КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/4490/19 Головуючий у 1 інстанції -Міланіч А.М. .
Унікальний №360/648/14-ц Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , як основного позичальника, та ОСОБА_1 , як поручителя, і у зв`язку з невиконання кредитного договору №0 від 04.08.2008 року, укладеного між позичальником ОСОБА_2 та кредитором ПАТ «УкрСиббанк», просив ухвалити рішення, яким зобов`язати солідарно стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 16.121,26 дол.США, що за курсом валют станом на 13.03.2014 року, становить 149.642,39 грн.

Заочним рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року позов задоволено /т.1 а.с.79-80/.

Судовим рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитну заборгованість у розмірі 149.642,39 грн., а також судовий збір, з кожного відповідача, по 748,21 грн.

Ухвалою судді Бородянського районного суду Київської області від 08.11.2018 року поновлено відповідачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 23.07.2014 року /т.1 а.с.159-160/.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 10.01.2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 у перегляді заочного рішення Бородянського районного суду Київської області від 21.07.2014 року/т.1 а.с.215-216/.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції, поручитель ОСОБА_1 , просив скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року у повному обсязі та постановити нове рішення про відмову у позові /т.2 а.с.1-8/.

Скаржник послався на те, що спірний кредитний договір укладений 04.08.2008 року на термін до 04.08.2015 року, однак, не надсилаючи позичальнику та поручителю вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості, в порядку ст.1050 ЦК України, Банк у березні 2014 року звернувся до суду з цим позовом.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , він, як поручитель, у ситуації, коли строк повернення кредиту ще не настав, позбавлений був можливості у термін, який повинен бути визначений кредитором, добровільно погасити кредитний борг, і від спливу якого, у разі непогашення боргу, розпочинається перебіг шестимісячного терміну для звернення до суду з позовом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 04.08.2008 року за №0 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено споживчий кредитний договір на суму 26.153 дол.США під 13,5% річних на придбання автомобіля, зі строком повернення до 04.08.2015 року.

Договірними умовами передбачене погашення кредиту ануїтетними платежами щомсіця по 485 дол.США.

Звертаючись до суду з цим позовом про стягнення кредитного боргу з відповідачів у сумі 16.121,26 дол.США, позивач ПАТ «УкрСиббанк» представив суду розрахунок боргу, який скаржником ОСОБА_1 не спростований.

Розділом 6 Договору сторонами передбачене право Банку достроково стягувати кредитний борг шляхом попереднього повідомлення Позичальника про встановлення нового дострокового терміну повернення всієї суми кредиту, шляхом надіслання відповідної письмової вимоги поштою за адресою позичальника. Терміни дострокового повернення кредиту та сплати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і сплата за кредит - обов`язковим для повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32-го календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення Банку про дострокове повернення кредиту за умови, що:

А) Банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) Банку про порушення зобов`язань Позичальника за Договором та/або «Кредитним договором» та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а

Б) позичальник не усунув зазначених Банком порушень зобов`язань Позичальника за Договором протягом 31 календарного дня з дати одержання Позичальником вищеуказаного повідомлення (вимоги) Банку.

Терміни дострокового повернення кредиту та плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим для повернення і сплати в повному обсязі Банку з 41-го календарного дня, рахуючи з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку про дострокове поверне неня кредиту та плати за кредит.

Таким чином, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України полягають у тому, що банк (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Указаний кредитний договір забезпечений договором поруки від 04.08.2008 року за №221614, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язався солідарно відповідати з Позичальником ОСОБА_2 за кредитним договором.

Із зазначеного слідує, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини поруки, в силу яких, відповідно до ст.553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Оскільки основний боржник ОСОБА_2 не виконував належним чином свої договірні зобов`язання, позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з цим позовом до суду.

Судом також встановлено, що, відповідно до договору факторингу №17 від 20.04.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права вимоги за кредитами, в томи числі і за спірним кредитом /т.1 а.с.91,92/.

Відповідно до ухвали Бородянського районного суду Київської області від 07.06.2016 року замінено стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 23.07.2014 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення кредитного боргу /т.1 а.с.105-106/.

Відповідно до договору факторингу від 30.11.2016 року за №279/ФК-16 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» передала права вимоги за кредитами, в тому числі і за спірним кредитом, ТОВ «Фінансова компанія «Актив+».

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 30.01.2017 року задоволено заяву ТОВ «Фінансова компаня «Актив+» про заміну сторони у виконавчому провадженні за спірними відносинами - з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ТОВ «Фінансова компанія «Актив+».

