КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа 372/1884/17

21 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Мороза ВіктораПавловича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Потабенко Л.В., у цивільній справі за позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до ОСОБА_2, треті особи: Підгірцівська сільська рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування ділянки із чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

26 червня 2017 року заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Підгірцівська сільська рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування ділянок із чужого незаконного володіння, в якому просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,5 га із кадастровим номером НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 від 10 червня 2018 року, виданий на ім"я ОСОБА_2 та скасувати державну реєстрацію права власності; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 1,25 га із кадастровим номером НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 від 10 червня 2018 року, виданий на ім"я ОСОБА_2 та скасувати державну реєстрацію права власності; витребувати у постійне користування ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 0,25 га, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,5 га, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 1,25 га; та стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Київської області понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проведення моніторингу даних публічної кадастрової карти України, доступної за веб-адресою http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta, що є відображенням даних Державного земельного кадастру,були виявлені порушення вимог земельного законодавства під час виділення земельних ділянок на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. Так встановлено, що ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером НОМЕР_7, серії НОМЕР_6 від 31.08.2004 року. ОСОБА_5 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером НОМЕР_8, серії НОМЕР_9 від 31.08.2004 року. ОСОБА_6 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером НОМЕР_10, серії НОМЕР_11 від 31.08.2004 року. ОСОБА_11 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером НОМЕР_13, серії НОМЕР_12 від 31.08.2004 року. ОСОБА_7 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером НОМЕР_14, серії НОМЕР_15 від 01.09.2004 року. ОСОБА_8 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером НОМЕР_16, серії НОМЕР_17 від 01.09.2004 року. ОСОБА_9 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером НОМЕР_18, серії НОМЕР_19 від 01.09.2004 року. ОСОБА_10 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером НОМЕР_20, серії НОМЕР_21 від 31.08.2004 року. Підставою отримання вищевказаних державних актів на право власності на земельні ділянки зазначено рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району 14 сесії 24 скликання від 29.07.2004 року.

Надалі, на підставі договорів купівлі-продажу від 11.09.2007 року №№ 7053, 7077, 7084, 7065, 7061, 7057, 7069, 7073 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 відчужили право власності на вищевказані земельні ділянки на користь ОСОБА_2

У свою чергу, ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_7 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди вказаної земельної ділянки в Управлінні земельних ресурсів в Обухівському районі не реєструвала та не отримувала. Однак, ОСОБА_2 на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, об'єднала земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_8 та НОМЕР_10 в одну, якій присвоєно новий кадастровий номер НОМЕР_1 та отримала на об'єднану земельну ділянку державний акт серії НОМЕР_2 від 10.06.2008 року, об'єднала земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_16, НОМЕР_18, НОМЕР_20 в одну, якій присвоєно новий кадастровий номер НОМЕР_3 та отримала на об'єднану земельну ділянку державний акт серії НОМЕР_4 від 10.06.2008 року. Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№87661274, 87661192, 84821438 від 22.05.2017 року, ОСОБА_2 реєстрацію права власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не здійснювала. Водночас встановлено, що земельні ділянки незаконно вилучили із державної власності та незаконно змінили їх цільове призначення. Так, лісовпорядною організацією ВО «Укрдержліспроект» виготовлено планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які затверджені належним чином та передані для використання ДП «Київське лісове господарство», які відповідно до ч. 5 Розділу VIII Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками є документами, що підтверджують це право на раніше надані землі. Водночас, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_5 та земельні ділянки, які в подальшому об'єднано у земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_3, із постійного користування ДП «Київське лісове господарство» не вилучались. Зокрема, листами ВО «Укрдержліспроект» № 49 від 06.02.2017 року та ДП «Київське лісове господарство» № 02-107 від 30.01.2017 року, земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_1, НОМЕР_3 є ділянками лісогосподарського призначення, покриті лісовою рослинністю та розташовані у кварталі 90 виділи 2, 4, 5, 6 Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство». Крім того, надання спірних земельних ділянок у користування під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд відбулось з порушенням порядку зміни цільового призначення земельних ділянок. В порушення вимог законодавства, згоди на зміну цільового призначення земельних ділянок, що вибули із користування ДП «Київське лісове господарство», не надавалось, що підтверджується листом Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства. Вказує, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними угод, рішень щодо вказаних земельних ділянок. Крім того, встановлено порушення порядку вилучення земельної ділянки із власності держави та передачі у власність громадян. Так, підставою для отримання державних актів на право власності на земельні ділянки, у державних актах перших набувачів зазначене рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району 14 сесії 24 скликання. Водночас, відповідно до листа Підгірцівської сільської ради Обухівського району, рішення про передачу земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на 14 сесії 24 скликання Підгірцівської сільської ради від 29.07.2004 року не приймались, що підтверджується протоколом 14 сесії 24 скликання Підгірцівської сільської ради від 29.07.2004 року. Також позивач зазначає, що відповідно до листа Головного Управління Держгеокадастру у Київській області № 10-10-0.2-4865/2-17 від 10.03.2017 року встановлено, що бланки державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, НОМЕР_11, НОМЕР_9, НОМЕР_12, НОМЕР_15, НОМЕР_17, НОМЕР_19, НОМЕР_21 Київським обласним Головним управлінням земельних ресурсів були передані до Миронівського районного відділу земельних ресурсів за накладною № 141 від 22.12.2005 року. Тобто, бланки державних актів, що посвідчували право власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_7, НОМЕР_10, НОМЕР_8, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_16, НОМЕР_18, НОМЕР_20 ніколи не видавались Обухівським управлінням земельних ресурсів. Вищевказані бланки були видані Київським обласним Головним управлінням земельних ресурсів лише 22.12.2005 року, водночас, у бланках державних актів зазначено дату видачі їхгромадянам вже у серпні-вересні 2004 року. Зазначене свідчить, що спірні землі не вибували з державної власності у встановлений законом спосіб і рішення органів виконавчої влади, які наділені компетенцією розпоряджатись такими землями, не приймалось. Вказані обставини, а також те, що документація із землеустрою на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_7, НОМЕР_10, НОМЕР_8, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_16, НОМЕР_18, НОМЕР_20 ніколи не передавалась на зберігання до Управління Держгеокадастру в Обухівському районі та ніколи не обліковувалась, наявні обставини вважати, що земельні ділянки вибули із власності держави із порушенням встановленого законом поряду. Крім того, під час виготовлення державного акту на право власності ОСОБА_2 відбулось також порушення вимог земельного законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Також, позивач вказує на те, що насправді у 2004 році поземельна книга на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_7 не відкривалась, кадастровий номер не присвоювався, що підтверджує те, що земельна ділянка із власності держави не вилучалась. За результатами встановлення всіх вищевикладених обставин, що свідчать про незаконне заволодіння землями лісогосподарського призначення було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000248 та скеровано матеріали для організації досудового розслідування до Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області.

Посилаючись на наведені обставини, прокурор просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2018 року позовні вимоги заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до ОСОБА_2, треті особи: Підгірцівська сільська рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, головко ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування ділянки із чужого незаконного володіння, задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,5 га із кадастровим номером НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 від 10 червня 2018 року, виданий на ім'я ОСОБА_2 та скасовано державну реєстрацію права власності.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 1,25 га із кадастровим номером НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 від 10 червня 2018 року, виданий на ім'я ОСОБА_2 та скасовано державну реєстрацію права власності.

Витребувано у постійне користування Державного підприємства «Київське лісове господарства» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 0,25 га, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,5 га, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 1,25 га.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь прокуратури Київської області понесені судові витрати в загальній сумі 8 000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Мороз ВікторПавловичподав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду прийняте за неповного з"ясування обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача було заявлено про пропуск позивачем строків позовної давності, проте суд фактично проігнорував доводи заяви, вказавши в оскаржуваному рішенні, що прокурору та позивачам стало відомо про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку за результатами системного аналізу відомостей, висвітлених у відкритих джерелах інформації, зокрема, з Публічної кадастрової карти України лише у 2017 році, а отже строк звернення до суду з відповідними вимогами не пропущено, тоді як інформація щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем є доступною з відкритих джерел і позивач мав реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення своїх прав в межах законодавчо встановлених строків позовної давності, однак не вжив заходів щодо належного захисту свого права, а звернення з позовом про витребування майна після спливу строку позовної давності є зловживанням правом.

