Справа № 464/5609/18 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/1574/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2019 року в складі судді Бойко О.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат,-

встановила:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат, просила стягувати з відповідача в свою користь аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, на кожну дитину та стягнути з відповідача в свою користь додаткові витрати у розмірі 19 135 грн. 48 коп.

Вимоги обґрунтовувала тим, що з 12.10.2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося дві доньки, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , які проживають з нею. Їй важко утримувати дітей, оскільки відповідач не надає жодної допомоги на їхнє утримання, хоча зобов`язаний та може таку надавати. Зазначає, що відповідач сплачує лише комунальні послуги в квартирі, в якій вона проживає разом з дітьми. Крім того, діти потребують значних витрат на покупку одягу, взуття, однак, відповідач не приймає жодної участі у вказаних витратах, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача половину понесених нею витрат на придбання одягу. Просила позов задовоьнити.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2019 року позов задоволено частково.

Вирішено стягнувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, на кожну дитину, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 04.10.2018 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду в межах стягнення суми аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , вважає незаконним, таким, що ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Не погоджується з висновком суду в частині визначення розміру додаткових витрат на дітей, оскільки такий не відповідає ст. 185 СК України.

Зазначає, що дочка ОСОБА_7 часто хворіє, стає агресивною, часті головні болі супроводжуються нервовим тиком, тому потребує постійного прийому протисудомних препаратів.

У зв`язку з хворобами дитину направляли для проходження аналізів, обстежень та лікування, придбавалися відповідні ліки, на що нею витрачено 14808,27 грн.

Крім цього, вона понесла витрати на одяг для дітей в сумі 4327,21 грн, які вважає додатковими витратами, відтак їх необхідно стягнути з відповідача в її користь.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2019 року в частині вирішення вимог про стягнення додаткових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати в розмірі 9567,74 грн.

06.06.2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, у якому останній просить у вимозі про стягнення додаткових витрат в розмірі 9567,74 грн. відмовити. Зазначає, що здійснює оплату за комунальні послуги по утриманню квартири у якій проживає позивач, якою самовільно проведена заміна замків у вхідних дверях, дублікатів ключів не надала. Звертає увагу, що доходів від підприємницької діяльності за 2018 рік та 1-й квартал 2019 року не отримував.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про стягнення аліментів та додаткових витрат, сумарний розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, місцевий врахував вік дітей, потреби на їхнє утримання, задовільний стан здоров`я дітей, матеріальне становище дітей, які проживають з позивачкою, яка працює, стан здоров`я відповідача, який є інвалідом 3 групи та має на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_8 .

При цьому, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат суд зазначив, що позивач не надала належних та достатніх доказів на підтвердження обставини щодо понесення нею суми додаткових витрат на дітей, а надані чеки не свідчать про такі витрати, оскільки не містять відомостей про придбання речей саме для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а витрати на придбання одягу, не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду виключно в частині вирішення позовних вимог, що стосуються додаткових витрат, колегія суддів за правилами ст. 367 ЦПК України, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом встановлено, що сторони у справі є колишнім подружжям, шлюб між ними зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 28445, а розірваний рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2017 року (а.с. 57).

Від спільного подружнього життя у сторін є діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , відповідно (а.с. 7-8).

Діти проживають з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Акту № 106 від 15.08.2018 року позивач ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_9 не зареєстровані, однак проживають на даний час за адресою у

АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 (реєстраційне посвідчення № 32417 від 06.07.2000 року), крім останнього у квартирі зареєстрована його мати ОСОБА_10 (а.с. 55).

Звертаючись з позовними вимогами, зокрема щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей, позивач ОСОБА_9 фактично такі обґрунтовувала придбанням одягу та іншою сумою, яку не пояснювала, кошти які просила стягнути, як додаткові витрати, не розділяла по витратах на конкретну дитину. На стадії апеляційного розгляду та у мотивах апеляційної скарги ОСОБА_9 стверджує, що нею затрачені кошти на придбання медпрепаратів на суму 14808,27 грн., однак, як у позовній заяві та і у апеляційній скарзі просить стягнути додаткові витрати в розмірі 9567,74 грн.

У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того,чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати,

тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що надані позивачем ОСОБА_9 копії актів про чергові огляди та інша медична документація свідчать про обстеження дочки сторін ОСОБА_4 у лікаря невролога, дитині виставлено діагноз «Резидуальна енцефалопатія, Невроз нав`язливих рухів. Судомний синдром (в анамнезі). Вогнищеві порушення електропровідності головного мозку. Натально зумовлена цервікальна недостатність»,за наслідками обстеження лікарем виписано направлення для проходження додаткових обстежень, таких як ехоенцефалоскопія, томографічне дослідження, Ехо-ЕГ, ЕЕГ та інше, а також виписано рецепти на придбання ліків.

Як підтвердження оплати за проведені дослідження та придбання ліків позивачкою надано платіжні документи на загальну суму 15725,37 грн. (а.с. 27-34), які колегія суддів вважає належними та допустимими доказами на підтвердження обставини щодо понесення позивачем додаткових витрат на дитину.

Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується із висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із хворобою дитини, відтак оскаржуване рішення суду в цій частині необхідно скасувати з одночасним ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_9 половини вартості понесених додаткових витрат пов`язаних з хворобою дитини ОСОБА_4 в сумі 7862,69 грн.

Врешті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із хворобою дитини скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) половину вартості понесених додаткових витрат пов`язаних з хворобою дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 7862 (сім тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 69 коп.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк