У Х В А Л А

"17" жовтня 2019 р.

м. Київ

справа № 541/2085/19

провадження № 2/755/6363/19

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., перевіривши додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, по позовній заяві ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Росвен Інвест Україна», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Миргород-Девелопмент», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Росвен Інвест Україна», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Миргород-Девелопмент», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об'єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права. Для цього Цивільний процесуальний кодекс України покладає на суд обов`язок, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створювати необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що позовна заява не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, 3 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява, серед іншого, повинна містити: підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Разом з тим, у матеріалах заяви відсутнє підтвердження того, що позивачем не подано будь-якого іншого позову (позовів), не залежно від його (їх) підсудності, до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Так, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява, серед іншого, повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно положення ч. 5 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Таким чином, на підтвердження обставин, зазначених позивачем у змісті позовної заяви, а також на підтвердження наявності предмета спору, позивачем на виконання даної ухвали суду має бути долучено до матеріалів позовної заяви копію оскаржуваного виконавчого напису № 2429 від 16.07.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Колейчиком В.В.

При цьому, в матеріалах позовної заяви відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачем здійснено всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаних доказів, що є правилом подання доказів, урегульованим чинним процесуальним законодавством України.

Таким чином, позивачем має бути надано суду або копію оскаржуваного виконавчого напису № 2429 від 16.07.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Колейчиком В.В., або докази звернення до даного нотаріуса із заявою про видачу копії оскаржуваного виконавчого напису та докази відмови нотаріуса у задоволенні такої заяви позивача.

Згідно положення ч. 5 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, відповідно до положень ч. 2, 4, 5 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Разом з тим, в порушення вищенаведених норм процесуального законодавства України до матеріалів поданої позовної заяви долучено копії документів, які не містять ознаки їх належного засвідчення у порядку, встановленому чинним законодавством України, та позивачем не зазначено про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, що також є порушенням п. 8 ч. 2 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, позивачем має бути долучено до матеріалів позовної заяви документи відповідно до переліку, зазначеного у позовній заяві, з урахуванням вищенаведених недоліків, вказаних судом, у копіях, засвідчених в порядку, встановленому чинним законодавством України, або у копіях із підписом позивача за наявності у позивача оригіналів цих копій документів, про що ним має бути зазначено у змісті позовної заяви, а у разі відсутності у позивача оригіналів таких документів - зазначити про наявність у іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких долучено/має бути долучено до позовної заяви.

За ч. 1 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2019 року становить 1 921,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. (ч. 1ст. 136 Цивільного процесуального кодексу України)

Згідно ч. 3 ст. 136 Цивільного процесуального кодексу України, з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Законом України від 8 липня 2011 року N 3674-VI «Про судовий збір» не передбачено звільнення позивача від сплати судового збору за подачу заяви про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Так, питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати витрат постає у разі, коли майновий стан особи є таким, що утруднює виконання цього обов`язку у повному обсязі у встановлений законом строк. Тобто суд вправі постановити ухвалу про відстрочення, розстрочення, або звільнення від сплати судового збору, враховуючи незадовільний майновий (матеріальний) стан сторони.

Таким чином, відстрочення, розстрочення, або звільнення від сплати судового збору здійснюється на розсуд суду і не є його обов`язком. (Ухвала Верховного Суду України від 04 вересня 2017 року, Справа № 750/555/16-ц)

Разом з тим, суд не убачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до заявленого клопотання, оскільки позивачем не надано жодного документу щодо її матеріального доходу, а також доказів наявності у позивача на утриманні малолітніх дітей чи дітей з інвалідністю, та Закон України «Про судовий збір» зобов`язує позивача до оплати судового збору у позовах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, ураховуючи, що стаття 8 Закону, на яку посилається позивач як на законодавчу підставу звільнення її від сплати судового збору, регулює питання відстрочення та розстрочення, а не звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, суд не убачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за поданий нею позов, предмет якого становить одна вимога немайнового характеру на суму судового збору у розмірі 768,40 грн., а також суд не убачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову (судовий збір 384,20 грн.), та за відсутності доказів сплати позивачем судового збору чи доказів звільнення позивача від сплати судового збору, суд зобов`язаний встановити позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків та недоліків щодо сплати позивачем судового збору на загальну суму 1 152,60 грн. відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Росвен Інвест Україна», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Миргород-Девелопмент», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: В.І. Галаган