Провадження № 2/752/5187/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.10.2019 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що квартира 22.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Однак, ОСОБА_2 і надалі залишається зареєстрованим у квартирі за вказаною адресою, чим порушує права позивача. Також зазначив, що між та ОСОБА_2 будь-які родинні чи інші правовідносини відсутні.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.06.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилася спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., за умовами якого ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.12.2017 року, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2017 року.

З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 802- вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрованим залишається відповідач ОСОБА_2 .

За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення права власності без позбавлення права користування і володіння майном.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджує, що з моменту продажу квартири, тобто, з грудня 2017 року, відповідач, який був власником квартири, не проживає у зазначеній вище квартирі, однак, у добровільному порядку знятись з реєстрації за вказаною адресою відмовляється.

Однак, право користування відповідача спірною квартирою було нерозривно пов`язано з його правом власності, і після його відчуження відповідач втратив і право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зважаючи на те, що відповідач у справі після відчуження квартири АДРЕСА_1 на корись позивача на підставі договору купівлі-продажу, у добровільному порядку відмовляється від зняття з реєстрації за вказаною адресою, чим створює для позивача, як власника квартири, перешкоди, наявність будь-яких інших домовленостей між сторонами у справі судом не встановлено, відтак суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя