Провадження №4-с/760/16/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарях Ковальській К.О., Мелешко О.С., Омелько Г.Т.,

представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця, заінтересована особа: заступник начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Телявський А.М., -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла скарга на дії державного виконавця.

Ухвалою судді від 09.07.2018 скаргу залишено без руху.

20.08.2018 на адресу суду від скаржниці надійшла нова редакція скарги на виконання вимог зазначеної ухвали судді про залишення позову без руху.

Так, скаржниця просить суд: визнати неправомірними дії заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Телявського А.М., вчинені при винесенні: постанови вих. №3130 від 15.06.2018 про стягнення із ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 666 240 грн. та постанови від 15.06.2018 про стягнення із ОСОБА_2 витрат виконавчого провадження в сумі 712, 90 грн. в межах виконавчого провадження №47773630, а також визнати неправомірними та скасувати: постанову від 15.06.2018 вих. № 3130 про стягнення із ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 666 240,00 грн. та постанову від 15.06.2018 про стягнення із ОСОБА_2 витрат виконавчого провадження в сумі 712,90 грн., які були винесені заступником начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Телявським А.М. в межах виконавчого провадження №47773630.

Скарга обґрунтована тим, що на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10.03.2015 у справі №760/24124/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики видано виконавчий лист №2-2145/15 про стягнення на користь ОСОБА_3 6 662 400,00 грн., що еквівалентно сумі 240 000 дол. США на день подачі позову.

Зазначено, що 08.06.2015 на підставі зазначеного вище виконавчого листа старшим виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Київській області Гопцієм Р.О. відкрито виконавче провадження №47773630 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6 662 400 грн., що еквівалентно сумі 240 000 дол. США.

Скаржниця посилалася на те, що 15.06.2018 заступником начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Телявським А.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», та того ж дня, ним же, винесено оскаржувані постанови про стягнення із боржника виконавчого збору в розмірі 666 240 грн. та про стягнення із боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 712,90 грн.

Скаржниця звертає увагу суду на те, що окрім постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про повернення виконавчого документа стягувачу жодної виконавчої дії по примусовому виконанню по вказаному виконавчому листу не було здійснено.

Скаржниця вважає дії заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Телявського А.М. протиправними та незаконними, а оскаржувані постанови такими, що суперечать нормам ЗУ «Про виконавче провадження».

Пояснено, що нормами ЗУ «Про виконавче провадження» чітко встановлено, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум, проте, згідно матеріалів виконавчого провадження №47773630, державним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом №2-2145/15.

З огляду на наведене, просить задовольнити скаргу.

Ухвалою судді від 05.09.2018 у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17.12.2018 витребувано від Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області - належним чином завірену копію виконавчого провадження №47773630 з виконання виконавчого листа №2-2145/15, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 20.04.2015.

12.02.2019 на адресу суду від представника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області надійшов відзив на скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні скарги.

У відзиві зазначено, що виконавче провадження входило до складу зведеного виконавчого провадження №48111325. У вказаному зведеному виконавчому провадженні державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна та коштів боржника, копії яких направлено сторонам виконавчого провадження, а 15.06.2018 було винесено оскаржувані постанови.

Посилався на те, що оскільки до Відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання, 15.06.2018 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вказав на те, що в силу ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», в даному випадку і було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Пояснено, що згідно норм ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом МЮУ №512/5 від 02.04.2012, постанова про стягнення виконавчого збору реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню, в порядку, передбаченому Законом та Інструкцією з примусового виконання рішень. Оскільки, оскаржувані постанови від 15.06.2018 боржником не виконано, тому державним виконавцем було виділено в окремі виконавчі провадження.

Зазначено, що 23.06.2018 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56634421 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №47773630, та того ж дня, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56634351 на підставі постанови про стягнення витрат виконавчого провадження по виконавчому провадженню №47773630, які були направлені боржнику до виконання.

Вважає доводи скаржниці в обґрунтування скарги безпідставними та необґрунтованими.

Посилається на те, що законодавцем чітко врегульовано розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, тому вважає твердження скаржниці, що виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум абсурдним та таким, що повністю суперечить чинному законодавству.

Вказує на те, що виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України, а не є винагородою державного виконавця за вчинення заходів примусового виконання, а розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

03.06.2019 на адресу суду від представника скаржниці надійшла відповідь на відзив, у якій останній наполягав на задоволенні скарги, посилаючись на те, що доводи, зазначені у відзиві не відповідають обставинам справи

Посилався на те, що відділом стверджується, що 15.06.2018 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі заяви останнього, однак, при ознайомленні з матеріалами справи №760/24124/14-ц та матеріалами виконавчого провадження було з`ясовано, що виконавчий документ, на підставі якого державним виконавцем активно здійснювалися виконавчі дії, був втраченим державним виконавцем.

Зазначено, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.02.2018 було задоволено заяву ОСОБА_3 про видачу дублікату виконавчого листа у справі №760/24124/14-ц, а сам дублікат видано стягувачу 04.06.2018.

Представник скаржниці посилався на те, що в матеріалах виконавчого провадження відсутнє подання державного виконавця про отримання дублікату виконавчого листа, що, на його думку, є порушення норм ЗУ «Про виконавче провадження». Таким чином, вважає, що виконавче провадження фактично не здійснювалося у зв`язку з відсутністю оригіналу виконавчого провадження, а будь-які виконавчі дії без наявності оригіналу виконавчого листа є протиправними та незаконними.

У судовому засіданні представник скаржниці скаргу підтримав та просив задовольнити. Також надав додаткові пояснення до відповіді на відзив, у яких вказав, що 21.06.2018 за вказаним дублікатом виконавчого листа приватним виконавцем Говоровим П.В. було відкрито виконавче провадження №56643053, та постановою про відкриття виконавчого провадження вирішено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у сумі 666 240 грн., та з моменту відкриття виконавчого провадження і до 01.03.2019 приватним виконавцем винесено 19 постанов та стягнуто біля трьох мільйонів гривень на користь стягувача. При цьому, інформація про втрату виконавчого провадження, інформація про заяву державного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа та винесення постанови про відновлення втраченого виконавчого провадження в АСВП відсутні. Представник скаржниці вважає винесення постанов про стягнення витрат виконавчого та виконавчого збору незаконним, оскільки державним виконавцем не було дотримано норм Розділу 15 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802. Посилався на те, що в даному випадку в разі встановлення факту втрати виконавчого провадження державний виконавець був зобов`язаний звернутись до суду з заявою про отримання дублікату виконавчого листа та після отримання дублікату винести постанову про відновлення втраченого виконавчого провадження та надіслати їх стягувачу та боржникові, тільки після чого за наявності виконавчого документа у державного виконавця виникало право вчиняти будь які виконавчі дії.

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області у судове засідання свого представника не направив, будучи повідомленим про розгляд скарги належним чином, проте його неявка не перешкоджає розгляду справи у його відсутність.

Суд, заслухавши представника скаржниці, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10.03.2015 у справі №760/24124/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики 20.04.2015 було видано виконавчий лист №2-2145/15 про стягнення на користь ОСОБА_3 6 662 400,00 грн., що еквівалентно сумі 240 000 дол. США на день подачі позову.

Так, 08.06.2015 на підставі зазначеного вище виконавчого листа старшим виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Київській області Гопцієм Р.О. відкрито виконавче провадження №47773630 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6 662 400 грн., що еквівалентно сумі 240 000 дол. США.

Згідно матеріалів справи, 08.06.2017 представник стягувача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до Відділу із заявою про повернення виконавчого документу стягувачу.

З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2018 заступником начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Телявським А.М. у межах виконавчого провадження №47773630 винесено оскаржувані постанови про стягнення із боржника виконавчого збору в розмірі 666 240 грн. та про стягнення із боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 712,90 грн., та того ж дня, ним же, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Встановлено, що у той же час, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.02.2018 було задоволено заяву ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа у справі за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, та, відповідно дублікат виконавчого листа було видано судом 04.06.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.06.2018 приватним виконавцем Говоровим Павлом Володимировичем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №56643053 на підставі вказаного виконавчого листа, виданого 04.06.2018, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів за договором позики у розмірі 6 662 400 грн., що еквівалентно сумі 240 000 дол. США на день подачі позову.

Заступником начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Телявським А.М. 23.06.2018 було відкрито виконавче провадження №56634351 з виконання зазначеної вище його постанови про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави в особі відділу витрат виконавчого провадження в розмірі 712,90 грн. та того ж дня було відкрито виконавче провадження №56634421 про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави в особі відділу виконавчого збору.

Так, ОСОБА_2 вважає зазначені постанови від 15.06.2018, винесені заступником начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Телявським А.М. у межах виконавчого провадження №47773630, про стягнення із неї виконавчого збору в розмірі 666 240 грн. та про стягнення із боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 712,90 грн., неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, на що суд зазначає наступне.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до положення про Міністерство юстиції України, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення спірних постанов ) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 18 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення спірних постанов ) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення спірних постанов ) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення спірних постанов ) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Відповідно до ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення спірних постанов ) кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З наданої Відділом копії матеріалів виконавчого провадження №47773630 та інформації про виконавче провадження не вбачається, що з моменту відкриття даного виконавчого провадження та по повернення виконавчого документа стягувачу, за період з 08.06.2015 по 15.06.2018, державним виконавцем належним чином вчинялись виконавчі дії, стягувались з боржника кошти на користь стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В підпунктах 2, 3 пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд вважає вимоги скаржниці обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 13, 18, 27, 37, 40, 42, 49 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447 - 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу - задовольнити.

Визнати неправомірними дії заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Телявського А.М., щодо винесення у межах виконавчого провадження №47773630 постанови від 15.06.2018 про стягнення із ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 666 240 грн., та постанови від 15.06.2018 про стягнення з боржника ОСОБА_2 витрат виконавчого провадження.

Визнати неправомірною та скасувати постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Телявського А.М. про стягнення виконавчого збору від 15.06.2018, винесену в межах виконавчого провадження №47773630, щодо стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 666 240,00 грн.

Визнати неправомірною та скасувати постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Телявського А.М. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 15.06.2018, винесену в межах виконавчого провадження №47773630, щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 712,90 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І. А. Усатова