Єдиний унікальний номер 235/3672/19 Номер провадження 22-ц/804/2252/19
Єдиний унікальний номер 235/3672/19 Головуючий у 1 інстанції Назаренко Г.В.
Номер провадження 22-ц/804/2252/19/ Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді: Корчистої О.І.

суддів: Будулуци М.С., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №235/3672/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання матері,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2019 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, мешкає одна, отримує пенсію за віком в розмірі 1666,46 грн., у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач є її сином, який не надає їй матеріальної допомоги, у зв`язку з чим вона просила стягнути аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання матері відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Із вказаним рішенням не погодилась позивач ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2019 року та ухвалите нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів зазначає, що в судовому засіданні відповідач позов визнав, однак ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2019 року судом відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову.

Зазначає, що вона є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 398578 від 03 липня 2014 року і потребує грошових коштів на придбання ліків.

Також вказує, що суд прийшов до висновку що її неможна вважати такою, що потребує матеріальної допомоги, фактичного прийняв рішення до початку розгляду справи по суті.

Таким чином, зазначає що судом першої інстанції порушені норми процесуального права.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив відповідачем не надано.

Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Позивач знаходиться на обліку в Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України як отримувач пенсії за віком, а також є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням безстроково, за висновками про умови та характер праці може працювати без фізичного перенавантаження, без переохолодження.

Згідно довідки Покровського об`єднаного управлінні Пенсійного фонду України № 2829 від 23 травня 2019р. ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України як отримувач пенсії за віком в розмірі 1666,46 грн. (травень 2019 року).

Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 , який проживає окремо від позивача.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 жовтня 2018 з відповідача стягується на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття, починаючи з 05 вересня 2018 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСУВАННЯ НОРМИ ПРАВА.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно зі частиною 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дана справа підпадає під категорію справ, розгляд яких здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що розмір пенсії позивача перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у відповідача обов`язку надання утримання та не свідчить про наявність у позивача потреби в отриманні матеріальної допомоги. Стан непрацездатності має супроводжуватись необхідністю отримувати позивачем матеріальної допомоги. Свідчення такої потреби є отримання позивачем доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Такі висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права та встановленим обставинам.

Так, спірні правовідносини регулюються положеннями Сімейного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Згадувана стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

При цьому відповідно до частини першої статті 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

За положеннями частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані статтею 202 СК України, Верховний Суд зробив висновок, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році установлений такий прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що розмір пенсії позивача перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Ураховуючи встановлені обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання як непрацездатної матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне 17 червня 2011 року), зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичні обставини справи.

Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона потребує матеріальної допомоги, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати за подання апеляційної скарги підлягаю компенсації за рахунок держави

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2019 року залишите без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: О.І. Корчиста

Судді: М.С. Будулуца

О.О. Тимченко