Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 601/1114/18

провадження № 61-3916св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , на постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2019 року у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Сташків Б. І., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що їй на підставі договору дарування від 28 квітня 2018 року належить на праві власності будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 , в якому з 2008 року зареєстрований та проживає її колишній чоловік ОСОБА_2 Оскільки останній не є членом сім`ї позивача, договір щодо його порядку проживання у спірному житловому приміщенні не укладався, проте він чинить перешкоди у розпорядженні належним їй нерухомим майном, просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2018 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2 з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд мотивував рішення тим, що відповідач проживає у належному позивачу житловому приміщенні без належної правової підстави, є колишнім членом сім`ї власника житла, відмовляється в добровільному порядку звільнити займане ним житло та знятися з реєстраційного обліку, а тому його слід виселити без надання іншого житла.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2019 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач зареєстрований у спірному житловому приміщенні з 2008 року, проживав у ньому як член сім`ї позивача, з якою перебував у зареєстрованому шлюбі до 2017 року, тому припинення шлюбних відносин не позбавляє ОСОБА_2 права користування займаним житловим приміщенням.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2019 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки є колишнім членом її сім`ї, та не отримував згоду позивача на подальше проживання у ньому.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Суди встановили, що з 23 січня 2002 року до 17 березня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилися діти - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ОСОБА_3 з 28 квітня 2018 року є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 на підставі договору дарування.

Відповідно до відомостей картотеки відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Кременецької міської ради, у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідач ОСОБА_2 є колишнім членом сім`ї позивача, проте продовжує проживати у спірному житловому приміщенні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який не є членом сім`ї позивача, відмовляється добровільно звільнити спірний будинок, чим порушує її право власності, чинить перешкоди у його реалізації. Договір між відповідачем та позивачем щодо порядку користування спірним будинком не укладався.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд зробив висновок про те, що припинення шлюбних відносин із позивачем не позбавляє ОСОБА_2 права користування займаним житловим приміщенням.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач проживав у спірному житловому приміщенні в якості члена сім`ї власника (колишній чоловік позивача) і набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником спірного будинку.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц і Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17.

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_2 не є членом сім'ї позивача та не укладав з нею договір про порядок користування чужим майном, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі суд першої інстанції не порушив норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального закону, то рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України скасовує постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2019 року і залишає в силі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2018 року.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша, друга статті 141 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи задоволення касаційної скарги, скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 409, 60 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , задовольнити.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2019 року скасувати.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2018 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 409, 60 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун
В.І. Крат