Справа № 161/4839/15-ц
Провадження № 6/161/287/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2019 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Філюк Т.М.,
за участі секретаря судового засідання Бортнюка А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьк подання старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального у Волинській області Марчука Петра Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку,-
Старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального у Волинській області Марчук Петро Олександрович звернувся в суд з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку.
Враховуючи вищенаведене та з посиланням на ч.1 ст.18, ч.4.ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» просить вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 площею 28,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та належить боржнику ОСОБА_1 на підставі встановленого факту про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
Від державного виконавця Марчука ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд подання без його участі. Подання підтримує та просить задовольнити.
У відповідності до вимог ч.11 ст. 440 ЦПК України повідомлення про розгляд подання інших учасників процесу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 440 Цивільного процесуального кодексу України державний або приватний виконавець має право звернутися до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано.
Обов`язки і права виконавця у виконавчому провадженні встановлені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно ст.48 Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Відповідно до ч.1-4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»,звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
Державний виконавець у своєму поданні просить звернути стягнення на 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 28,5 АДРЕСА_6 .м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та належить боржнику ОСОБА_1 на підставі встановленого факту про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку за боржником.
Покликання державного виконавця в поданні на ту обставину, що в рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.11.2018 року про визнання спадщини відумерлою громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 , встановлено факт, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла її мати ОСОБА_1 судом оцінюються критично. Державному виконавцю потрібно надати докази, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем майна. Такими доказами можуть бути: свідоцтво про право на спадщину, договір купівлі-продажу нерухомого майна, рішення суду, рішення місцевої ради про передачу земельної ділянки у приватну власність, а також інші документи, які підтверджують володіння нерухомими майном. Окрім зазначених вище документів виконавцю обов`язково потрібно довести факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача.
Дане твердження обумовлено тим, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено черговість звернення стягнення на майно боржника, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається у останню чергу.
А також, не надано доказів, що державним виконавцем не встановлено наявність коштів в національній та іноземній валютах у боржника у банках та інших фінансових установах, на які звертається стягнення за виконавчими листами у першу чергу згідно ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не надано належних та допустимих доказів відсутності рахунків.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи викладене суд приходить до переконання, що звернення державного виконавця до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, яке являється крайнім заходом, до вчинення державним виконавцем всіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення суду, є передчасним, а тому в задоволенні подання державного виконавця про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 89, 175, 260, 440 ЦПК України, ст.10, 18,48,50 Закону України Про виконавче провадження, суд
В задоволенні подання старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального у Волинській області Марчука Петра Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали, зазначениий строк обчислюється з дня складення повного тексту.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту ухвали 24 травня 2019 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М.