Відповідно до договору факторингу від 16.10.2018року за №1610/ФК-1 ТОВ «Фінансова компаня «Актив+» передала права вимоги за кредитами, в тому числі і за спірним кредитом - ТОВ «Глобал Спліт».

А, відповідно до договору факторингу №1610/ФК-1 від 16.10.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» відступила право вимоги за кредитами, в тому числі і спірного договору, на користь ТОВ «Глобал Спліт» /т.1 а.с.131-132/.

Таким чином, на час розгляду справи правами вимоги за спірним кредитним договором, а також договором поруки володіє ТОВ «Глобал Спліт».

Згідно ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в силу ст.526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

При цьому, право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання визначеного договором.

Судом встановлено, що з недотриманням договірних положень про попереднє повідомлення кредитором позичальника та поручителя про односторонню зміну Банком строків виконання кредитних зобов`язань, Банк 25.03.2014 року звернувся до суду з позовом про повне погашення кредитного боргу, як простроченої суми, так і кредитних зобов`язань, строк виконання яких не настав, що слідує із розрахунку, наданого Банком на адресу суду /т.1 а.с.19-25/.

Дійшовши висновку про правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки, у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто, з моменту настання строку виконання зобов`язання.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-205цс15 від 11.11.2015 року, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку кредитор вчиняти не може.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної за результатами розгляду Верховним Судом України справи №6-272 цс16 у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Відповідно до ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись у березні 2014 року з позовом до позичальника та поручителя, Банк вимагав стягнути не лише прострочений борг, але і провернути частину позики, строк погашення якої не настав.

Отже, починаючи з 25.03.2014 року Банк, у відповідності з ч.2 ст.1050 ЦК України, достроково змінив остаточну дату виконання кредитних зобов`язань основного позичальника та його поручителя, оскільки звернення Банку до суду з указаним позовом належить розглядати, як вимогу про дострокове повернення всього кредитного боргу.

Таким чином, враховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом України, позивач правомірно вважає, що, оскільки основний позичальник, починаючи з 06.08.2012 року до визначення Банком нового строку виконання основного зобов`язання - 12.09.2016 року (дата звернення Банку до суду з позовом) не сплачував щомісячні платежі на погашення кредиту, тому позивач, як поручитель, має відповідати перед Банком лише за 6 місяців неплатежів перед звернення Банку до суду, тобто, з 25.09.2013 року по 25.03.2014 року.

Стягнення з поручителя заборгованості за зобов`язаннями, строк виконання яких ще не настав, тобто, за період з дати звернення банку з позовом до суду - 25.03.2014 року по дату дії кредитного договору - 04.08.2015 року, суд не вбачає за правомірне задовольнити, оскільки Банком порушений порядок, передбачений договорами (п.6.2 кредитного договору та п.2.1. договору поруки), зокрема, про необхідність письмового повідомлення поручителя про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, тобто про припинення забезпеченого порукою зобов`язання.

Розмір заборгованості поручителя, утвореної за 6 місяців перед звернення позивача до суду з цим позовом, тобто, з 25.09.2013 року по 25.03.2014 року, з урахуванням щомісячних платежів по 485 дол.США, яку скаржник зобов`язаний сплатити на користь Банка, становить 2.910 дол.США.

Крім того, розмір відсотків, які повинен сплатити скаржник ОСОБА_1 , як поручитель, на користь Банку за указаний період, становить 1.032,72 дол.США, виходячи із розрахунку, наданого суду Банком.

Всього, таким чином, ОСОБА_1 , як поручитель, зобов`язаний сплатити на користь Банку солідарно з основним боржником ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, у сумі 3.942,72 дол.США (2.910 + 1.032,72).

Решта кредитного боргу у сумі 12.178,54 дол.США підлягає стягненню одноособово з позичальника ОСОБА_2 .

В частині вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі, зокрема, відносно відповідальності основного позичальника ОСОБА_2 , колегія суддів не вбачає за правомірне переглядати рішення суду першої інстанції в цій частині, оскільки рішення в цій частині не стосується прав та обов`язків поручителя, а основним позичальником не оскаржене.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, як ухвалене з порушенням вимог матеріальних норм права належить скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року та постановити нове рішення наступного змісту.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» кредитну заборгованість у сумі 3.942,72 дол.США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», кредитну заборгованість у сумі 12.178,54 дол.США.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16 травня 2019 року.

Головуючий

Судді