МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/1029/19
30 травня 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.,
при секретарі - Романюк О.М.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення суми передоплати,
В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 19 травня 2018 року між нею та відповідачем було укладено договір на виготовлення меблів від 19 травня 2018 року (далі - Договір від 19 травня 2018 року), відповідно до умов якого останній зобов`язувався виготовити за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язувався прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до умов п. 1 Договору від 19 травня 2018 року, підрядник по наданим замовником розмірам та на основі його вимог та побажань розробить дизайн-проект корпусних меблів, виготовить та передасть замовнику у власність та виконає послуги: доставки, монтажу та установки, а замовник відповідно до умов п. 2 Договору від 19 травня 2018 року зобов`язаний оплатити загальну суму вказаного договору, яка склала 1300,00 доларів США.
Позивач зазначав, що під час підписання Договору від 19 травня 2018 року, вона передала ОСОБА_2 передоплату (аванс) в розмірі 600,00 доларів США, а останній надав розписку про отримання вказаних коштів.
Стверджувала, що після закінчення строків, передбачених п. 3 Договору вона намагалася зв`язатися з відповідачем, щодо отримання інформації про виготовлення меблів, останній спочатку відповідав на телефоні дзвінки, але потім вимкнув телефон і зв`язок з ним припинився.
Відповідно до умов п. 3 Договору від 19 травня 2018 року у відповідача виникло зобов`язання виготовити меблі протягом 31 робочого дня та встановити їх протягом 10 робочих днів. Тобто, протягом 41 робочого дня відповідач повинен був виконати свої зобов`язання за Договором, але цього не зробив.
Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 16-17).
Ухвалою суду від 10 січня 2019 року строк підготовчого провадження був продовжений (а.с. 28-29).
Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с. 36-37).
Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 55-56).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд, зі згоди позивачки, вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають, задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються книгою п`ятою розділом 1 главою 49 Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Встановлено, що 19 травня 2018 року між сторонами було укладено договір на виготовлення меблів, відповідно до пункту 1 якого, підрядник зобов`язувався по наданим замовником розмірам та на основі його вимог та побажань розробити дизайн-проект корпусних меблів, виготовити та передати замовнику меблі у власність та виконати додаткові послуги, а саме доставка, монтаж та установка (а.с. 5-12).
Пунктом 2 Договору від 19 травня 2018 року визначено, що загальна сума вказаного договору складає 1300,00 доларів США, 50 % якої замовник вносить в якості передоплати в момент підписання договору.
Судом встановлено, що позивачка на виконання умов договору Договору від 19 травня 2018 року, передала ОСОБА_2 передоплату (аванс) в розмірі 600,00 доларів США, а останній на договорі зазначив про отримання вказаних коштів та поставив свій підпис (а.с. 11).
Згідно п. 3 Договору, відповідач зобов`язувався виготовити меблі протягом 31 робочого дня, та встановити їх протягом 10 робочих днів.
Відповідно до п. 11 Договору від 19 травня 2018 року договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і дії до повного виконання його умов сторонами.
Пунктом 11 вказаного Договору встановлено, що договір вважається виконаним після підписання сторонами акту прийому здачі меблів.
Зі змісту Договору від 19 травня 2018 року вбачається, що позивачка передала відповідачу грошові кошти в розмірі 600,00 доларів США, а не в розмірі 650,00 доларів США, як передбачено умовами договору.
З матеріалів справи вбачається, що у вказаний в договорі термін відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та грошові кошти не повернув.
Факт невиконання умов Договору від 19 травня 2018 року підтверджується відсутністю акту прийому - здачі меблів.
Відповідно до п. 8 Договору відповідач повинен сплатити на користь позивачки штраф за затримку виготовлення меблів в розмірі 0.3% від ціни роботи за кожен день затримки, але не більше 30% від ціни роботи, що за розрахунком позивачки складає 280,8 доларів США, еквівалент 7907,32 грн.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір е укладеним з моменту його підписання сторонами.
Статтею 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
У пункті 11 Договору від 19 травня 2018 року зазначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і дії до повного виконання його умов сторонами.
Як було встановлено в судовому засіданні, вимоги пункту 11 Договору від 19 травня 2018 року сторонами не було виконано, оскільки вказаний договір підписаний тільки відповідачем.
Крім цього, зі змісту договору вбачається, що замовник не вніс 50 % відсотків вартості робіт в момент укладення вказаного договору.
За таких обставин, суд вважає, що вказаний договірне набрав чинності, а тому є нікчемним, який не породжує у сторін жодних прав та обов`язків.
Тому, грошові кошти, які були отримані відповідачем від позивачки в якості авансу підлягають поверненню останній в тому розмірі, в якому вони передавалися.
Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Отже, на відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.
Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс-це лише спосіб платежу і він не є зобов`язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов`язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.
Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.
Відповідно до довідки ПАТ «АБ «Південний» від 22 травня 2019 року 100 доларів США за курсом НБУ станом на 22 травня 2019 року складає 2611,2451 грн. (а.с. 57).
Що стосується позовних вимог позивачки стосовно розірвання Договору від 19 травня 2018 року та стягнення з відповідача штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором від 19 травня 2018 року, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не можливо розірвати нікчемний договір та стягнути штраф за умовами нікчемного договору.
Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Статтею 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. З моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Судовий збір у справі складає 704,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».
Керуючись ст. ст. 12, 15, 16, 509, 546, 570, 610, 611, 623, 638, 639, 640, 652, 654 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 223, 264, 280, 284, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення суми передоплати - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Хмельницьким ВМ Малиновського РВ м. Одеси 10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
В інший частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 30 травня 2019 року.
Суддя: О.М. Сегеда