Вказував на те, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки рішення про передачу у власність спірних земельних ділянок органами виконавчої влади не приймалися, дозвіл на вилучення земельних ділянок із користування підприємства не надавався, не врахував при цьому, що відповідачка набула права власності на спірні земельні ділянки не на підставі рішення органу виконавчої влади про передачу у власність земельних ділянок, а на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, на які було отримано державні акти та зареєстровано право власності. Оскільки жодних доказів щодо незаконного набуття спірних земельних ділянок ОСОБА_2 внаслідок її винної поведінки матеріали справи не містять, то підстави для витребування вказаного майна з її володіння відсутні.

Вважав, що у цій справі немає передбачених законом виключних підстав, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, а прокурор не підтвердив правових підстав для представництва та не набув процесуального статусу органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

12 лютого 2019 року надійшов відзив прокурора Тарасенка А.С. Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на апеляційну скаргу в якому він просив апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду від 31.10.2018 року залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції- залишити без змін. Зазначав, що суд вірно оцінив доводи прокурора та наявні в матеріалах справи доказитадійшов обґрунтованого висновку про наявність об'єктивних складнощів для своєчасного виявлення порушень земельного законодавства та захисту інтересів держави. Апелянтом не доведено жодним належним та допустимим доказом ту обставину, що прокурор чи позивачі могли дізнатися про незаконне вибуття із державної власності земель лісового фонду до 2017 року. Саме твердження апелянта про початок роботи Публічної кадастрової карти України з 2013 року не дає підстави вважати, що відомості про земельні ділянки ОСОБА_2 відображалися у ній з 2013 року, оскільки вказана система наповнювалась даними поступово.

Вказував на те, що твердження представника ОСОБА_2, що остання є добросовісним набувачем спірних земельних ділянокта що в матеріалах справи немає жодних доказів щодо неправомірності набуття нею права власності на земельні ділянки є необґрунтованим, оскільки за змістом ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте відплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Наведене свідчить про наяваність правових півдстав для застосування у даному випадку віндикації для захисту порушених інтересів держави.

Також зазначав, що апелянт безпідставно стверджує, що прокурор не підтвердив правових підстав для звернення з до суду з даним позовом, оскільки даний позов ініційовано безпосередньо прокурором тому, що Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Київське лісове господарство» до часу звернення прокурора з позовом до суду жодних заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави та повернення незаконно переданої земельної ділянки лісового фонду не вживали, в тому числі, і через відсутність законодавчої можливості самостійного встановлення факту порушення інтересів держави, у зв'язку з чим вказане у позові порушення вимог законодавства залишалось не усунутим до звернення прокурора з позовом. За вказаних обставин, приписи ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зобов'язували прокурора вживати заходи щодо представництва інтересів держави в суді.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат МорозВіктор Павлович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор прокуратури Київської області Підяш Олександр Сергійович проти доводів апеляційнрї скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ДП «Київське лісове господарство», представник Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства в судове засідання повторно не з"явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Представник Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, предствник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судове засідання повторно не з"явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М.,пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.08.2004 року ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, площею 0,2500 га, що розташована в с. Підгірці Обухівського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29 липня 2004 року, кадастровий номер НОМЕР_7.

31.08.2004 року ОСОБА_5 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9, площею 0,2500 га, що розташована в с. Підгірці Обухівського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29 липня 2004 року, кадастровий номер НОМЕР_8.

31.08.2004 року ОСОБА_6 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_11, площею 0,2500 га, що розташована в с. Підгірці Обухівського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29 липня 2004 року, кадастровий номер НОМЕР_10.

