Справа № 201/4589/18
Провадження № 2/201/500/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С,

при секретарі - Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду з позовом до Дніпровської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

01 листопада 2018 року від представника Позивача адвоката Анохіна В.О. надійшла Заява про уточнення позовних вимог до позовної заяви про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю в якій останній просив визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності за набувальною давністю на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою звернення з позовом до суду було те, що позивач ОСОБА_1 , зареєстрована та більше десяти років добросовісно, відкрито та безперервно користується Ѕ частиною квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на підставі приватизації ОСОБА_3 , колишній дружині ОСОБА_4 , який після розлучення з ОСОБА_3 одружився з позивачкою ОСОБА_1 та згодом помер, після чого позивач успадкувала Ѕ частину квартири. Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 та його колишньої дружини ОСОБА_3 , яка померла у 2012 році та станом на момент звернення позивача до суду на 1/2 частину квартири ніхто не претендував та зареєстрований не був. Тому, позивач вважає, що існують всі законні підстави для визнання права власності на Ѕ частину квартири за набувальною давністю.

Дніпровською міською радою подано відзив, з якого вбачається, що позовні вимоги задоволенню не підлягають через недобросовісність володіння, оскільки позивачу було відомо про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 володіли по Ѕ частині квартири. Також представник Дніпровської міської ради вважає, що позивачем не доведено всіх обставин, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. За викладених обставин, представник Дніпровської міської ради вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в задоволенні позову просить відмовити.

28 січня 2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська залучено третю особу, яка не заявляє своїх вимог на предмет справу - ОСОБА_2 , яка позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити через, те, що Ѕ частини квартири є власністю померлої ОСОБА_3 , яка доводиться ОСОБА_2 матір`ю, та входить до спадкової маси спадкодавця ОСОБА_3 . Також, третьою особою долучено рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-383/95 про вселення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1 .

Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Від представника Дніпровської міської ради до суду надійшла заява, у якій останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від представника третьої особи до суду надійшла заява, у якій останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ордеру № 983 від 17 лютого 1961 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув право власності 2-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності від 01 вересня 1993 року № ж 2801 на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно вищезазначеного свідоцтва був складений та виданий технічний паспорт № 114-2 від 18 жовтня 1993 року.

ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано 19 жовтня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 19 жовтня 1994 року № 688 серія НОМЕР_1 .

24 жовтня 1998 року ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_1 , Позивачем у справі, що підтверджується свідоцтво про одруження від 24 жовтня 1998 року серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 20 лютого 2001 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 2904 від 29 січня 2010 року виданої ОСОБА_4 .

Також, в цій довідці зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована також й ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за вищевказаною адресою з 29 листопада 1988 року.

18 січня 1995 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі №2-383/95 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення, позовні вимоги задоволено та вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 .

Доказів виконання судового рішення сторонами до суду не надано.

15 березня 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа - відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській обл. про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 жовтня 2010 року у справі № 2-9904/10 було встановлено, що ОСОБА_3 з 1993 року не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що стало підставою задоволення позовних вимог та скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 та визнав такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 15.11.2010 року, та не оскаржувалося.

ІНФОРМАЦІЯ_4 р. ОСОБА_4 помер та Позивач ОСОБА_1 , успадкувала Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як частка спільної власності, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.01.2018 року № 112014341 та свідоцтвом про право на спадщину від 21.12.2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 .

28.02.2019 року ОСОБА_2 подано позовну заяву до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

З огляду на те, що ОСОБА_4 , одружився з Позивачем 24.10.1998 року, та з 20.02.2001 року Позивач зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 суд дійшов висновку про добросовісність, відкритість та безперервність володіння ОСОБА_1 понад десятирічний термін Ѕ частиною квартири, право власності на яку, станом на момент розгляду справи ані Дніпровською міською радою (відповідачем по справі), ані ОСОБА_2 (третьою особою у справі) не доведено.

Факт належного утримання ОСОБА_1 квартири понад десятирічний термін підтверджується рахунками та квитанціями про сплату комунальних послуг та послуг з утримання будинку, копії яких долучені до матеріалів справи, а оригінали були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 Європейської конвенції з прав людини Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Кодексом.

Набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

За частиною 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У відповідності до п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268, 280-282 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.344 Цивільного кодексу України суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності за набувальною давністю на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев