Ухвала

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 759/2915/19

провадження № 61-15813ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про визнання недійсним кредитного договору,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом про визнання недійсним кредитного договору, який обґрунтовував тим, що у січні 2019 року йому стало відомо про укладений з відповідачем кредитний договір №979940650, копію якого він отримав наприкінці січня 2019 року.

Зазначав, що вказаний вище кредитнийдоговір не був ним підписаний, сторони не домовилися про всі істотні умови, визначені законодавством, а сам договір містить несправедливі умови, які суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, та вказаний договір здійснений з використанням нечесної підприємницької практики.

Позивач вказував, що в спірному договорі відсутні мета отримання та конкретний спосіб надання кредиту, не вказано види забезпечення за кредитом, реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту, тип процентної ставки, строк внесення фінансового активу та умови взаєморозрахунків, порядок змінита припинення договору.

Також позивач зазначав, що ним помилково внесено на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 5 628 грн, оскількипозивач вважав, що вказані кошти ним вносяться за іншим не припиненим кредитним зобов`язанням.

Враховуючи наведені обставини, позивач просив суд визнати недійсним Договір №979940650 від 29 вересня 2018 року та застосувати наслідки передбачені статтею 216 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Заявник направив засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року, в якій просив скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ОСОБА_1 обґрунтував тим, що дана справа є малозначною, проте вона оскаржується з підстав, передбачених підпунктами «а» і «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Зазначив, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суди першої та апеляційної інстанції приймають кардинально різні рішення у справах, що регулюють одні й ті самі правовідносини у сфері укладання електронного правочину. Також вказав, що справа становить значний суспільний інтерес, так як «швидким споживчим кредитом» користується значна кількість українців і щорічно ринок послуг у сфері надання споживчих кредитів через мережу Інтернет зростає на 30-40 %.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києвавід 18 лютого 2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявником не обґрунтовано, в чому саме виявилася суперечність у застосуванні судами одних і тих самих норм права.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки посилання заявника, на те, що касаційна скарга становить значний суспільний інтерес не підтверджені належними та допустимими доказами.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституцій України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов