Провадження № 4-с/742/4/19
Єдиний унікальний № 742/699/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді - Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань Риндя Л.А., представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , старшого державного виконавця Молошної М.О., представника зацікавленої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , на дії старшого державного виконавця Прилуцького міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Молошної Л.І, -

В С Т А Н О В И В:

І.Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Молошної Л.І. , в якій після уточнення вимог , просить суд , визнати дії старшого державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Молошної Л.І. щодо складання розрахунків заборгованості по аліментах божника наданими через представника 21.02.2019 року неправомірними та зобов`язати останню здійснити розрахунок заборгованості по аліментах відповідно до закону; визнати дії старшого державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Молошної Л.І. щодо винесення постанов ВП № 15721633 від 19.02.2019 року: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановленню тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; встановлення тимчасового обмеження у праві на полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; та постанову від 20.02.2019 року про накладення штрафу неправомірними та вжити заходів щодо скасування постанов.

Зобов`язати державного виконавця Молошну Л.І. вжити заходів в межах повноважень щодо виключення ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

На обґрунтування поданої скарги заявником зазначається, що в Прилуцькому МВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області перебуває на виконанні виконавчий лист №2-1521 від 24.09.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку.

В січні 2019 року заборгованість по аліментах була погашена в повному обсязі, про що свідчать постанови від 10.01.2019 року, якими встановлено, що заборгованість погашена.

З невідомих причин 18.02.2019 року державний виконавець видала три розрахунки заборгованості по аліментах. Остаточний сукупний розмір заборгованості на 30 січня 2019 року державний виконавець визначила 39212 грн. 25 коп.

Крім того 19.02.2018 року було безпідставно винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановленню тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, встановлення тимчасового обмеження у праві на полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; та постанову від 20.02.2019 року про накладення штрафу.

Скаржник не погоджуючись з сумою нарахованої заборгованості зі сплати аліментів зазначає , що державний виконавець неправомірно здійснив нарахування, а при здійсненні перерахунку не врахував довідки про роботу ОСОБА_1 за кордоном.

21 березня 2019 року відповідачем було надано відзив на скаргу у якій він просить в задоволенні скарги відмовити.

Свої заперечення аргументує тим, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 здійснено відповідно до вимог статті 182,195 СК України , а обмеження накладені відповідно до вимог статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" .

27 березня 2019 року представник позивача надала відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що станом на 10.01.2019 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі та відсутня. Оскільки останній працює за контрактом в іноземній компанії, то державний виконавець безпідставно застосував ч.2 ст.195 Сімейного Кодексу та ч.10 постанови Кабінету міністрів №146 від 26.02.1993 року, не перевіривши яку заробітню плату отримував ОСОБА_1 на останньому місці роботи в КП «Прилукитеплокомуненерго» на посаді слюсаря 3 розряду по ремонту тепломереж дільниці №2, де останній працював до 02.09.2002 року. Після сплати ОСОБА_1 боргу по аліментах, державним виконавцем скасовано всі обмеження відносно боржника, які є дійсними та не скасованими, тому нарахування заборгованості по аліментах за період з 10.01.2019 по 30.01.2019 року в сумі 39212 грн. 25 коп. є незаконними.

ІІ.Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 27.02.2019 року прийнято скаргу до провадження.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.03.2019 року залучено до участі у справі в якості зацікавленої особи ОСОБА_3

ІІІ. Позиції сторін.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_7 О ОСОБА_8 . підтримала свої вимоги та просила їх задовольнити.

Старший державний виконавець Прилуцького міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області в судовому засіданні вимоги скарги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити.

Представник зацікавленої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

На виконанні в Прилуцькому МВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області перебуває виконавчий лист №2-1521 виданий Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 24.09.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку.

10.01.2019 року державним виконавцем Прилуцького МВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Молошною Л.І. винесено постанову про скасування тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії у зв`язку із сплатою ОСОБА_1 аліментів станом на 10.01.2019 року та направлено постанову останньому для відома(а.с.12)

10.01.2019 року державним виконавцем Прилуцького МВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Молошною Л.І. винесено постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, у зв`язку із сплатою ОСОБА_1 аліментів станом на 10.01.2019 року та направлено постанову останньому для відома(а.с.13)

10.01.2019 року державним виконавцем Прилуцького МВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Молошною Л.І. винесено постанову про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, у зв`язку із сплатою ОСОБА_1 аліментів станом на 10.01.2019 року та направлено постанову останньому для відома(а.с.14)

Відповідно до інформації про виконавче провадження від 19.02.2019 року внесеного до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 10.01.2019 року скасовано тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, скасуванно тимчасове обмеження у праві виїзду особи з України, скасуванно тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами щодо боржника ОСОБА_1 відповідно до постанов державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області Молошної Л.І. від 10.01.2019 р. (а.с.16-20).

Відповідно до наданих державним виконавцем Прилуцькому МВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області розрахунків станом на січень 2019 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 39212 грн. 25 коп.(а.с.5-7)

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Прилуцького МВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області з заявою про здійснення перерахунку заборгованості по аліментах з врахуванням довідок про його місце роботи, а саме: довідки № 46 від 18.02.2019 р. від ТОВ «Комтехно», №47 від 18.02.2019 року від ТОВ «Комтехно», № 43/03 від 15.02.2019 року в ТОВ «Русские Золотые Серии»(а.с.8-11)

Відповідно до пояснення від 12 .04.2019 року державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області Молошної Л.І., 02.01.2018 року до виконавчої служби надійшла заява від стягувача про перерахунок заборгованості по сплаті аліментів за 2015 -2018 р.р. відповідно до середньомісячної заробітної плати по м.Прилуки(а.с.82, 83)

06 березня 2019 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_9 звернувся до Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області з заявою про здійснення перерахунку заборгованості по аліментах з врахуванням довідок про місце його роботи(а.с.58-61)

Відповідно до довідки з архівного відділу Прилуцької міської ради від 25.03.2019 № 07-06 /Г-171, ОСОБА_1 значиться прийнятим на роботу слюсарем 3 розряду по ремонту тепломереж дільниці №2 з 14 травня по 13 липня 1999 року (наказ про приймання №32-к від 13.05.1999 року) зарахований на постійну роботу з 14 липня 1999 року слюсарем по ремонту тепломереж по 3 розряду на дільницю №2 (наказ про прийняття №47-к від 12 липня 1999 року) і звільнений з роботи 02 вересня 2002 року за власним бажанням у зв`язку з переходом на іншу роботу(наказ про звільнення № 91-к від 02 вересня 2002 року)(а.с.73)

Згідно розрахунку державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області Молошної Л.І. від 11.03.2019 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 40200 грн. Вказаний розрахунок було направлено 11.03.2019 року на адресу представника ОСОБА_1 ОСОБА_9 (а.с.62).

Відповідно до листа управління статистики у Прилуцькому районі від 01.10.2015 №205/01-09, від 11.04.2017 №113/02-09, №58/02-09 від 09.02.2018, № 224/02-10 від 08.09.2017, №02-09/310 від 26.11.2018, державному виконавцю Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області для розрахунку надано відомості щодо розміру середньомісячної заробітної плати по м.Прилуки та Прилуцького району за 2014 2018 роки та січень, лютий 2019 року(а.с.99-105)

Згідно розрахунку державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області Молошної Л.І. від 18.02.2019 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 39212,25 грн. (а.с.5).

Постановою ВП №15721633 від 19.02.2019 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Молошною Л.І. встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України( а.с.37).

Постановою ВП №15721633 від 19.02.2019 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Молошною Л.І. встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії( а.с.38).

Постановою ВП №15721633 від 19.02.2019 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Молошною Л.І. встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами( а.с.39).

Постановою ВП №15721633 від 19.02.2019 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Молошною Л.І. встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві тимчасового обмеження боржника у праві полювання( а.с.40).

Постановою ВП №15721633 від 20.02.2019 державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Молошною Л.І. накладено штраф на ОСОБА_1 за несплату аліментів (а.с.41)

Відповідно до інформації про виконавче провадження від 01.03.2019 року внесеного до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 19.02.2019 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, тимчасове обмеження у праві виїзду особи з України, тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами накладено штраф щодо боржника ОСОБА_1 , відповідно до постанов державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області Молошної Л.І. від 19.02.2019 та 20.02.2019 р. (а.с.50-55).

19.02.2019 року старший державний виконавець Молошна Л.І., в зв`язку з наявністю заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.02.2019 року в розмірі 39212,25 грн, внесено відомості до Єдиного реєстру божників( а.п.49).

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Щодо визнання дій державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Молошної Л.І. про розрахунок заборгованості неправомірними.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи приватного виконавця суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України, Законами України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного та приватного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

За правилами ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно положень ч.1 ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Оскільки предметом розгляду скарги, поданої заявником у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, є саме неправомірні дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості, з урахуванням доказів наданим боржником, то суд виходить із того, що проведення такого розрахунку за аліментами є обов`язком виконавця, оскільки саме в останнього знаходиться виконавчий лист на виконані.

Судом встановлено, що на виконані у старшого державного виконавця Молошної Л.І. знаходиться виконавчий лист №2-1521 виданий Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 24.09.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку.

Старшим державним виконавцем Молошною Л.І ОСОБА_10 станом на 10.01.2019 року здійснено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів виходячи з вимог статті 182 СК України в мінімальному розмірі.

Оскільки боржником було сплачено визначену виконавцем заборгованість, постановами від 10.01.2019 року в виконавчому провадженні ВП №15721633 скасовані обмеження щодо ОСОБА_1 , які накладені постановами головного державного виконавця Клименко Л.Г. від 12.09.2018 року.

18.02.2019 року старшим державним виконавцем Молошна Л.І. в зв`язку з надходженням заяви стягувача ОСОБА_3 з урахуванням того, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про працевлаштування ОСОБА_1 здійснила перерахунок заборгованості за аліментами виходячи з вимог ст..195 СК України , виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості та з урахуванням сплачених ОСОБА_1 аліментів, та встановлено заборгованість в розмірі 39 212,25 гривень.

За таких обставин, суд вважає, що за відсутності відомостей про місце роботи ОСОБА_1 , державний виконавець здійснила розрахунок заборгованості по аліментам, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості та з урахуванням сплачених ОСОБА_1 . аліментів, правомірно.

Інші доводи заявника, а саме відсутність заборгованості в зв`язку зі сплатою аліментів, свідчать про не згоду останнього з визначеною виконавцем сумою заборгованості, а тому дані посилання суд не приймає до уваги виходячи з наступного.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Ураховуючи те, суд вважає, що спір щодо розміру заборгованості за аліментами, вирішується відповідно до закону судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

Враховуючи вищенаведені вимоги чинного законодавства України та обставини, встановлені при розгляді даної справи за скаргою ОСОБА_1 , а саме встановлення правомірності дій державного виконавця щодо проведення розрахунку заборгованості по аліментах, суд дійшов висновку, що скарга в частині визнання незаконним та скасування Розрахунку заборгованості по виконавчому листу №2-1521 виданий Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 24.09.2009, є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Щодо не врахування державним виконавцем довідок про роботу скаржника за кордоном.

Фізичні особи, що є громадянами України та працюють, тимчасово або постійно за кордоном, повинні декларувати доходи, отримані як із джерел в Україні, так і іноземні доходи.

Порядок оподаткування іноземних доходів встановлено п. 170.11 Податкового кодексу України (далі ПКУ), відповідно до якого, якщо джерело виплат будь-яких оподатковуваних доходів є іноземним, то сума такого доходу включається до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку, який зобов`язаний подати річну податкову декларацію про майновий стан i доходи (для громадян та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) (далі Декларація).

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI (далі - ПКУ) платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізичні особи - резиденти, які отримують іноземні доходи.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з іноземних доходів, є платник податку (пп. "б" п. 171.2 ст. 171 ПКУ).

Об`єктом оподаткування резидента є іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (пп. 163.1.3. п. 163.1 ст. 163 ПКУ).

Порядок оподаткування іноземних доходів регулюється п. 170.11 ст. 170 ПКУ, пп. 170.11.1 якого визначено (з урахуванням вимог пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПКУ), що у разі якщо джерело виплат будь-яких оподатковуваних доходів є іноземним, сума такого доходу включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку - отримувача, який зобов`язаний подати до 1 травня року, що настає за звітним, річну податкову декларацію про майновий стан і доходи (далі - декларація), та оподатковується за ставками, визначеними у п. 167.1 ст. 167 ПКУ (15 та/або 20 відсотків).

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 ПКУ, податкова декларація подається за звітний період в установлені ПКУ строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону України „Про виконавче ровадження» виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 21.02.2019 року звернувся до Прилуцького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області з заявою про здійснення перерахунку заборгованості за аліментами з урахуванням довідок про місце роботи в заявника в ТОВ «Комтехно» та ТОВ «Руские Золотые Серии».

Державним виконавцем, при здійсненні розрахунку заборгованості надані заявником довідки про місце роботи не були враховані.

Враховуючи вище наведене, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності отримання доходів ОСОБА_1 на території України, в матеріаліах виконавчого провадження відсутні докази подання стягувачем відомостей про доходи боржника за кордоном, державний виконавець відповідно до Закону України „Про виконавче провадження» та "Інструкції з організації примусового виконання рішень" позбавлена можливості здійснювати запити до іноземних держав, оскільки скаржником невжито жодних заходів щодо легалізації отриманих закордоном доходів, а надані довідки не є належним підтвердженням отримання доходів за кордоном.

Враховуючи викладене суд вважає, що державним виконавцем правомірно не враховано надані скаржником довідки при здійсненні розрахунку заборгованості, а тому скарга в частині визнання незаконним та скасування Розрахунку заборгованості по виконавчому листу №2-1521 виданий Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 24.09.2009, із викладених вище підстав, також є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Щодо вимог про скасування постанов про накладення обмежень.

Згідно ст.71 Закону України«Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виконавець виносить вмотивовану постанову про відповідне тимчасове обмеження, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Свобода пересування і право на вибір місця проживання, вперше було передбачене статтями 13 і 14 Загальної декларації прав людини, згідно з якими кожна людина має право на свободу пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави, право залишати будь-яку країну, включаючи також її власну, і повертатися до своєї країни, право шукати притулок від переслідувань (за винятком таких, які викликані вчиненням неполітичного злочину або діяннями, що суперечать цілям і принципам ООН) в інших країнах і користуватися цим притулком.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

У відповідності до ст.3 Протоколу № 4Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно достатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Згідност. 33 Конституцією України, свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України, і включають у себе: 1) свободу пересування територією України; 2) право на вільний вибір постійного чи тимчасового місця проживання на території України; 3) право вільно залишати територію України; 4) право громадянина України в будь-який час повернутися в Україну. Перші три складові права на вибір місця перебування можуть бути обмежені Законом. Четверта будь-яким обмеженням не підлягає.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відтак будь-які умови обмеження у свободі пересування в разі його застосування обовязково мають бути визначені Законом.

Застосовуючи зазначені стандарти до цієї справи, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 цього Закону України, тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Як встановлено судом, у виконавчому провадженні ВП № 15721633 дату винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов (19.02.2019) розмір заборгованості по аліментах боржника станом на 01.02.2019 року становив 39212 грн.25 коп., що перевищує сукупний розмір платежів за чотирі місяців, що також підтверджується розрахунком заборгованості зі сплаті аліментів від 06.02.2019 року , з урахуванням сум, які ОСОБА_1 сплатив добровільно(а.с. 5, 37-40,91).

З врахуванням вище вказаного, суд прийшов до висновку, що винесені державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду замежі України , про тимчасове обмеження у праві полювання , про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілів патронів, споряджених гумовимичи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та про тимчасове обмеження в праві керування транспортними засобами від 19.02.2019 року у виконавчому провадженні № 15721633 , повністю відповідають вимогам Закону.

З приводу визначення судом легітимних цілей постанови встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, однією з яких є захист прав і свобод інших осіб, суд в першу чергу приймає інтереси дітей.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованаПостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силустатті 51 Конституції Українитаст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідност. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина.

Стаття 59 Закону України «Про освіту» передбачає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Отже, батьки зобов`язані, постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім`ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв, виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни, сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу, виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини.

Суд беззаперечно встановив, що матеріалами справи доведений факт обізнаності скаржника про існування обов`язку виконання судового рішення та сплати стягнутих аліментів, а також наявності заборгованості по аліментам.

В цій ситуації суд переконаний, що застосовуваний державним виконавцем обмежень щодо скаржника переслідує лише законну мету щодо забезпечення погашення ним заборгованості, що надасть змогу покращити в першу чергу матеріальне становище дитини боржника, яка в даному випадку є позбавлена піклування з боку батька про її матеріальне становище.

Щодо визначення справедливого балансу між правами людини та публічним інтересом (тобто, пропорційності тимчасового обмеження свободи пересування боржника меті застосування такого заходу у виді погашення заборгованості по аліментах перед дитиною) суд зважає на те, що такий винятковий захід обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав, є тимчасовий і буде стимулювати божника до виконання зобовязань, покладених на нього Законом і відповідним судовим рішенням.

На підставі вище викладеного , суд вважає дії державного виконавця в частині винесення постанов від 19.02.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та про тимчасове обмеження у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілів патронів споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами не смертельної дії та про обмеження права керування транспортними засобами у виконавчому провадженні №15721633 такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому скарга про визнання дій державного виконавця щодо винесення зазначених постанов неправомірними та їх скасування задоволенню не підлягає.

Щодо вимог про зобов`язання державного виконавця Молошну Л.І. вжити заходів в межах повноважень щодо виключення ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників то дана вимога також не підлягає розгляду в порядку визначеному.

Згідно інформації про виконавче провадження від 19.02.2019 року внесеного до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 19.02.2019 року на підставі повідомлення старшого державного виконавця Молошкої Л.І. , внесено відомості про боржника ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру боржників.

Згідно ст.9 Закону «Про виконавче провадження» , ч.1 - Єдиний реєстр боржників ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Згідно ч.5 ст.9 закону - відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо… боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження. Згідно ч.7 ст. 9 - відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, зокрема, в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, підставою для внесення до Єдиного реєстру боржників відомостей про боржника у випадку відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів (аліментів) є лише наявна заборгованість по аліментам більше трьох місяців. Так само, підставою для виключення відомостей про боржника за виконавчим документом про стягнення аліментів є відсутність заборгованості по аліментам. Дані відомості мають бути виключені з реєстру в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості по аліментам.

Оскільки судом встановлено, що станом на 01.02.2019 мається заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів, то суд вважає, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважені, а тому дана вимога не підлягає задоволенню.

Щодо скасування постанови про накладення штрафу та судового збору.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу і у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Таким чином, віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

При цьому, ч. 1 ст. 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього ОСОБА_11 примусовому виконанню.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону №1404 виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Так, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення штрафу та виконавчого збору, прийнятих під час дії Закону №1404-VІІІ, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання незаконною постанов від 20 лютого 2019 року про накладення штрафу в межах виконавчого провадження ВП №15721633 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1521 виданого 24 вересня 2009 року Прилуцьким міським судом Чернігівської області про стягнення аліментів в розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_12

Оскільки, законом встановлено порядок оскарження постанов державного виконавця про стягнення штрафу та виконавчого збору до відповідного адміністративного суду, а відтак дані вимоги підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже в даному провадженні не підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №127/9870/16-ц; від 20 вересня 2018 року у справі №821/872/17; від 03 жовтня 2018 року у справі №813/4440/16; від 17 жовтня 2018 року у справі №826/5195/17.

VI. Висновки суду.

Виходячи з викладених вище підстав, суд приходить до висновку про відмову з задоволенні вимог скаржника повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.258, 259, 260, 354,447,448 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Прилуцького міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Молошної Л.І. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.В.Коваленко