Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 607/19086/13-ц

провадження № 61-23881св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 15 березня 2017 року у складі судді Ткач З. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), про визнання поруки за договором від 26 березня 2008 року № 770/43-143-08, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , припиненою з 31 липня 2008 року.

Позов обгрунтовано тим, що 26 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 26 березня 2008 року № 770/43-143-08. 31 липня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк», без його згоди, як поручителя, підвищив процентну ставку за договором кредиту, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. Відповідно до вимог статті 559 ЦК України просив визнати поруку припиненою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2013 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання припиненим договору поруки.

Ухвалу мотивовано тим, що підстав для відмови у відкритті провадження у справі або для повернення позовної заяви немає.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 15 березня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2013 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій просить ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 15 березня 2017 року скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

25 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла справа з матеріалами касаційного провадження.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом безпідставно вручено ухвалу особі, яка не бере участі у справі, про що вказано в оскаржуваній ухвалі. Натомість ухвала не вручена особі, якій вона підлягала врученню

ОСОБА_2 позбавлена права та не мала можливості оскаржити судове рішення. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 не отримала ухвалу від 16 грудня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху та передчасно визнав її неподаною та повернув, отже, допустив порушення норм процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваної судової ухвали, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2013 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання припиненим договору поруки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2014 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 серпня 2014 року у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 серпня 2014 року скасовано. Справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2015 року призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2015 року призначено у справі судово-економічну експертизу, провадження зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року у зв`язку із виконанням судово-економічної експертизи провадження у справі відновлено та продовжено судовий розгляд.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом повернуто заявнику.

24 листопада 2016 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2013 року у зв`язку із недотриманням правил підсудності.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 16 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху. Надано строк 30 днів з моменту отримання ухвали для звернення до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, в якій зазначити підстави для його поновлення.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України 2004 року окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Останнім днем для подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року було 28 жовтня 2013 року, однак апеляційна скарга подана ОСОБА_2 лише 24 листопада 2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції, тобто із пропуском строку (т. 2, а. с. 237).

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані поважними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Згідно з частиною першою статті 73, частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційний суд за заявою особи може поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення у разі наявності поважних причин пропущення цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду апеляційної інстанції про залишення без руху апеляційної скарги тричі направлялась на адресу ОСОБА_2 , яка нею зазначена: АДРЕСА_1 (т. 2, а. с. 243, 249, 256), однак листи поверталися на адресу суду з поштовою позначкою «за закінченням терміну зберігання, за зазначеною адресою не проживає».

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження, установленого частиною другою статті 294 ЦПК України 2004 року, у встановлений судом строк, заявник не подала заяву із зазначенням поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що судом апеляційної інстанції безпідставно 27 грудня 2016 року, 19 січня 2017 року направлено ухвалу суду ОСОБА_5, яка нею була отримана 26 січня 2017 року, оскільки вона втратила право на представлення інтересів ОСОБА_2 у суді, а тому вона не позбавлена права на апеляційне оскарження. Однак ОСОБА_2 не зазначає причини неможливості оскарження ухвали суду першої інстанції від 21 жовтня 2013 року до 2017 року.

У матеріалах справи є ордер, серія ТР №008324, виданий адвокатом Іванкевич О. Я, на підставі договору про надання адвокатських послуг від 14 лютого 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Іванкевичем О. Я. (т. 1, а. с. 87-89). Апеляційна скарга подана ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2014 року (т. 1, а. с. 176- 181). Касаційна скарга подана ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 серпня 2014 року та рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2014 року (т. 1, а. с. 217-224). Зазначене свідчить, що ОСОБА_2 була обізнана щодо розгляду справи.

Крім того, ОСОБА_2 у поданих документах зазначала адресу: АДРЕСА_1 як місце проживання або перебування. У матеріалах справи відсутня інша адреса її місця проживання або перебування.

Враховуючи конкретні обставини щодо оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2013 року в апеляційному порядку, поведінку ОСОБА_2 , яка на всіх етапах розгляду справи апеляційним судом не демонструвала готовність бути обізнаною щодо розгляду її апеляційної скарги, а навпаки її поведінка свідчить про недобросовісне здійснення нею своїх процесуальних обов`язків (частина третя статті 27 ЦПК України 2004 року), Верховний Суд не вбачає ознак порушення прав ОСОБА_2 на доступ до суду (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Верховний Суд враховує, що однією із засад цивільного судочинства є верховенство права (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України), застосовує практику Європейського суду з прав людини з урахуванням дій відповідача у конкретній справі у взаємозв`язку з неприпустимістю зловживання учасниками судового процесу своїми процесуальними правами (частина перша статті 44 ЦПК України).

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на зазначене доводи касаційної скарги не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які дають підстави для скасування судового рішення, тому Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. О. Кузнєцов

Г. І. Усик