Справа № 654/811/19
Провадження №2/654/612/2019
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого - судді Сіянко В.М.,
за участю секретаря - Петришак В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Голопристанського районного суду Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
06 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_2 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником зазначеного будинку, в якому зареєстроване місце проживання його колишньої дружини ОСОБА_2 З листопада 2017 року відповідач, забравши всі свої речі виїхала з вказаного помешкання та більше не поверталася. Будь-яких перешкод їй в користуванні житлом позивач не здійснював. Проте, ОСОБА_2 вже понад рік в зазначеному будинку не проживає та будь-яких витрат по його утриманню не несе. Таким чином, посилаючись на те, що реєстрація місця проживання відповідача створює ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні свого права власності, останній, на підставі ст. 319, 391, 405 ЦК України, просить суд задовольнити його позов.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позовній заяві та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила, відзив не подавала.
Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач у судовому засіданні не заперечував.
Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Правовідносини сторін, щодо володіння будинком регулюються Житловим Кодексом України та Цивільним кодексом України.
Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу №2-1784 від 31.05.2001р., позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджено відповідним Витягом.
Частиною 4 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України)
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.
Відповідно до записів в будинковій книзі, в житловому будинку АДРЕСА_2 Пристань з 27.12.2002р. зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом також встановлено, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 17.01.2019р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
Згідно довідки №02-41/Я-23 від 28.01.2019р. виданої виконавчим комітетом Голопристанської міської ради вбачається, що за інформацією інспектора з благоустрою та охорони правопорядку Трайди М.І. та сусідів з`ясовано відсутність відповідача за адресою реєстрації з листопада 2017р. і до теперішнього часу.
Крім цього, на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Так, свідок ОСОБА_3 пояснив, що був товаришем сім`ї ОСОБА_1 та йому відомо, що фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені в 2017 році і вже з початку 2018р. відповідач перестала спільно проживати з ОСОБА_1
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що являється сусідом позивача вже близько 20 років з того часу, як ОСОБА_1 придбав поряд з ним свій будинок. Колишню дружину позивача не бачив близько двох років та як йому відомо вона знову одружилася і проживає за іншою адресою.
Відсутність ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації з 2017 року також була підтверджена свідком ОСОБА_5 , яка приходиться позивачу тіткою.
Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
Також згідно п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилплощу.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням проводиться в судовому порядку.
З огляду на зазначені положення законів, суть спірних правовідносин, мети захисту прав позивача, суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту у вибраний ним спосіб, а тому враховуючи добровільну відсутність відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, остання втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 150 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265, 280-284, 354-355ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд Херсонської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. М. Сіянко