ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року

м. Харків

справа № 621/1987/17

провадження № 22-ц/818/1032/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно та про тлумачення змісту правочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 28 вересня 2018 року в складі судді Овдієнко В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому просив визнати право власності на об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6кв.м, адмінкорпус літ. Г-1, загальною площею 40,7кв.м, адмінкорпус літ. Д-1, загальною площею 142,7кв.м, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж, загальною площею 235,5кв.м, склад холодильних камер літ.З, загальною площею 122,6кв.м., ворота номер 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , придбані на підставі договору купівлі-продажу 91/100 частки комплексу від 08.02.2007 року та постановити рішення про тлумачення змісту правочину (умов договору) купівлі-продажу 91/100 частки комплексу від 08.02.2007 року, а саме пункту договору - «Представник Продавця продав, а Покупець купив» 91/100 частку комплексу номер АДРЕСА_1 , а саме нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6кв.м, адмінкорпус літ. Г-1, загальною площею 40,7кв.м, адмінкорпус літ.Д-1, загальною площею 142,7кв.м, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж, загальною площею 235,5кв.м, склад холодильних камер літ.З, загальною площею 122,6кв.м, ворота номер 1» відповідно до якого Представник Продавця продав, а Покупець купив нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6кв.м, адмінкорпус літ.Г-1, загальною площею 40,7кв.м, адмінкорпус літ.Д-1, загальною площею 142,7кв.м, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж, загальною площею 235,5кв.м, склад холодильних камер літ.З, загальною площею 122,6кв.м, ворота номер 1».

Позов мотивовано тим, що відповідно до умов договору купівлі-продажу 91/100 частки комплексу від 08 лютого 2007 року він купив конкретно визначені об`єкти нерухомості, а саме нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6кв.м, адмінкорпус літ. Г-1, загальною площею 40,7кв.м, адмінкорпус літ.Д-1, загальною площею 142,7кв.м, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж, загальною площею 235,5кв.м., склад холодильних камер літ.З, загальною площею 122,6кв.м., ворота номер 1, які належали на підставі договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2003 року, посвідченого Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстровим номером 1-2259 та зареєстрованого в КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 233886 від 04 листопада 2003 року ОСОБА_3

В зазначеному договорі вказано, що на земельній ділянці Комсомольської селищної ради, розташований будинок літ. А-1, адмінкорпус літ. Г-1, адмінкорпус літ. Д-1, вбиральня літ. Е, склад літ. Ж, склад холодильних камер літ.З, ворота номер 1, склад літ.З, гараж літ.Н, загальною площею 773кв.м.

Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13583392 від 15 лютого 2007 року право власності на цю нерухомість зареєстровано у КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації» у реєстровій книзі № 1н, за реєстровим записом №29.

В той же час, відповідно документів, які знаходяться в інвентарній справі Бюро технічної інвентаризації інвентарний номер 288, реєстровий номер 1н №29, а саме свідоцтво про право власності від 28 серпня 2000 року №536, нежитлові будівлі, розташовані в АДРЕСА_1 літ. А-1, літ. В, літ. Г, літ. Д, літ. Е, літ. Ж, літ. З, літ. Н, ворота номер 1 належали Державі в особі Зміївської державної податкової інспекції на праві державної власності.

Відповідно до договору купівлі-продажу № Г2-94/2000, підписаного та зареєстрованого на Харківській товарній біржі 28.08.2000, договору купівлі-продажу № Г2-101/2000, підписаного та зареєстрованого на Харківській товарній біржі 26 жовтня 2000 року, договору купівлі-продажу № Г2 114/2000, підписаного та зареєстрованого на Харківській товарній біржі 23 листопада 2000 року, зареєстрованих в Зміївському МДП технічної інвентаризації 06 грудня 2000 року за р. № 2-172 вищезазначені нежитлові будівлі були придбані ОСОБА_5

В подальшому відповідно до договору купівлі-продажу від 27 січня 2001 року нежитлову будівлю, літ. Н (гараж), загальною площею 48,6кв.м та частину будівлі літ.З загальною площею 63,3кв.м розташовані АДРЕСА_1 було продано ОСОБА_6

Відповідно договору купівлі-продажу від 13 квітня 2002 року ОСОБА_5 продав вищевказаний нежитловий комплекс ОСОБА_7

В подальшому зазначені будівлі були продані ОСОБА_3

Відповідно до пункту 1 договору дарування від 30 жовтня 2010 року ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_2 безкоштовно прийняла у дар 9/100 часток комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлову будівлю-гараж літ. Н, загальною площею 48,6кв.м, частину нежитлової будівлі-складу літ. З, загальною площею 63,3кв.м.

В договорі зазначено, що на земельній ділянці, площею 0,2487 га кадастровий номер № НОМЕР_1 , розташований нежитловий будинок з цегли, зазначений в плані під літ. А-1, загальною площею 40,7кв.м, адмінкорпус (колишній склад) з цегли, зазначений в плані під літ. Д1, загальною площею 142,7кв.м, вбиральня під літ. Е, склад з залізобетонних блоків, зазначений в плані під літ. Ж, загальною площею 235,5кв.м, склад холодильні камери з шлакоблоку, зазначений в плані під літ. З, загальною площею 205,10кв.м, ворота №1, гараж з цегли, зазначений в плані під літ. Н, загальною площею 48,60кв.м.

Відповідно до пункту 2 зазначеного договору майно, що дарується, належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 січня 2001 року Зміївською державною нотаріальною конторою за р. № 1-172, зареєстрованого 02 лютого 2001 року в Зміївському МДПТІ у реєстрову книгу №1 за реєстровим № 29, (реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно: 233886).

Відповідно до пункту 4 договору дарування загальна вартість майна, що дарується складає 23940грн., відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Зміївське бюро технічної інвентаризації» № 27778126 від 26 жовтня 2010 року.

Відповідно до пункту 5 договору дарування ОСОБА_6 стверджує, що вищезазначене майно на момент укладання цього договору, нікому іншому не продане, не подароване, під заставою, забороною (арештом) в податковій заставі не перебуває, судового спору щодо нього, а також прав у третіх осіб як в межах так і поза межами України немає.

Таким чином, з огляду на вищевказані договори купівлі-продажу на об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 виникло право власності. Договори купівлі-продажу частки у праві власності не укладались.

З огляду на зазначені умови договору дарування, ОСОБА_6 фактично подарувала та ОСОБА_2 безкоштовно прийняла у дар конкретно визначені об`єкти нерухомості, вказані вище.

В той же час, ОСОБА_2 звернулась з позовною заявою до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про знесення об`єктів.

Відповідач не визнає право власності позивача на будинок літ. А-1, адмінкорпус літ. Г-1, адмінкорпус літ. Д-1, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж, склад холодильних камер літ. З, ворота номер 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, відповідно рішення про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 36835332 від 30 серпня 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_8 , Зміївська районна державна адміністрація Харківської області, розглянувши його заяву про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу 91/100 частки комплексу від 08 лютого 2007 року, було відмовлено у внесенні змін до запису про право власності за номером 11533334 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 17.

Таким чином, відповідно змісту договору купівлі-продажу 91/100 частки комплексу від 08 лютого 2007 року він набув право власності на нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6кв.м, адмінкорпус літ. Г-1, загальною площею 40,7кв.м, адмінкорпус літ. Д-1, загальною площею 142,7кв.м, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж, загальною площею 235,5кв.м, склад холодильних камер літ. З, загальною площею 122,6 кв.м., ворота номер 1.

Позивач вважає необхідним тлумачення змісту договору купівлі-продажу 91/100 частки комплексу від 08 лютого 2007 року.

06 лютого 2018 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач, висуваючи вимоги щодо визнання за ним права на 91/100 частку комплексу АДРЕСА_1 та тлумачення умов договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року не надав письмових доказів щодо наявності спору, невизнання, порушення або оспорювання його прав.

Вказує, що ОСОБА_2 не заперечує і визнає той факт, що ОСОБА_1 є власником 91/100 частки комплексу у відповідності до договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року.

Позивач вводить суд в оману стверджуючи, що відповідач претендує на частку майна ОСОБА_1 і навіть існує спір з цього приводу у Господарському суді Харківської області.

Дійсно в провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа № 922/1245/17 за позовом ФОП ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні, саме щодо усунення порушення прав ФОП ОСОБА_2 шляхом зобов`язання ФОП ОСОБА_1 знести об`єкти самочинного будівництва на території вищевказаного комплексу: одноповерхової прибудови до будівлі літ. З-1, яка знаходиться на відстані 5,3 м від грані гаражу літ. И-1 (габарити 3,05 х 8,7 м); відкритого майданчика зберігання будівельних матеріалів, яка знаходиться на відстані 5,3 м від грані гаражу літ. И-1 (габарити 3,05 х 8,7); триповерхової прибудови до будівлі літ. А-1 (незавершене будівництво).

З даним позовом ОСОБА_2 вимушена була звернутися до суду, оскільки ОСОБА_1 самочинно, без розробки належної технічної та містобудівної документації, яка передбачена чинним законодавством України, здійснив будівництво фундаментальних прибудов до належних йому приміщень, не узгодивши до його початку питання щодо використання земельної ділянки, яка знаходиться під проходами і проїздами і яка перебуває у користуванні всіх співвласників та не отримано згоду ОСОБА_2 на проведення будівельних робіт.

Крім того, вказує що відповідач не має жодного відношення до відмови у внесенні змін до запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 серпня 2017 року за №36835332. До відома ОСОБА_2 . не доведено, чого саме стосувалась заява ОСОБА_1 на адресу Зміївської районної державної адміністрації Харківської області.

Також, вказує, що підстави для тлумачення умов договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року відсутні, оскільки як вбачається з тексту договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року він є зрозумілим, слова та терміни у ньому чітко визначені, воля осіб, що вчинили правочин, чітко відображена.

06 березня 2018 року від представника позивача ОСОБА_10 надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що заперечення, викладені у відзиві фактично підтверджують невизнання відповідачем права власності позивача на будинок літ. А-1, адмінкорпус літ. Г-1, адмінкорпус літ. Д-1, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж, склад холодильних камер літ. З, ворота номер 1, придбані за договором купівлі-продажу 91/100 частки комплексу від 08 лютого 2007 року, незважаючи на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 володіють частками у праві власності на спільне майно.

29 березня 2018 року від представника відповідача ОСОБА_9 надійшли заперечення проти відповіді на відзив, в яких зазначено, що позивач перекручує зміст заявлених ним позовних вимог та зміст відзиву на позовну заяву.

ОСОБА_2 було надано до суду документи, в яких вказано:

-в акті встановлення й погодження меж земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , визначено, що землекористування для обслуговування комплексу приміщень складається з однієї земельної ділянки, площею 0,2487 га та надане у спільно-часткове користування власникам ОСОБА_1 ( 91/100 частка) та ОСОБА_6 (9/100 частки), правонаступником якої за Договором дарування від 30.10.2010 є ОСОБА_2

-згідно рішення Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області від 13.06.2013 року (№ 712-41) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ФОП ОСОБА_2 (9/100) та ОСОБА_1 (91/100), загальною площею 0,2487 га, в тому числі 0,0892 га - під капітальними будівлями; 0,1595 га - під проїздами, проходами, площадками та надано в оренду на праві спільно-часткового користування ФОП ОСОБА_2 (9/100) земельну ділянку площею 0,0224 га, у тому числі ),0119 га - під капітальними будівлями; 0,0105 га - під проїздами, проходами, площадками, що становить 9/100 від загальної площі земельної ділянки, яка розташована у АДРЕСА_1 , для комерційного використання (обслуговування частини комплексу (нежитлова будівля - гараж, частина нежитлової будівлі - складу)), кадастровий номер НОМЕР_1 , терміном на 10 (десять) років.

Тобто, позивач і відповідач є власниками вищевказаного комплексу і рівноправними співкористувачами єдиної неподільної земельної ділянки, яка не надавалась жодній із сторін у приватну власність, а тільки у користування і саме з зазначенням часток.

12 червня 2018 року від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_11 надійшов відзив на позовну заяву, на обґрунтування якого зазначено, що відповідно до умов договору купівлі-продажу 91/100 частки комплексу від 08 лютого 2007 року ОСОБА_1 купив конкретно визначені об`єкти нерухомості, які належали ОСОБА_3

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_10 . підтримали позовні вимоги у повному обсязі та наполягали на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 . позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві та запереченні проти відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_13 проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 28.09.2018 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступні об`єкти нерухомого майна, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 : нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6 кв.м., адмінкорпус літ. Г-1, загальною площею 40,7 кв.м., адмінкорпус літ. Д-1, загальною площею 142,7 кв.м., вбиральню літ. Е, склад літ. Ж, загальною площею 235,5 кв.м., склад холодильних камер літ. З, загальною площею 122,6 кв.м., ворота номер 1.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 : нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6 кв.м., адмінкорпус літ. Г-1, загальною площею 40,7 кв.м., адмінкорпус літ. Д-1, загальною площею 142,7 кв.м., вбиральню літ. Е, склад літ. Ж, загальною площею 235,5 кв.м., склад холодильних камер літ. З, загальною площею 122,6 кв.м., ворота номер 1.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом був зроблений хибний висновок про те, що станом на час укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_1 набув право власності не на ідеальну 91/100 частку комплексу, а на виділену в натурі 91/100 частку, до складу якої входять: нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6 кв.м., адмінкорпус літ. Г-1, загальною площею 40,7 кв.м., адмінкорпус літ. Д-1, загальною площею 142,7 кв.м., вбиральню літ. Е, склад літ. Ж, загальною площею 235,5 кв.м., склад холодильних камер літ. З, загальною площею 122,6 кв.м., ворота номер 1.

Крім того, суд першої інстанції не надав правової оцінки тому факту, що в провадженні Зміївського районного суду Харківської області вже знаходилась цивільна справа № 621/3285/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що є об`єктом спільної часткової власності, а саме вищезазначеного комплексу, де суд вказав, що в частині викладення правових підстав своїх вимог ОСОБА_1 зазначив про необхідність виділення йому у власність нежитлових приміщень: «А-1», «Г-1», «Д-1», «Ж», «З», а ОСОБА_2 . нежитлових приміщень: «З-1», «Н», однак ці об`єкти вже перебувають у його власності, згідно договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року, а у ОСОБА_2 згідно з договором дарування № 2864 від 30 жовтня 2010 року.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо позбавлення ОСОБА_1 можливості здійснити реєстрацію свого права власності є хибним, оскільки його право власності є зареєстрованим.

Щодо доводів позивача про невизнання ОСОБА_2 його права власності, яка нібито претендує на його частку, з посиланням на спір у Господарському суді Харківської області , вказує, що ФОП ОСОБА_2 була змушена звернутись до Господарського суду Харківської області за захистом своїх порушених прав і вимагати знесення об`єктів самочинного будівництва, які мають літери та площі, відмінні від тих, що вказані позивачем у позовних вимогах по справі № 621/1987/17 - тобто предметом спору Господарського суду Харківської області було не оспорювання права ОСОБА_1 на 91/100 частини комплексу, яке вже зареєстроване за ним у 2007 році, а усунення перешкод у користуванні з боку ОСОБА_1 , який забудовує земельну ділянку об`єктами самочинного будівництва.

Крім того, вказує, що ОСОБА_1 не надавались у користування або власність окрема земельна ділянка під наведеними об`єктами, і це є підтвердженням, що за умовами правочину ОСОБА_1 має у власності саме 91/100 частки комплексу, а не окремо виділені об`єкти.

Також зазначила, що строк позовної давності для пред`явлення ОСОБА_1 . позовних вимог сплинув ще 09 лютого 2010 року.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача щодо тлумачення змісту договору купівлі продажу від 08 лютого 2007 року фактично спрямована на зміну його змісту в частині його предмету, а саме замість частки майнового комплексу вимагається вважати предметом договору об`єкти, що складають цю частку. Зі змісту договору чітко і однозначно вбачаються його зміст та справжня воля осіб, які вчинили правочин, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відстні.

Що стосується вимог про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, тосуд зазначив наступне. Права ОСОБА_1 на набуття права власності на виділене майно, з припиненням права часткової власності на це майно, та відповідну державну реєстрацію цього речового права, які не визнаються відповідачами, підлягають судовому захисту, в межах заявленого позову та відповідно до обраного позивачем способу захисту, шляхом визнання за ним права власності на об`єкти нерухомого майна.

Оскільки статтями 364, 367 ЦК України не обмежується будь-якими строками право власника частки майна на визнання права власності на виділене майно в натурі, доводи представника відповідача ОСОБА_2 щодо застосування позовної давності до цієї частини вимог є безпідставними.

Щодо вимог позову про тлумачення змісту договору купівлі-продажу доводи щодо застосування позовної давності не беруться до уваги, оскільки в цій частині суд дійшов висновку щодо необґрунтованості позову.

Колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може виходячи з наступного.

Оскільки рішення оскаржується лише в частині визнання за позивачем права власності на спірні об`єкти нерухомого майна, то в іншій частині рішення суду не переглядається.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 08 лютого 2007 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 91/100 частки комплексу, згідно умов якого ОСОБА_1 придбав у власність 91/100 частку комплексу АДРЕСА_1 , а саме: нежитловий будинок літ. А-1, заг.4агальною площею 119,6кв.м, адмінкорпус літ. Г1 загальною площею 40,7кв.м, адмінкорпус літ. Д1 загальною площею 142,7кв. м, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж загальною площею 235,5кв. м, склад холодильних камер літ.З загальною площею 122,6кв. м, ворота номер 1, ринкова вартість 183950грн.

На земельній ділянці Комсомольської селищної ради, розташований нежитловий будинок літ.А-1, , адмінкорпус (колишній склад) літ. Г1, адмінкорпус (колишній склад) літ. Д1, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж, склад холодильні камери літ.З, ворота номер 1, склад літ.З', гараж літ.Н, загальною площею 773кв.м, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майнно КП «Зміївстке БТІ» Харківської області за №13096415 від 28 грудня 2006 року, р№233886.

30 жовтня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, згідно умов якого ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_2 . 9/100 часток комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - нежитлову будівлю-гараж літ.Н. загальною площею 48,3кв.м, частину нежитлової будівлі-складу літ.З, загальною площею 63,3кв.м.

На земельній ділянці площею 0,2487га розташовані нежитловий будинок з цегли, зазначений в плані під літ.А-1, загальною площею 119,6 кв.м, адмінкорпус (колишній склад) з цегли, зазначений в плані під літ.Г1, загальною площею 40,7кв.м, адмінкорпус (колишній склад) з цегли, зазначений в плані під літ.Д1, загальною площею 142,7кв.м, вбиральня під літ.Е, склад з залізобетонних блоків, зазначений в плані під літ.Ж, загальною площею 235,5кв.м, склад холодильні камери з шлакоблоку, зазначений в плані під літ.З, загальною площею 205,10кв.м, ворота №1, гараж з цегли, зазначений в плані літ. «Н», загальною площею 48,60кв.м.

Відповідно до положень ст.ст.317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Як вбачається з умов договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року та договору дарування від 30 жовтня 2010 року, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками комплексу будівель по АДРЕСА_1: ОСОБА_1 належить 91/100 частка комплексу, а ОСОБА_2 - 9/100 часток відповідно.

Дані обставини також підтверджуються витягами про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, згідно яких 91/100 частки комплексу (реєстраційний № НОМЕР_2 ), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_1 та 9/100 частки зазначеного об`єкту у відповідності до договору дарування 30 жовтня 2010 року зареєстровано на приватній власності за ОСОБА_2

Умовами договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року чітко передбачено, що сторони договору домовились, що ОСОБА_1 набуває у власність 91/100 частку комплексу, АДРЕСА_1 а саме: нежитловий будинок літ. А-1, заг.4агальною площею 119,6кв.м, адмінкорпус літ. Г1 загальною площею 40,7кв.м, адмінкорпус літ. Д1 загальною площею 142,7кв. м, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж загальною площею 235,5кв. м, склад холодильних камер літ.З загальною площею 122,6кв. м, ворота номер 1, ринкова вартість 183950грн..

Сторони з умова були ознайомлені, про що свідчать їх підписи.

Матеріли справи також свідчать, що позивачем з моменту укладання договору купівлі-продажу не висувалось до відповідача жодних вимог відносно права власності на окремі об`єкти комплексу.

Більш того, як свідчать матеріали справи, земельна ділянка, на якій розташований комплекс була надана у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в силу ст.120 ЗК України у спільне часткове користування.

Земельна ділянка ОСОБА_1 під наведені ним об`єкти у користування або у власність не надавалась.

Судом здійснено виділ майна в натурі за відсутності такої позовної вимоги.

Згідно положень ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Звертаючись із даним позовом позивач посилався на вимоги ст..392 ЦК України та просив визнати за ним право власності на об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6кв.м, адмінкорпус літ. Г-1, загальною площею 40,7кв.м, адмінкорпус літ. Д-1, загальною площею 142,7кв.м, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж, загальною площею 235,5кв.м, склад холодильних камер літ.З, загальною площею 122,6кв.м., ворота номер 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , придбані на підставі договору купівлі-продажу 91/100 частки комплексу від 08.02.2007 року. (а.с.2-6 т.1), посилаючись на те, що відповідачка не визнає його право власності на це майно, що підтверджується тим, що вона звернулась до господарського суду із позовом про знесення об`єктів.

Відповідачка в суді першої інстанції пояснила ,що вона не оспорює та не оспорювала право власності позивача, а її позов до господарського суду стосується знесення самовільно побудованих будівель.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 08 лютого 2007 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 придбав у власність 91/100 частку комплексу АДРЕСА_1 , а саме: нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6кв.м, адмінкорпус літ. Г1 загальною площею 40,7кв.м, адмінкорпус літ. Д1 загальною площею 142,7кв. м, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж загальною площею 235,5кв. м, склад холодильних камер літ.З загальною площею 122,6кв. м, ворота номер 1, ринкова вартість 183950грн.

На земельній ділянці Комсомольської селищної ради, розташований нежитловий будинок літ.А-1, , адмінкорпус (колишній склад) літ. Г1, адмінкорпус (колишній склад) літ. Д1, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж, склад холодильні камери літ.З, ворота номер 1, склад літ.З', гараж літ.Н, загальною площею 773кв.м..

Цей договір був зареєстрований, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Зміївстке БТІ» Харківської області за №13096415 від 28 грудня 2006 року, р№233886.

Звертаючись із даним позовом, позивач просив визнати право власності на ці самі об`єкти нерухомого майна, посилаючись на те, що відповідачка оспорює його право власності.

Однак, із копії рішення Господарського суду Харківської області від 29.03.2018 року вбачається, що ФОП ОСОБА_2 зверталась із позовом про усунення порушення прав шляхом зобов`язання ФОП ОСОБА_1 щодо знесення об`єктів самочинного будівництва на території комплексу нежитлових будівель : одноповерхової прибудови до будівлі літ. «З-1», відкритої площадки зберігання будівельних матеріалів, трьоповерхової прибудови до будівлі літ.»А-1» (незавершене будівництво). (а.с.79-94), тобто, це інші будівлі, а не ті, на які позивач просить визнати право власності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснила, що відповідачка ніколи не оспорювала право власності на об`єкти нерухомого майна, які належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, а зверталась до господарського суду із позовом про знесення самочинно побудованих будівель.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6кв.м; адмінкорпус літ. Г1, загальною площею 40,7кв.м; адмінкорпус літ. Д1, загальною площею 142,7кв.м.; вбиральню літ. Е; склад літ. Ж загальною площею 235,5кв.м; склад холодильних камер літ. З, загальною площею 122,6кв.м; ворота номер 1 - підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судовий витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 28 вересня 2018 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6кв.м; адмінкорпус літ. Г1, загальною площею 40,7кв.м; адмінкорпус літ. Д1, загальною площею 142,7кв.м.; вбиральню літ. Е; склад літ. Ж загальною площею 235,5кв.м; склад холодильних камер літ. З, загальною площею 122,6кв.м; ворота номер 1- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_6 ,паспорт серія та номер НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_7 , ідентифікаційний код № НОМЕР_5 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4369,20грн. (чотири тисячі триста шістдесят дев`ять гривень 20 коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 28 травня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко