ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2263/18

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/614/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.

секретар: Поклад Д.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням (суддя Коверзнев В.О.), ухвалене о 08 год. 38 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 28 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 з підстав, встановлених статтями 317, 321, 391, 405 ЦК України. Позов мотивує тим, що в грудні 2016 р. відповідач добровільно покинула вказану квартиру і з цього часу не проживає в ній без поважних причин та не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг, чим ставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище. Крім того, наявність реєстрації місця проживання відповідача створює перешкоди у вільному розпорядженні квартирою, чим порушується його право власності.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 лютого 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 ; визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 грн 80 коп. у відшкодування сплаченої суми судового збору. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт не проживання відповідача в квартирі, що належить позивачу, без поважних причин понад один рік, є встановленим, відповідач не надала суду жодного доказу на підтвердження її намагання вселитися в квартиру починаючи з грудня 2016 р., в тому числі за допомогою суду, що свідчить про втрату нею фактичного інтересу до квартири, а тому наявні законні підстави для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом було порушено норми процесуального права щодо належного повідомлення сторін про час, дату та місце судового засідання (ст. 128 ЦПК України), у зв`язку з чим відповідачка була позбавлена можливості повідомити суд про нові обставини, що мають значення, відношення до справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 лютого 2019 року - без змін. Зазначає у відзиві, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства та прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що будь-яких перешкод відповідачу у користуванні квартирою позивач не чинить, більш того, незважаючи на те, що позивач та відповідач припинили фактично проживати однією сім`єю з грудня 2016 року і на даний час позивач створив нову сім`ю з іншою жінкою, у відповідача є ключі від квартири, але остання навіть не вчиняла жодних дій аби проживати за місцем реєстрації. Крім того, позивач вважає, що з боку відповідача мало місце зловживання своїми процесуальними правами, оскільки справа перебувала на розгляді у суді з березня 2018 року по 28 лютого 2019 року і розгляд справи відкладався чи оголошувались перерви через численні клопотання відповідачки.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 25.07.2003 року (а.с. 12-15), в якій зареєстровано місце постійного проживання відповідача (а.с. 16).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 10, 11), ОСОБА_2 вселилася в дану квартиру, як дружина ОСОБА_1 21.04.2017 року шлюб сторін, зареєстрований 18.10.2003 року, розірвано рішенням Деснянського районного суд м. Чернігова.

За змістом частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із статтею 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом частини першої та частини четвертої статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) ОСОБА_3 колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Звертаючись до суду, позивач просив захистити його права як власника житлового будинку, шляхом визнання колишньої дружини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона не проживає за місцем реєстрації з власної волі. Позивач, зазначаючи про необхідність усунення перешкод у здійсненні права власності, вказував, що реєстрація відповідача у належному позивачу будинку носить формальний характер, позивач створив нову сім`ю, відповідач жодної участі у оплаті комунальних витрат спірного житлового приміщення не здійснює, що ускладнює утримання квартири, також позбавляє його права вільно розпорядитись своєю власністю.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем проживання члена сім`ї власника житла понад один рік, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки.

На підтвердження факту відсутності відповідача за адресою місця реєстрації позивачем надано акти, зокрема від 18.04.2017 року, 26.07.2017 року, 23.08.2017 року, складені комісією у складі майстра комунального підприємства «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради та сусідів, якими зафіксовано факти не проживання та відсутності ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 з грудня 2016 року (а.с. 17-19).

Проте, факт проживання відповідачки ОСОБА_2 в грудні 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується висновками, датованими 14, 15, 16 грудня 2016 року, по зверненнях ОСОБА_2 до поліції. Вказані висновки стосуються виникнення конфліктів у сім`ї позивача та відповідача (а.с.60-62).

З відповіді Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у місті Чернігові від 30.10.2017 року вбачається, що 15.01.2017 року відповідач ОСОБА_2 зверталась у поліцію на лінію «102» з приводу того, що колишній чоловік не впускає її до квартири АДРЕСА_1 та просила надати наряд поліції. Двері до квартири того дня були відкриті майстром служби з відкриття дверей (а.с.63).

З оглянутих у судовому засіданні матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, не чинити перешкод в користуванні квартирою та зобов`язання надати ключі від квартири, вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до Деснянського районного суду м. Чернігова в березні 2017 року з позовом, предметом якого було усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Справа розглядалась судом тривалий час і ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 було залишено без розгляду. Ухвалюючи зазначену ухвалу, суд виходив з того, що ОСОБА_2 02 лютого 2018 року було подано заяву про залишення її позовної заяви до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, не чинити перешкод в користуванні квартирою та зобов`язання надати ключі від квартири без розгляду та в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснювала, що з боку ОСОБА_1 їй не чиняться перешкоди щодо вільного проживання в квартирі, замки не змінені і в неї наявні ключі від квартири, а тому відсутній предмет спору за даним позовом.

З викладеного вбачається, що на час складання актів про не проживання відповідача за місцем реєстрації (від 18 квітня, 26 липня, 23 серпня 2017 року) у суді перебував на розгляді позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою та надати ключі від квартири, розгляд якого завершився 02 лютого 2018 року постановленням ухвали про залишення позову без розгляду. Зазначене свідчить про наявність у ОСОБА_2 поважних причин відсутності за місцем своєї реєстрації у вказаний період.

Також позивачем було надано акти про не проживання відповідача за місцем реєстрації від 05 лютого 2018 року, 22 лютого 2018 року, 11 жовтня 2018 року, 15 січня 2019 року (а.с.20, 21, 144, 145).

Зафіксовані обставини у вищезазначених актах співпадають з поясненнями свідків: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , допитаних судом першої інстанції, та пояснень ОСОБА_8 (допитаний в якості свідка по іншій справі), заслуханих судом з аудіозапису.

До суду апеляційної інстанції відповідачем надано акт від 23 липня 2018 року, складений комісією у складі майстра КП «ЖЕК-13», ОСОБА_1 та сусідів про те, що з жовтня 2017 року без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 проживає постійно ОСОБА_4

Згідно наданого до суду апеляційної інстанції свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 і ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 10 жовтня 2017 року. 18 ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 і ОСОБА_4 народився син.

Таким чином, заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду про те, що з жовтня 2017 року вона була позбавлена можливості проживання у спірній квартирі, оскільки її колишній чоловік створив нову сім`ю і проживає разом з нею у вказаній квартирі.

Крім того, між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 наявний спір щодо спільного майна. Так, у квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання в порядку поділу майна за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 і на автомобіль марки Peugeot 307, д.р.н. НОМЕР_1 , та стягнення на її користь грошової компенсації за недоотриману частку в спільному майні (а.с.70-73). Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.82-85).

Також ОСОБА_2 звернулася у лютому 2019 року до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності. У заяві про збільшення позовних вимог вона просила поділити спільне майно між колишнім подружжям, зокрема визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділити ОСОБА_2 2/3 частини вказаної квартири, а ОСОБА_1 1/3 частину квартири (а.с.203-206).

З викладеного вбачається, що відповідач не втратила інтересу до квартири, в якій зареєстровано її місце проживання, проте її непроживання в ній пов`язане з об`єктивними причинами, що не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, у відповідності до ч.13 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 28 лютого 2019 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 1057 грн 21 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуючий: Судді: