Провадження № 2/760/1729/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Букіної О.М.,

за участю секретаря - Кривулько С.М.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача-1-Тупая Л.М.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жицька Я.Є. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

08.11.2016 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить суд:

- визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу квартири від 04.12.2015 р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жицькою Яною Євгенівною;

- скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що був внесений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального Жицькою Яною Євгенівною на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1747, виданий 04.12.2015, видавник: Приватний нотаріус ХМНО Жицька Я.Є. та внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26777706 від 04.12.2015.

В обґрунтування позову зазначає, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на підставі договору дарування, посвідченого 26 вересня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П. за реєстровим №8041. У даній квартирі позивач проживає з дружиною та малолітнім сином по теперішній час.

Вказує, що у жовтні місяці 2015 року, ОСОБА_3 шляхом незаконних дій і за відсутністю правових підстав набув право власності на вказану вище та належну позивачу квартиру.

З метою захисту своїх прав, 21.09.2015 позивач звернувся до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві з повідомленням про кримінальне правопорушення та 28.10.2015 слідчим СВ Солом'янського РУ ГУ в м. Києві було внесено відомості до ЄРДР за №0010482 за ч.1 ст. 190 КК України.

19.11.2015 позивачем подано до Солом'янського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства позов про визнання права власності на спірну квартиру та заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на дану квартиру.

Ухвалою суду від 23.11.2015 було відкрито провадження по справі та забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим посилається, що 04.12.2015 ОСОБА_3 було відчужено вказану вище квартиру ОСОБА_6, шляхом укладання договору купівлі-продажу.

Вважає, що укладення спірного договору вчинено з порушенням вимог ст.ст. 203,215,228 ЦК України та призвело до порушення його права, оскільки об'єктом відчуження за цим договором було нерухоме майно, яким забезпечено позов ОСОБА_2 у цивільній справі № 760/20584/15-ц ) до ОСОБА_3 про визнання права власності на спірну квартиру.

З урахуванням вищенаведеного просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

09.11.2016 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 09.11.2016 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

24.11.2016 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 24.11.2016 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 24.11.2016 частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та заборонено ОСОБА_6 вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1

10.03.2017 до суду подано пояснення Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Я.Є. з яких вбачається, що під час посвідчення договору купівлі - продажу 04.12.2015 діючих арештів щодо об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано не було.

30.03.2017 ОСОБА_3 подав до суду заперечення на позовну заяву. Зазначає, що позивач не є власником спірної квартири, оскільки відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 04.12.2015 та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником є ОСОБА_6 Вважає, що оспорюваний договір є правомірним і вчиненим з додержанням вимог ст. 203 ЦК України, оскільки відповідачу-1 та приватному нотаріусу не було відомо про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

26.04.2018 судом здійснено запит щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_6

18.05.2018 до суду надійшла відповідь.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, як необґрунтованого.

В судове засідання відповідач ОСОБА_6 не з'явилася, про час та місце справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставила.

В судове засідання приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жицька Я.Є. не з'явилася, про час та місце справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставила.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача-2 та третьої особи.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача-1, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала позивачу на підставі договору дарування, посвідченого 26 вересня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П. за реєстровим №8041 та відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10-12, 13).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося позивачем та відповідачем-1 по справі, 28.01.2011 між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений договір позики грошей та з метою забезпечення зобов'язань позичальника за вказаним договором позики між ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_9, та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки на вказану вище квартиру, що посвідчений 28.01.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. ( а.с. 26-30)

В зв'язку з порушенням умов договору позики від 28.01.2011, зокрема щодо сум та строків погашення боргу, ОСОБА_11 звернув стягнення на спірну квартиру на підставі договору іпотеки, що не заперечувалося представником відповідача-1 в суді.

07.10.2014 за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, на підставі договору іпотеки квартири, серія та номер НОМЕР_4, виданий 28.01.2011, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М.

Дізнавшись у жовтні 2015 про відчуження спірної квартири, тобто під час розгляду в порядку апеляційного провадження справи за позовом ОСОБА_2 до ОСББ «Протасів Яр про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії, та вважаючи своє право власності на спірну квартиру порушеним, позивач ОСОБА_2 19.11.2015 звернувся до Солом'янського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спірну квартиру та одночасно подав заяву про забезпечення позову у порядку ст.151-153 ЦПК України (а.с. 15-16).

23.11.2015 Солом'янським районним судом м.Києва у справі № 760/20584/15 постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.15).

Під час дії зазначеної ухвали про забезпечення позову, відповідач ОСОБА_3, 04.12.2014 здійснив відчуження спірної квартири ОСОБА_6 шляхом укладення з нею договору купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жицькою Яною Євгенівною ( а.с.22-25).

В той же день, тобто 04.12.2015 право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1, було зареєстровано за ОСОБА_6 (а.с.26-28).

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 04.12.2015, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 підлягає визнанню недійсним в силу ст.203,215, 228 ЦК України.

Суд погоджується з доводами позивача, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За нормами частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне задоволодіння ним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України і такими зокрема , є правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права.

Як встановлено вище, на спірну квартиру, ухвалою Солом'янського районного суду м.Києва від 23.11.2015 було накладено арешт в порядку забезпечення позову у справі №760/20584/15-ц, яке було залишено без зміни відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 19.01.2016 ( а.с. 111-116).

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Ураховуючи особливості мети забезпечення позову, суд розглядає заяву про забезпечення позову в день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення, відповідна ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, при цьому оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

З огляду на викладене вище, суд вважає, що відповідач-1 уклав спірний договір купівлі-продажу з відповідачем-2 з порушенням закону, оскільки об'єктом відчуження за цим договором, було нерухоме майно, яким забезпечено позов ОСОБА_2 у справі № 760/20584/15-ц ), а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.

При цьому суд вважає, що позивач має право вимоги з даним позовом, оскільки він є заінтересованою особою права та законні інтереси якої порушено вчиненням оспорюваного правочину .

Посилання відповідача-1 на те, що на момент укладення спірного договору ухвала судді про забезпечення позову не перебувала на виконанні у органів державної виконавчої та реєстраційної служби та чи він не був обізнаний про наявність ухвали про забезпечення позову на час укладання спірного правочину, не має правового значення, оскільки за змістом статті 153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження не зупиняє виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Отже, посилання відповідача на необізнаність про арешт майна та відсутність реєстрації в державному реєстрі не є перешкодою у визнанні даного договору нідійсним у відповідно до ст. 228 ЦК України.

Такого висновку також дійшла колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 17.07.2013 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018.

За таких обставин суд приходить до висновку про визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.12.2015 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жицькою Яною Євгенівною та зареєстрованого в реєстрі за № 1747.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення заявлених вимог позивача про скасування договору купівлі-продажу від 04.12.2015, оскільки з точки зору вимог чинного законодавства та виходячи з правовідношень які скалалися між сторонами належним способом захисту у дані справі є саме визнання недійсним спірного правочину, а не його скасування.

Крім того, суд вважає, що вимоги позивача про скасування запису про державну реєстрацію права власності не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено вимог в цій частині, пред»явлених до відповідачів.

Разом з цим, суд вважає, що визнання недійсним відповідного правочину, тобто спірного договору купівлі-продажу від 04.12.2015 є правовою підставою для скасування державної реєстрації права власності відповідача-2 та додаткового застереження не потребує.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 275,60 грн. з кожного.

Керуючись статтями 203, 215, 216, 228 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76 - 83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації, задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.12.2015 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жицькою Яною Євгенівною та зареєстрованого в реєстрі за № 1747.

В іншій частині позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_11, ІПН: НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (АДРЕСА_9, ІПН: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2( АДРЕСА_1, ІПН:НОМЕР_3) судовий збір у розмірі 275, 60 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Букіна