31.08.2004 року ОСОБА_11 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_12, площею 0,2500 га, що розташована в с. Підгірці Обухівського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29 липня 2004 року, кадастровий номер НОМЕР_13.

31.08.2004 року ОСОБА_7 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_15, площею 0,2500 га, що розташована в с. Підгірці Обухівського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29 липня 2004 року, кадастровий номер НОМЕР_14.

31.08.2004 року ОСОБА_9 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_19, площею 0,2500 га, що розташована в Підгірці Обухівського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29 липня 2004 року, кадастровий номер НОМЕР_18.

11.09.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_14, передала у власність ОСОБА_2, а остання прийняла у власність та сплатила грошову суму за земельну ділянку площею 2500 кв.м., розташовану на території с. Підгірці Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_7, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до договору , земельна ділянка належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, виданого на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29.07.2004 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Іванців В.П. Зареєстровано в реєстрі за № 7084.

11.09.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_5, в особі представника ОСОБА_14, передала у власність ОСОБА_2, а остання прийняла у власність та сплатила грошову суму за земельну ділянку площею 2500 кв.м., розташовану на території с. Підгірці Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_8, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до договору, земельна ділянка належала Векі на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9, виданого на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29.07.2004 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Іванців В.П. Зареєстровано в реєстрі за № 7053.

11.09.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_6, в особі представника ОСОБА_14, передала у власність ОСОБА_2, а остання прийняла у власність та сплатила грошову суму за земельну ділянку площею 2500 кв.м., розташовану на території с. Підгірці Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_10, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до договору, земельна ділянка належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_11, виданого на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29.07.2004 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Іванців В.П. Зареєстровано в реєстрі за № 7077.

11.09.2007 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_11, в особі представника ОСОБА_14, передав у власність ОСОБА_2, а остання прийняла у власність та сплатила грошову суму за земельну ділянку площею 2500 кв.м., розташовану на території с. Підгірці Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_13, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до договору, земельна ділянка належала ОСОБА_11 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_12, виданого на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29.07.2004 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Іванців В.П. Зареєстровано в реєстрі за № 7065.

11.09.2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_7, в особі представника ОСОБА_14, передав у власність ОСОБА_2, а остання прийняла у власність та сплатила грошову суму за земельну ділянку площею 2500 кв.м., розташовану на території с. Підгірці Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_14, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до договору, земельна ділянка належала ОСОБА_7 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_15, виданого на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29.07.2004 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Іванців В.П. Зареєстровано в реєстрі за № 7061.

11.09.2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_8, в особі представника ОСОБА_14, передала у власність ОСОБА_2, а остання прийняла у власність та сплатила грошову суму за земельну ділянку площею 2500 кв.м., розташовану на території с. Підгірці Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_16, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до договору, земельна ділянка належала ОСОБА_8 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_17, виданого на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29.07.2004 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Іванців В.П. Зареєстровано в реєстрі за № 7057.

11.09.2007 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_9, в особі представника ОСОБА_14, передала у власність ОСОБА_2, а остання прийняла у власність та сплатила грошову суму за земельну ділянку площею 2500 кв.м., розташовану на території с. Підгірці Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_18, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до договору, земельна ділянка належала ОСОБА_9 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_19, виданого на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29.07.2004 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Іванців В.П. Зареєстровано в реєстрі за № 7057.

11.09.2007 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_10, в особі представника ОСОБА_14, передав у власність ОСОБА_2, а остання прийняла у власність та сплатила грошову суму за земельну ділянку площею 2500 кв.м., розташовану на території с. Підгірці Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_20, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до договору, земельна ділянка належала ОСОБА_10 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_21, виданого на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29.07.2004 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Іванців В.П. Зареєстровано в реєстрі за № 7073.

10.06.2008 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 площею 0,5000 га, що розташована в с. Підгірці Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки № 7053, 7077 від 11.09.2007 року, кадастровий номер НОМЕР_1.

10.06.2008 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 площею 1,2500 га, що розташована в с. Підгірці Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки № 7065, 7061, 7057, 7069, 7073 від 11.09.2007 року, кадастровий номер НОМЕР_3.

29.06.2014 року помер третя особа ОСОБА_11, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БК № 303458, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві.

Відповідно до копії листа ДП «Київське лісове господарство» від 30.01.2017 року № 02-107, земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_5, НОМЕР_1 розташовані на землях лісогосподарського призначення лісового фонду Козинського лісництва квартал 90 виділа 2, 4, 5, 6 і по планово-картографічних матеріалах лісовпорядкування 2014 року обліковуються за ДП «Київський лісгосп» і знаходяться уйого постійному користуванні.

Згідно копії листа Управління Держгеокадастру в Обухівському районі від 14.02.2017 року № 10-1003-0.2-759/2-17, в архіві управління відсутні проекти землеустрою на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_10, НОМЕР_13, НОМЕР_16, НОМЕР_18, НОМЕР_20. Відсутній та не обліковується другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5. Земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_5, НОМЕР_1 та цільовим призначенням 1.8. знаходяться за межами проведення нормативно грошової оцінки.

Відповідно до копії листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 17.02.2017 року № 04-36/296, за інформацією постійного лісокористувача ДП «Київський лісгосп» земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_14 накладається на землі лісогосподарського призначення Козинського лісництва квартал 88 виділ 4, 9. Вказана територія земельної ділянки розташована на землях лісогосподарського призначення Козинського лісництва у відповідності до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року та представляє собою єдиний лісовий масив. Управління та постійний користувач ДП «Київський лісгосп» погодження на вилучення та зміну цільового призначення вказаної земельної по ділянці не надавали.

Згідно копії листа Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 22.02.2017 року № 109/01-10, вивченням протоколу 14 сесії 24 скликання Підгірцівської сільської ради від 29.07.2004 року встановлено, що рішення про передачу земельних ділянок у власність ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, не приймалось. Дана обставина підтверджується також і копією протоколу 14 сесії 24 скликання Підгірцівської сільської ради від 29.07.2004 року.

Відповідно до копії листа ГУ Держгеокадастру у Київській області від 10.03.2017 року № 10-10-0.2-4865/2-17, бланки державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_19, НОМЕР_15, НОМЕР_21, НОМЕР_9, НОМЕР_6, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_17 Київським обласним Головним управлінням земельних ресурсів за накладною № 141 від 22.12.2005 року були передані до Миронівського районного відділу земельних ресурсів. Крім того, Київське обласне Головне управлнння земельних ресурсів (на той час Головне управління Держгеокадастру у Київській області) видавало чисті бланки державних актів для їх подальшого заповнення та друку.

13.05.2017 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000248 за ст. 358 ч.4 КК України та скеровано матеріали для організації досудового розслідування до Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області, за фактом незаконного заволодіння землями лісогосподарського призначення з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_5, НОМЕР_1.

Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 87661274,87661192,84821438 від 22.05.2017 року, ОСОБА_2 реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не здійснювала.

Задовольняючи позовні вимоги, визначи недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,5 га із кадастровим номером НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 від 10 червня 2018 року, виданий на ім'я ОСОБА_2, державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 1,25 га із кадастровим номером НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 від 10 червня 2018 року, виданий на ім'я ОСОБА_2, скасовуючи державну реєстрацію права власності та витребовуючи у постійне користування Державного підприємства «Київське лісове господарства» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 0,25 га, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,5 га, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 1,25 га., суд першої істанції виходив з того, що спірні земельні ділянки є землями лісогосподарського призначення, із постійного користування Державного підприємства «Київське лісове господарство» не вилучались, рішення Підгірцівської сільської ради про передачу спірних земельних ділянок у власність третіх осіб не приймалося, бланки державних актів на право власності на землю Обухівському управлінню земельних ресурсів не видавались, що є підставою для визнання спірних державних актів недійсними та витребування вказаних земельних ділянок з незаконного володіння ОСОБА_2 у постійне копистування Державного підприємства «Київське лісове господарства».

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 8 ЛК України всі ліси в Україні є власністю держави. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному земельним та цим кодексами.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 ЗК України земельні відносини, що виникають, зокрема, при використанні лісів, регулюються цим Кодексом. Інші нормативні акти застосовуються у випадку, якщо вони не суперечать останньому.

Статтею 9 Лісового кодексу України визначено, що у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об'єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЛК України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до п.п. а, б) ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, крім інших, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно із ст. 321 ЦКУкраїни право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 387 ЦКУкраїни власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Підпунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права користування майном.

З досліджених судом державних актів на право власності на земельні ділянки вбачається, що 31.08.2004 року треті особи у справі ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 ОСОБА_10 отримали у власність земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_10, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_18, НОМЕР_16, НОМЕР_20, що розташовані в с. Підгірці Обухівського району Київської області, на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 14 сесії 24 скликання від 29 липня 2004 року, кадастровий номер НОМЕР_7.

Проте, з листа Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 22.02.2017 року № 109/01-10 та копії протоколу 14 сесії 24 скликання Підгірцівської сільської ради від 29.07.2004 року вбачається, що рішенням про передачу земельних ділянок у власність ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, не приймалось.

Відповідно до копії листа ГУ Держгеокадастру у Київській області від 10.03.2017 року № 10-10-0.2-4865/2-17, бланки оскаржуваних державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_19, НОМЕР_15, НОМЕР_21, НОМЕР_9, НОМЕР_6, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_17 Київським обласним Головним управлінням земельних ресурсів за накладною № 141 від 22.12.2005 року були передані до Миронівського районного відділу земельних ресурсів. Крім того, Київське обласне Головне управління земельних ресурсів (на той час Головне управління Держгеокадастру у Київській області) видавало чисті бланки державних актів для їх подальшого заповнення та друку.

З викладеного вбачається, шо третім особам ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 ОСОБА_10 в установленому законом порядку спірні земельні ділянки у власність не передавались, відповідно і договори купівлі-продажу вказаних земельних ділянок між третіми особами у справі та відповідачкою ОСОБА_2, укладені 11.09.2007 року з порушенням вимог закону і суд прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними державних актів про право власності ОСОБА_2 на отримані у власність за вказаними правочинами земельні ділянки.

Про незаконість вилучення спірних земельних ділянок з державної власності

свідчить відповідь ДП «Київське лісове господарство» від 30.01.2017 року № 02-107, відповідно до якої, земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_5, НОМЕР_1 розташовані на землях лісогосподарського призначення лісового фонду Козинського лісництва квартал 90 виділа 2, 4, 5, 6 і по планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року обліковується за ДП «Київським лісгоспом» і знаходяться у його постійному користуванні.

Відповідно до копії листа Управління Держгеокадастру в Обухівському районі від 14.02.2017 року № 10-1003-0.2-759/2-17, в архіві управління відсутні проекти землеустрою на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_10, НОМЕР_13, НОМЕР_16, НОМЕР_18, НОМЕР_20. Відсутній та не обліковується другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5. Земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_5, НОМЕР_1 та цільовим призначенням 1.8. знаходяться за межами проведення нормативно грошової оцінки.

Відповідно до копії листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 17.02.2017 року № 04-36/296, за інформацією постійного лісокористувача ДП «Київський лісгосп» земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 накладається на землі лісогосподарського призначення Козинського лісництва квартал 88 виділ 4, 9. Вказана територія земельної ділянки розташована на землях лісогосподарського призначення Козинського лісництва у відповідності до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року, та представляє собою єдиний лісовий масив. Управління та постійний користувач Державне підприємство «Київський лісгосп» погодження на вилучення та зміну цільового призначення по ділянці не надавало.

Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 87661274, 87661192, 84821438 від 22.05.2017 року, ОСОБА_2 реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не здійснювала.

Враховуючи вищезазначені обставини, оскільки рішення про передачу у власність спірних земельних ділянок органами виконавчої влади не приймалися, дозвіл щодо вилучення земельних ділянок із користування підприємства не надався,бланки державних актів на право власності на землю Обухівському управлінню земельних ресурсів не видавались, право власності за відповідачем ОСОБА_2 не реєструвалось у визначеному законом порядку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,5 га із кадастровим номером НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 від 10 червня 2018 року, виданого на ім'я ОСОБА_2 та державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 1,25 га із кадастровим номером НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 від 10 червня 2018 року, виданого на ім'я ОСОБА_2 та витребування у постійне користування Державного підприємства «Київське лісове господарства» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_5, площею 0,25 га, НОМЕР_1, площею 0,5 га, НОМЕР_3, площею 1,25 га.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача було заявлено про пропуск позивачем строків позовної давності, проте суд фактично проігнорував доводи заяви та прийшов до помилкового висновку, що про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку прокурору та землекористувачу стало відомо за результатами системного аналізу відомостей, висвітлених у відкритих джерелах інформації, зокрема з Публічної кадастрової карти України лише у 2017 році, колегія суддів відхиляє враховуючи наступне.

Частиною другою статті 2 ЦК Українипередбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170цього Кодексунабуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України(у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду) у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

На прокуратуру відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України(у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду) покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Статтею 45 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду), встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. І лише у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і набуває статусу позивача.

Верховний Суд України в рішенні від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс15 зазначив, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

У позовній заяві прокурор зазначив, що унаслідок незаконного вилучення земель лісогосподарського призначення було порушено інтереси держави. Державному підприємству «Київське лісове господарство» та Київському обласному та по м. Києву управлінню лісового та мисливського господарства про вказані порушення раніше не було відомо, оскільки рішення про передачу у власність спірних земельних ділянок органами виконавчої влади не приймалося, дозвіл щодо вилучення земельної ділянки із користування підприємства не видавався. Органами державного контролю своєчасно не виявлено вказані порушення, у зв'язку з чим Києвське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та Державне підприємство «Київське лісове господарство» з метою захисту порушених прав держави до суду не зверталися. Про необхідність захисту прав та інтересів держави у судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2017 році за результатами системного аналізу відомостей, висвітлених у відкритих джерелах інформації, зокрема, з Публічної кадастрової карти України. Лише під час вивчення вказаних відомостей прокуратурою було витребувано інформацію з органів державної влади та місцевого самоврядування та встановлено факт порушень вимог законодавства.

Доказів на спростування вказаних обставин представник відповідача суду не надав, тому його посилання на те, що прокурор міг дізнатися про порушення вимог законодавства щодо вилучення земель до 2017 року ґрунтується на припущеннях.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк звернення до суду з даними вимогамипозивачем не пропущений.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка набула у власність спірні земельні ділянки на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу і жодних порушень закону не вчиняла, а тому підстав для витребування вказаного майна з її володіння відсутні, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Підпунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З досліджених судом доказів достовірно встановлено, що спірне майно вибуло з власності держави у незаконний спосіб, поза її волею, а тому наявні правові підстави для витребування спірного майна від набувача ОСОБА_2.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у цій справі не має передбачених законом виключних підстав, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, а прокурор не підтвердив правових підстав для свого представництва та не набув процесуального статусу органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, колегія суддів відхиляє враховуючи наступне.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначений законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України " Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Статтею 45 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду) визначає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. І лише у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і набуває статусу позивача.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Позовні вимоги прокурора у даній справі ґрунтуються на виявлених фактах порушення вимог ст.ст. 14,19 Конституції України, ст.ст. 20, 57, 84, 116 118, 149 ЗК України, ст.ст. 8,9 ЛК України під час вибуття із державної власності спірних земельних ділянок лісового фонду без прийняття відовідного рішення компетентним органом та з порушенням порядку зміни їх цільового призначення.

Позовна заява про повернення земельної ділянки лісогосподарського призначення у власність народу України спрямована на захист інтересів держави, оскільки протиправне відчуження земель лісового фонду у приватну власність суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені ст.14 Конституції України, ст. 5 Земельного кодексу України.

Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - незаконне вибуття земель лісового фонду і лісів із державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, право власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів, як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Мороза Віктора Павловича відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мороза ВіктораПавловича залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року

Головуючий: Судді: