперечував. Пояснив, що у позивача відсутні підстави для стягнення нарахованих сум за вказаний період. Щодо стягнення нарахувань 3 % річних представник позивача вказував на те, що ухвалою суду від 18.0.2016 року було відстрочено виконання судового рішення, у зв'язку з чим 3% річних може бути нарахована лише за період з 08.10.2015 року по 17.05.2016 року та з 01.01.2017 року по 29.07.2018 року лише за 797 днів і може становити лише 1 703, 17 дол. США. Щодо нарахування пені, представник відповідача пояснив, що пеня, як особливий вид відповідальності може бути стягнута лише за період з 28.10.2017 року по 29.07.2018 року.

Заслухавши думку учасник процесу, дослідивши матеріали позову, з'ясувавши характер спірних правовідносин, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового, або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 09.01.2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу «Стандарт», позивачем внесено № SAMDNWFD200 вклад «Стандарт». В день підписання даного договору позивачем було внесено грошові кошти в сумі 26 000 доларів США строком на 366 днів до 09 квітня 2014 року включно, зі ставкою 8 % річних. Відповідно до договору відповідач взяв на себе зобов'язання нараховувати позивачу відсотки на внесений вклад.

Пунктом 10 договору сторони передбачили можливість дострокового розірвання договору.

07 серпня 2014 року та 31 жовтня 2014 року позивач звернулася до відповідача з вимогою повернути вклад та відсотки за вкладом.

Оскільки відповідачем не було повернуто вкладу, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір банківського вкладу та стягнуто з відповідача на користь позивача банківський вклад в сумі 26000 доларів США та відсотки за вкладом в сумі 1565, 20 доларів США .

Рішення суду набрало законної сили та звернуто до виконання.

Через тривалу затримку в поверненні своїх власних заощаджень ОСОБА_1 вважає своє право порушеним, у зв'язку з чим звернулась до суду.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальних вимог до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

Відповідно до частини четвертої статті 1060 ЦК України якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов'язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2129цс16.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року N 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15.

Виходячи з викладеного, суд приходить до наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладів за договорами банківського вкладу та 3 % річних, а також інфляційних втрат за грошовими зобов'язаннями, визначеними у гривнях, оскільки між сторонами були укладені договори банківського вкладу, факт невиконання банком своїх зобов'язань встановлений рішенням суду, позивач зверталася до відповідача з вимогою повернути вклади, проте ці вимоги виконані не були.

За змістом вищенаведеної частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини першої статті 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника. За укладеним сторонами договором, відсоток встановлений у розмірі 16 % річних становить 461, 59 дол. США, 3 % вартості послуги за 797 днів у сумі 1703, 17 дол. США. та пеня, встановлена частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у загальному розмірі 730204, 80 грн.

В іншій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 78, 81, 82, 141, 246, 264, 265, 266 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПриватБанк» про стягнення відсотків після розірвання депозитного договору, пені та 3% річних за користування депозитом - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1-д, КОД 14360570) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІНПП НОМЕР_1) відсотки після розірвання депозитного договору в сумі 461,59 дол. США, 3% річних 1703,17 дол. США, пеню 730204,80 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІНПП НОМЕР_1).

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1-д, Код 14360570).

Суддя Г.О. Матійчук