ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1053/18Головуючий у 1-й інстанції Коломієць Н.З.
Провадження № 22-ц/817/488/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - відповідача ОСОБА_1 і його представника

ОСОБА_2 , представника позивача

ОСОБА_3 - адвоката Суп М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року, постановлене суддею Коломієць Н.З., у цивільній справі № 608/1053/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що в травні 2015 року за усною домовленістю з ОСОБА_1 передав йому 1800 євро та три закордонних паспорти (видані на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) з метою оформлення відповідачем документів (віз) для виїзду за кордон до кінця літа 2015 року. Отримавши гроші та не виконавши своєї обіцянки, ОСОБА_1 перестав відповідати на телефонні дзвінки, закордонні паспорти та 1800 євро не повертав. Під час проведення за його заявою досудового розслідування Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_1 повернув йому лише 3000 грн., що еквівалентно 120 євро та складали на той час вартість виготовлення трьох закордонних паспортів, які були втрачені.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 безпідставно отримані грошові кошти в сумі 1680 євро, що еквівалентно 51289 грн. 56 коп. та 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи таке незаконним, необґрунтованим, постановленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, без з`ясування всіх обставин, які мають значення для справи та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неврахування судом при постановленні рішення тієї обставини, що з переданих йому для виготовлення віз для виїзду за кордон на ім`я позивача, його брата та дружини брата 1800 євро, братом позивача ОСОБА_5 позивачу були повернуті 1200 євро, які він позичав у нього для виготовлення віз на своє та його дружини ім`я, й що підтверджується показаннями допитаних як свідків ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_4 . Крім цього, судом не враховано й факту повернення ним особисто брату позивача ОСОБА_6 4500 грн. за втрачені паспорти.

Звертає увагу на те, що наявність між позивачем ОСОБА_3 та його братом ОСОБА_5 усного договору позики на суму 1200 євро, який на час подання позову зі сторони ОСОБА_6 був виконаний шляхом повернення ОСОБА_3 вказаної суми коштів свідчить про те, що особисті витрати позивача на виготовлення візи складають лише 600 євро, а не 1800 євро, як помилково вважав суд. У зв`язку з цим, внаслідок ухваленого судом рішення позивач безпідставно набув кошти в сумі 1200 євро, які належать ОСОБА_6 .

Також, на думку апелянта, судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, яка регулює позадоговірні зобов`язання, в той час як кошти в сумі 1800 євро, які він отримав для виготовлення віз за кордон, він не набув і не зберігав у себе, а такі були передані візовому центру в м.Києві.

Наголошує, що позивачем не було надано суду належних, допустимих і достовірних доказів безпідставного набуття відповідачем коштів у розумінні ст.1212 ЦК України, та не передачі їх останнім у візовий центр.

Крім того, звертає увагу й на надання судом належної правової оцінки факту закриття за відсутністю складу кримінального правопорушення кримінального провадження за заявою ОСОБА_3

У своєму відзиві ОСОБА_3 відносно задоволення апеляційної скарги заперечив, вважаючи таку безпідставною й необгрунтованою. Зазначає, що будучи запевненим відповідачем у наявності тісних правових зв`язків останнього з візовим центром в м.Києві, який за його словами займається оформленням документів для виїзду за кордон та враховуючи, що ОСОБА_1 був знайомий з братом позивача, не вимагав розписки при передачі грошей. Дана обставина, а також те, що кошти в сумі 1800 євро належали виключно ОСОБА_3 підтверджена допитаними в якості свідків у судовому засіданні ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_4

Звертає увагу на те, що факт передачі коштів і документів відповідачем до візового центру не підтверджений жодними доказами: квитанціями, чеками, анкетами, актами, зокрема як і сам факт існування такого центру (з назвою та місцем знаходженням, вказаними відповідачем), а доводи апелянта, що візовий центр виявився підставним, також є голослівними. Відповідач безпідставно утримує належні позивачу грошові кошти, які відповідно до закону зобов`язаний повернути.

Що стосується доводів апелянта про повернення ОСОБА_6 4500 грн., вказує, що допитаний у даній справі свідок ОСОБА_6 вказану обставину визнав частково, зокрема, - факт повернення відповідачем коштів у сумі 3000 грн.

Крім цього, вказує, що на даний час процесуальне рішення у кримінальному провадженні № 00000573 від 30.12.2015 року відносно ОСОБА_1 про вчинення злочину передбачено ч. 1 ст. 190 КК України не прийнято, досудове розслідування триває.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній. При цьому, сам відповідач додатково пояснив, що не заперечує факту отримання грошових коштів у сумі 1800 євро, однак зазначив, що вказані правовідносини виникли між ним і його знайомим ОСОБА_5 (братом позивача), а не з самим позивачем. Отримані кошти він відразу ж передав "Новою поштою" у візовий центр у м.Кривий Ріг, з яким позивач, його брат і дружина брата підписали договори про виготовлення віз. Однак, він сам став жертвою шахрайських дій з боку осіб, з якими він домовлявся про виготовлення віз для позивача та його родичів і навіть протягом двох років відбував покарання у Республіці Німеччині в зв`язку з тим, що вимагав в особи якій передавав гроші (й прізвище якої назвати відмовився), повернути йому кошти. Після того, як він розповів про вказані обставини ОСОБА_6 , останній віднісся з розумінням, запевнивши, що за свій і дружини паспорти кошти в сумі 1200 євро він повернув брату й буде чекати, коли відповідач матиме змогу повернути такі кошти йому особисто.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Суп М. Б. апеляційної скарги не визнала з мотивів, наведених у письмовому відзиві; просила таку залишити без задоволення. Додатково пояснила, що зі слів її довірителя відомо, що останній категорично заперечує факт отримання від свого брата ОСОБА_6 1200 євро за виготовлення віз, хоча не заперечує повернення йому братом вказаної суми, яку він позичав раніше для придбання автомобіля.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що в травні 2015 року відповідачу ОСОБА_1 з метою оформлення для позивача ОСОБА_3 , брата позивача - ОСОБА_6 та дружини брата - ОСОБА_4 віз на виїзд за кордон в термін до кінця літа 2015 року були передані грошові кошти в сумі 1800 євро та три закордонні паспорти.

Факт отримання вказаних коштів і паспортів, як такий, що визнається відповідачем ОСОБА_1 , в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_1 свою обіцянку не виконав, паспорти та гроші не повернув.

03 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Чортківського РВ УМВС України в Тернопільській області з заявою про вчинення ОСОБА_1 відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство). Вказана заява була внесена в ЄРДР за № 00000573 від 04 грудня 2015 року (а.с.5).

Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_1 повернув ОСОБА_3 вартість виготовлення на той час закордонних паспортів у сумі 3000 грн.

Факт повернення вказаної суми коштів, як такий, що не заперечується позивачем ОСОБА_3 , в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

30 грудня 2015 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 постановою слідчого було закрито в зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення (а.с.6).

Ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2016 року постанову про закриття кримінального провадження було скасовано. Досудове розслідування на даний час триває (а.с.8).

З показань допитаного в межах кримінального провадження свідка ОСОБА_6 , встановлено, що, його брат ОСОБА_3 передав закордонні паспорти та свої особисті кошти в сумі 1800 євро ОСОБА_1 (а.с.9).

При розгляді даної справи судом першої інстанції свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 також підтвердили факт передачі в травні 2015 року позивачем ОСОБА_3 ОСОБА_1 закордонних паспортів та грошей в сумі 1800 євро (по 600 євро за кожного) на відкриття віз в Німеччину.

Допитаний 30.12.2015 року в межах кримінального провадження свідок ОСОБА_1 підтвердив факт отримання трьох закордонних паспортів та 1800 євро від ОСОБА_3 для відкриття віз в Німеччину та передачі документів візовому центру в м.Києві, де в нього є знайомі. Також зазначив, що повернув брату позивача 4500 грн. на виготовлення трьох паспортів, а решту - зобов`язується повертати частинами (а.с.10).

Згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 29.05.2018 року еквівалент 100 євро складає 3052,9530 грн.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно вимог ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 ніколи не був працівником візового центру, не мав повноважень на оформлення документів (віз) для виїзду за кордон; враховуючи вимоги закону, що передбачають обов`язкову присутність у візовому центрі повнолітньої особи, яка бажає оформити візу, з метою взяття відбитків пальців, а також, беручи до уваги визнання відповідачем тієї обставини, що йому були передані 1800 євро для виготовлення віз позивачу, його рідному брату та дружині останнього, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правової підстави у ОСОБА_1 для отримання належних позивачу грошових коштів, і як наслідок, - про порушення прав позивача в результаті неповернення таких у повному обсязі відповідачем.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений відповідно до положень ст. 1212 УЦК України та з урахуванням наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині неврахування судом при постановленні рішення факту існування між братами ОСОБА_3 усних договірних відносин позики на суму 1200 євро та повернення ОСОБА_6 ОСОБА_3 вказаних коштів, які були позичені для виготовлення його з дружиною віз, що підтверджуються, на його думку, показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_4 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, допитані, як в суді першої інстанції, так і в ході розслідування кримінального провадження, вищеназвані свідки показали, що на час оформлення віз у них не було необхідних грошових коштів, які слід було заплатити за оформлення віз, тому усі передані відповідачу кошти належали саме позивачу ОСОБА_3 , яким у їх присутності такі кошти й передавалися відповідачу. Крім цього, враховуючи заперечення позивачем і його представником факту повернення братом ОСОБА_5 коштів у розмірі 1200 євро за виготовлення віз і ненадання відповідачем ОСОБА_1 належних і допустимих доказів на підтвердження факту існування саме позикових зобов`язань між братами ОСОБА_3 та виконання таких зобов`язань ОСОБА_5 перед ОСОБА_3 , суд першої інстанції вірно не взяв до уваги заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо існування вищевказаних обставин з посиланням лише на показання допитаних як свідків ОСОБА_6 та його дружини.

Безпідставними колегія суддів вважає й доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неврахування судом при прийнятті рішення факту повернення ним особисто брату позивача ОСОБА_6 4500 грн. за втрачені паспорти, оскільки беручи до уваги відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів про повернення відповідачем коштів саме в такій сумі, а також враховуючи визнання представником позивача під час розгляду даної справи факту повернення під час досудового розслідування її довірителю коштів у розмірі 3 000 грн., судом першої інстанції з урахуванням положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України вірно взято до уваги факт повернення ОСОБА_1 лише 3 000 грн., а не 4 500 грн., що знайшло відображення у рішенні на стор. 3 в абз. 9 (а.с. 63).

Необґрунтованими колегія суддів вважає й доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині безпідставного застосування судом до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України, яка регулює позадоговірні зобов`язання, з посиланням на ту обставину, що кошти в сумі 1800 євро, які він отримав для виготовлення віз за кордон, він не набув і не зберігав у себе, а такі були передані візовому центру в м.Києві, оскільки в матеріалах справи відсутні письмові докази, які б свідчили про укладення позивачем ОСОБА_3 , його братом ОСОБА_6 та дружиною останнього будь-яких договорів з візовим центром на оформлення віз, як і відсутні докази про передачу самим відповідачем отриманих у позивача коштів візовому центру чи докази наявності безпосередньо у нього повноважень на виготовлення віз.

Не заслуговують на увагу колегії суддів й доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині не надання судом належної правової оцінки факту закриття за відсутністю складу кримінального правопорушення кримінального провадження за заявою ОСОБА_3 , оскільки сам по собі факт закриття кримінального провадження не спростовує наявності цивільно-правових відносин. Крім цього, на сьогоднішній день досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, що стверджується наявною в матеріалах даної справи ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2016 року, якою постанову про закриття кримінального провадження було скасовано (а.с.8).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду, викладених у рішенні не спростовують, рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; 259 ч.ч. 1, 2, 6. 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1, 390 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони, в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 21 травня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи