справа № 274/2753/19
провадження № 2-о/0274/117/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.05.19 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Замеги О.В., за участю секретаря Павлюк-Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бердичівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Житомирській області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,-
в с т а н о в и в:
13 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування вимог заяви зазначила, що вона є дочкою ОСОБА_2 , громадянки України, уродженки с. Васильків Розсошанського району Воронезької області, яка проживала в м. Луганськ та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні у м. Луганськ.. Встановлення факт смерті матері їй необхідне для реєстрації смерті у встановленому законом порядку.
У судове засідання заявниця та представник заінтересованої особи Бердичівського МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області не з`явились, до суду спрямували заяви про розгляд справ за їх відсутності. Заявниця вимоги заяви підтримала.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Дослідивши докази, суд доходить таких висновків.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мала національність "українка". ( а.с. 4, 5).
Відповідно до довідки про причину смерті до форми № 106/у №1191 виданої 23 листопада 2018 року медичним закладом в м. Луганськ, та довідки МВС ЛНР Артемівського райвідділу внутрішніх справ від 22.11.2018, ОСОБА_2 , у віці 67 років, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Луганськ. Причина смерті: ракова інтоксикація, рак яєчників. Ознаків насильницької смерті не виявлено(а.с. 9, 10)
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23 листопада 2018 року, виданого Артемівським відділом запису актів громадянського цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Луганськ ЛНР(а.с. 7).
За наслідком звернення заявниці, ОСОБА_1 до Бердичівського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області з питання державної реєстрації смерті матері ОСОБА_2 , заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті. Підставою відмови стало пред`явлення документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження(а.с. 6).
Статтею 317 ЦПК України, передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхнім представником до суду за межами такої території.
До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15 квітня 2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.
Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території міста Єнакієво Донецької області.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд покладає в основу висновків досліджені у судовому засіданні докази: довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , які хоч і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, які дають суду можливість дійти висновку, що смерть ОСОБА_2 дійсно настала ІНФОРМАЦІЯ_2 року за вказаних у заяві обставин.
Щодо довідки про причину смерті, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у зв`язку із специфікою роботи, повинні надавати медичну довідку у будь-якій ситуації. А отже, у тому становищі, в якому опинилася заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо смерті своєї матері, а тому звертаючись до суду, надала усі можливі докази, які могла надати у цій ситуації.
Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обовязок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у п. 93 Рішення Європейського Суду у справі «Кіпр проти Туреччини» від 10 травня 2001 року.
Таким чином, суд доходить висновку, що факт смерті ОСОБА_2 знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду та зважаючи, що права заявниці є порушеними у зв`язку з неможливістю здійснити реєстрацію смерті матері, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.
Керуючись статтями 258-265, 315-317 ЦПК України, суд,-
Заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Васильків Розсошанського району Воронезької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні у м. Луганську Луганської області.
Рішення підлягає негайному виконанню.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.
Заявник: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , проживає та зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Головуючй суддя О.В.Замега