Справа № 345/3770/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/1167/19
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Договору про фінансовий лізинг за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 10 травня 2019 року під головуванням судді Якиміва Р.В. у м. Калуш

в с т а н о в и в:

ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за договором фінансового лізингу, мотивуючи його тим, що 30.01.2014 між сторонами було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009480, відповідно до якого позивач зобов`язався передати у розпорядження відповідача об`єкт лізингу (транспортний засіб), а відповідач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Згодом між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду договору про фінансовий лізинг №00009480 від 07.05.2014, яким встановили термін дії договору на 84 місяці та відповідно до якої склали новий графік покриття витрат та виплати лізингових платежів.

З квітня 2015 року відповідач почав порушувати умови договору, сплачуючи щомісячні платежі з порушенням строків, встановлених в Графіку погашення кредиту, а з серпня 2015 року взагалі перестав виконувати свої зобов`язання за Договором зі сплати щомісячних платежів. загальна сума невиконаних грошових зобов`язань Відповідача за лізинговими платежами за серпепь-жовтень 2015 року складала 28 256, 55 грн.

Відповідач зобов`язаний був повернути об`єкт лізингу до 20.11.2015 року, однак так і не повернув його. Тому 24.06.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис №1375 про повернення об`єкта лізингу. Однак станом на 10 жовтня 2016 року транспортний засіб не розшукано, місцезнаходження його невідоме, об`єкт лізингу повернуто.

Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про фінансовий лізинг у розмірі 471 499,93 грн., яка складається з плати за фактичний час користування об`єктом лізингом в сумі 115252,85 грн. та збитків у розмірі 356 247,08 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10 травня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Товариства з обмеженою «Порше Лізинг Україна» заборгованість за Договором про фінансовий лізинг № 00009480 від 30.01.2014 року у розмірі 471 499,93 грн, яка складається з плати за фактичний час користування об`єктом лізингом в сумі 115 252,85 грн та збитків у розмірі 356 247,08 грн, а також 7 072,50 грн сплаченого судового збору.

ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є незаконним та необгрнутованим, ухвалене при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, а також з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що суд не надав значення тій обставині, що договір про фінансовий лізинг від 30.04.2014 року на підставі якого стягнуто заборгованість є нікчемним. Оскільки укладений у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не дослідив правову природу укладеного між сторонами договору, не надав значення тому, що при його укладенні допущено порушення ч.1 ст. 220, ст. 799 ЦК України, оскільки не було дотримано обов`язкової нотаріальної форми договору, що свідчить про його нікчемність. Тому даний договір не створює правових наслідків для сторін.

Суд першої інстанції прийшов хибного висновку про задоволення позову у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» подав відзив на апеляйну скаргу в якому зазначає, що не погоджується з твердженням апелянта про те, що договір фінансового лізингу від 30.01.2014 є нікчемним.

Оскільки, до відносин повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про найм (оренду).

При цьому, до відносин, пов`язаних з лізингом, не можуть бути застосовані положення, які визначають правове регулювання різновидів договору оренди, зокрема договір оренди транспортного засобу з фізичною особою, а лише їх загальні положення.

Таким чином, правове регулювання договору про фінансовий лізинг здійснюється Цивільним кодексом України в частині, що не суперечить Закону України «Про фінансовий лізинг». В даному випадку, ст. 799 Цивільного кодексу України не може бути застосована у правовідносинах, пов`язаних із укладенням договору фінансового лізингу.

Оскільки між сторонами не було укладено договору найму (оренди) транспортного засобу, який передбачає нотаріального посвідчення, а Договір фінансового лізингу укладений у письмовій формі та згідно з вимогами ч. 1 ст. 209 Цивільного кодексу України підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, прямо встановлених законом або за домовленістю сторін, тому підстави для визнання недійсним договору відсутні.

Враховуючи те, що при укладенні договору сторони домовились щодо усіх його істотних умов, а саме щодо предмету лізингу, погодили розмір лізингових платежів, строк лізингу і відбулося його часткове виокнання, тому відповідно такий договір є дійсним.

ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» у засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, тому розгляд справи проводився без його участі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не повернув об`єкт лізингу ТОВ «Порше Лізинг Україна» та відповідно до плану відшкодування витрат, який є частиною договору, залишилися невиплаченими проценти і комісія за лізинговими платежами з листопада 2016 року по січень 2021 року в розмірі еквівалентному 13 169,91 доларів США.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, договір було припинено і завдано позивачу збитків за договором про фінансовий лізинг, які суд стягнув з відповідача на користь позивача.

Однак до такого висновку суд прийшов передчасно, без належного дослідження дійсних обставин справи та з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 30.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю та ОСОБА_1 укладено договір про фінансовий лізинг № 00009480, відповідно до якого позивач зобов`язався передати у розпорядження відповідача об`єкт лізингу: транспортний засіб типу VW Passat B7 2.0 I TDI, шасі № НОМЕР_1 , 2013 року виробництва, двигун № НОМЕР_2 строком 60 місяців, а відповідач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід`ємну частину Договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 33 700 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 5055 доларів США (а.с. 11).

Згодом між сторонами укладено додаткову угоду до договору про фінансовий лізинг №00009480 від 07.05.2014 р., якою визначено термін дії договору на 84 місяці і складено новий графік покриття витрат та виплати лізингових платежів від 07.05.2014 (а.с. 28-34).

Згідно акту прийому-передачі від 10.02.2014 року ОСОБА_1 було передано об`єкт лізину (а.с. 36), чим позивач виконав взяті на себе за цим договором зобов`язання.

Відповідно до п. 12.6. сторони домовились, що позивач має право в односторонньому порядку розірвати договір/відмовитися від договору, та, також серед іншого, право на повернення об`єкта лізингу якщо відповідач не сплатив 1 наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов`язання сплати перевищує 30 календарних днів.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. 24.06.2016 було вчинено виконавчий напис №1375 про повернення об`єкта лізингу (а.с. 54).

Державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 08.07.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об`єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса №1375 від 24.06.2016, а 29.07.2016 винесено постанову про розшук майна боржника (а.с. 55, 56)

Транспортний засіб не було знайдено та не повернуто його позивачу.

Відносини, які виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Так, згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У частині першій статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що з відповідача слід стягнути заборгованість за договором про фінансовий лізинг у розмірі 471 499,93 грн, що складається з плати за фактичний час користування об`єктом лізингу в сумі 115 252,85 грн та збитків (упущеної вигоди) у розмірі 356 247,08 грн, оскільки укладений між сторонами у даній справі договір фінансового лізингу від 30.01.2014 року нотаріально не посвідчувався, тому є нікчемним і не породжує правових наслідків, окрім тих, що пов`язані із його нікчемністю, про що сторонами не заявлялося.

Правовий висновок щодо необхідності укладення договору лізингу (найму транспортного засобу) у нотаріальній формі викладено у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 464/7192/15-ц(провадження № 61-3302св18), від 05 березня 2018 року у справі № 731/45/16-ц (провадження № 61-9325св18), від 26 червня 2018 року у справі № 613/433/16-ц (провадження № 61-2252св18), від 27 червня 2018 року у справі № 641/1721/16-ц (провадження № 61-21929св18) тощо.

Вищеназвані правові висновки залишилися поза увагою суду першої інстанції. Суд не звернув уваги, що сторони, укладаючи договір про фінансовий лізинг, не додержалися вимоги закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення спірного договору, що свідчить про його нікчемність.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню у повному обсязі з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ "Порше Лізинг Україна".

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 10 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Договору про фінансовий лізинг відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (місцезнаходження: 02152, м. Київ, провулок Павла Тичини, 1В, офіс «В», , р/р НОМЕР_3 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», м. Київ, МФО 300379) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 10 608,75 грн (десять тисяч шістсот вісім гривень 75 коп).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк