КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________
Справа №367/6969/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2505/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 жовтня 2018 року (суддя Саранюк Л.П.) про забезпечення позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Миронівської районної державної адміністрації Київської області Литвиненко Світлани Олександрівни про визнання недійсним державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу),

встановила:

3 жовтня 2018р. позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 06 червня 2008 року між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та нею був укладений договір про іпотечний кредит, у забезпечення якого був укладений договір іпотеки, предметом якого є вказана квартира.

Позивач посилалася на те, що 25 вересня 2018 року їй стало відомо про реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк», внесеного державним реєстратором Литвиненко С.О.

Позивач вважала, що перехід права власності на вказану квартиру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) є незаконним.

20 жовтня 2018 року представник позивача звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру та заборони представникам ПАТ «Укрсоцбанк» та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири, а саме: входження у спірну квартиру представника ПАТ «Укрсоцбанк» та третіх осіб, вселення представників банку та третіх осіб, реєстрацію представників банку та третіх осіб у спірній квартирі, як постійних чи тимчасових мешканців, посилаючись на те, що банк, як власник має право розпорядитися своїм майном, що утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 жовтня 2018 року заяву задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті. Заборонено представникам ПАТ

«Укрсоцбанк» та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири, а саме: входження в спірну квартиру представника ПАТ «Укрсоцбанк» та третіх осіб, вселення представників ПАТ «Укрсоцбанк» та третіх осіб, реєстрацію представників ПАТ «Укрсоцбанк» та третіх осіб в спірній квартирі, як постійних чи тимчасових мешканців.

У поданій апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк» просить ухвалу суду скасувати, у задоволенні заяві про забезпечення позову відмовити.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, не врахування ненадання позивачем доказів, які б свідчили про те, що спірне нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, наявності реального наміру реєстрації, вселення або тимчасового мешкання представників ПАТ «Укрсоцбанк» та третіх осіб у спірній квартирі.

Також відповідач вважає, що ухвала суду не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову та не враховано, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності банку.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.140, 141, 142, 154, 155), двічі своїх представників у судове засідання не направили, тому на підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 260 ЦПК України передбачено, що ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з, зокрема, мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції обмежився описовою частиною та зазначенням закону, який регулює вирішення заяви про забезпечення позову. Однак, не зазначив мотивів, з яких дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ухвали суду є правомірними.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п. 1 та 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому оспорює правомірність набуття відповідачем права власності на квартиру АДРЕСА_1, в якій вона проживає.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, відповідач, як власник спірної квартири, може розпорядитися своїм майном та відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

За таких обставин, накладення арешту на спірну квартиру у забезпечення даного позову є правомірним.

Однак, колегія суддів вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову шляхомзаборони представникам ПАТ «Укрсоцбанк» та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири, належним чином не обґрунтовані, та заявником не зазначено, як саме невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та третім особам вчиняти дії по входженню до квартири,вселення представників ПАТ «Укрсоцбанк» та третіх осіб у квартиру, реєстрацію представників ПАТ «Укрсоцбанк» та третіх осіб в спірній квартирі, як постійних чи тимчасових мешканців, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.

Не наведено такого обґрунтування і судом першої інстанції.

Враховуючи необґрунтованість зазначених вимог, не співмірність їх із заявленими позовними вимогами, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову у вищезазначений спосіб відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що вжиті судом заходи забезпечення позову є неспівмірними з позовними вимогам позивачки, в частині накладення арешту на спірну квартиру колегія суддів вважає безпідставними, так як предметом спору є неправомірність переходу права власності на квартиру до відповідача, який, як власник може у будь який час відчужити майно, що призведе до неможливості виконати рішення суду у разі задоволення позовних вимог, ускладнить поновлення порушених прав та інтересів позивача, тому обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру спрямований на запобігання відчуженню нерухомого майна, яке є предметом спору, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та не порушують права та інтереси відповідача.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, що забезпечення позову перешкоджає господарській діяльності банку, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як в апеляційній

скарзі не зазначено, як саме накладений арешт на квартиру може перешкодити господарській діяльності банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, не навівши обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії відповідачу та будь-яким третім особам, не врахувавши при цьому предмет позову, що є підставою для скасування ухвали суду в цій частині та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви у вказаній частині. В іншій частині судом постановлено правильне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 жовтня 2018 року в частині заборони представникам ПАТ «Укрсоцбанк» та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк