Справа № 301/2094/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

з участю секретаря - Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 27 лютого 2019 року (головуючий суддя Маркович І.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Іршавський центр первинної медичної допомоги» Іршавської районної ради Закарпатської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки видачі трудової книжки, -

в с т а н о в и в :

02.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що із 01.06.1993 вона працювала на посаді медичної сестри у Комунальному закладі «Іршавський центр первинної медичної допомоги».

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Іршавський центр первинної медичної допомоги» від 03.08.2018 № 176-К її було звільнено з посади сестри медичної загальної практики - сімейної медицини АЗП-СМ с. В.Раковець КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги» з 16.08.2018 у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказувала, що звільнення вважає незаконним, оскільки її особисто не було попереджено про наступне вивільнення за два місяці; позивачу не було запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві одночасно з попередженням про наступне вивільнення; усупереч ст. 42 КЗпП при вивільненні не враховано її переважне право на залишення на роботі; про незаконність звільнення свідчить те, що наказом КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги» від 16.03.2018 № 08-А неправомірно введено в дію штатний розпис із 02.07.2018, оскільки сам штатний розпис КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги» затверджено тільки 16.07.2018; вказувала, що позивача звільнено під час перебування у відпустці; посада сестри медичної не скорочувалася повністю, а тільки 0,5 ставки (раніше штатним розписом передбачалося 9,5 посад, а стало 9 посад), при цьому дві медичні сестри у добровільному порядку написали заяви про зняття з них із кожної по 0,25 ставки; за новим штатним розписом скороченню підлягала єдина посада акушерки, натомість акушерку переведено на посаду сестри медичної, а позивача звільнено; вказувала, що до моменту подання позову ОСОБА_1 не видано трудову книжку.

Посилаючись на дані обставини, просила суд поновити її на посаді сестри медичної загальної практики - сімейної медицини АЗП-СМ с. Великий Раковець Комунального некомерційного підприємства «Іршавський центр первинної медичної допомоги» із 16.08.2018. Стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки.

Рішенням Іршавського районного суду від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

На це рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким її позов задовольнити. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, вказує, що її особисто не було попереджено про наступне вивільнення; їй персонально не було запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві одночасно з попередженням про наступне вивільнення, а протокол загальних зборів трудового колективу від 03.06.2018 не є належним і допустимим доказом, який би підтверджував пропозицію ОСОБА_1 залишитися на роботі на 0,5 ставки та відмову позивача від такої пропозиції.

У відзиві на апеляційну скаргу КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги» просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які взяли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 за два місяці була попереджена про реорганізацію підприємства та скорочення чисельності штату листом від 15.03.2018 № 74/01-05, про що особисто підписалася; під персональним попередженням про звільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, підпис ставити відмовилася, про що був складений відповідний Акт, переважного права на залишення на роботі позивач не мала, а 03.06.2018 на зборах трудового колективу їй було запропоновано залишитися на 0,5 посади сестри медичної загальної практики сімейної медицини АЗП-СМ с. В.Раковець , від чого ОСОБА_1 відмовилася.

Проте із такими висновками місцевого суду погодитися не можна.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

За положеннями частини першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з вимог статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмовою заявою про таке переведення.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наказом № 285-к від 26.05.1993 ОСОБА_1 прийнята на посаду медичної сестри (0,5 ставки) по педіатрії із 01.06.1993 (а.с. 131).

Рішенням 14-ї сесії 7-го скликання Іршавської районної ради Закарпатської області від 12.03.2018 № 338 вирішено реорганізувати КЗ «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги» Іршавської районної ради Закарпатської області шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги» Іршавської районної ради Закарпатської області (далі КНП)(а.с.36).

Пунктом 5 цього рішення визначено, що КНП «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги» Іршавської районної ради Закарпатської області є правонаступником майна, прав та обов`язків КЗ «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги» Іршавської районної ради Закарпатської області.

Листом від 15.03.2018 № 74/01-05 головного лікаря Булеза О .І. КЗ «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги» було повідомлено про реорганізацію та попереджено працівників про можливе звільнення у зв`язку із скороченням чисельності штату (а.с. 41).

Вказане повідомлення не містило попередження про вивільнення конкретних працівників, а отже, не є персональним попередженням працівника про наступне вивільнення.

Згідно Акту № 1 від 15.03.2018 ОСОБА_1 відмовилася 15.03.2018 від підпису та отримання другого примірника попередження про скорочення штату, у зв`язку з скороченням штату та штатної чисельності працівників (а.с. 82).

Даний Акт №1 не підтверджує тієї обставини, що 15.03.2018 ОСОБА_1 було персонально попереджено про наступне її особисте вивільнення та що саме від такого персонального попередження про наступне її вивільнення відмовилася ОСОБА_1

Відповідачем у суді першої інстанції не було додано до матеріалів справи письмового персонального попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 , котре пропонувалося їй підписати. Таке письмове попередження не було надано відповідачем у відповіді на запит адвоката Шкорки І.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 (а.с. 35-42).

При цьому, до суду апеляційної інстанції відповідачем надано письмове попередження ОСОБА_1 від 15.03.2018 (котре нею не підписано), у якому вказано, що з 20.07.2018 посада, яку вона займає, підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства України. Також у ньому вказано, що у закладі відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані ОСОБА_1 , а у разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного терміну попередження, вона буде запропонована ОСОБА_1 (а.с. 169).

Досліджуючи обставину щодо попередження про наступне вивільнення працівника, колегія суддів враховує те, що згідно наказу головного лікаря Булези О. І. № 08-А від 16.03.2018 внесено зміни до штатного розпису КНП «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги», який вводиться в дію з 02.07.2018 та скорочено посади, в тому числі АЗП-СМ с. В. Раковець - середній медичний персонал - 1,5 посади, молодший медичний персонал - 1,0 посади ( а.с. 37).

Посада сестри медичної загальної практики сімейної медицини та посада акушерки належать до середнього медичного персоналу (а.с. 38 зворот).

Тобто, 15.03.2018, до прийняття наказу № 08-А від 16.03.2018, ОСОБА_1 не могла попереджатися про наступне її особисте вивільнення, оскільки посада медичної сестри ще не була скороченою.

До того ж, після скорочення посад, штатний розпис КНП «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги» у с. В.Раковець (затверджений та введений в дію із 16.07.2018) становив 9,0 посад середнього медичного персоналу, замість наявних раніше у КЗ «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги» - 10,5 посад.

При цьому кількість посад сестри медичної загальної практики сімейної медицини зменшилася із 9,5 посад до 9,0 посад, та була скорочена посада акушерки (а.с. 38, 39).

19.03.2018 рішенням засідання профспілкового комітету було надано дозвіл на звільнення за скороченням штату посаду сестри медичної загальної практики - сімейної медицини АЗП-СМ с В. Раковець , яку обіймає ОСОБА_1 (а.с. 85).

Із витягу з протоколу № 3 засідання профспілкового комітету вбачається, що згідно довідки, виданої кадрами КЗ «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_1 переваг на залишення на роботі не має (а.с. 85).

Згідно протоколу зборів трудового колективу КЗ «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 03.06.2018 (в неділю) постановлено подати на розгляд комісії по скороченню кандидатуру ОСОБА_1 на звільнення (а.с. 57-58).

Як слідує із цього протоколу, головний лікар запропонувала працівникам добровільно за особистою згодою переведення з 1,0 посади на 0,75 посади та з 0,75 посади на 0,5 посади відповідно; колектив на такі пропозиції погодився, але ОСОБА_1 в категоричній формі відмовилася.

Відтак, даним протоколом не підтверджено, хто з колективу (конкретні працівники) погодився особисто перевестися з 1,0 посади на 0,75 посади та з 0,75 посади на 0,5 посади.

Протоколом зборів трудового колективу від 03.06.2018 не зафіксовано, котра із пропозицій була запропонована саме ОСОБА_1 , та з якою саме пропозицією не погодилася ОСОБА_1

Відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували пропозицію ОСОБА_1 залишитися на роботі на 0,5 ставки та відмову позивача від такої пропозиції.

При цьому, згідно наказу головного лікаря КЗ «Іршавський центр первинної медичної допомоги» від 29.06.2018 № 32-0 всі посади акушерок в структурних підрозділах КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги» переведено на посади сестри медичної загальної практики - сімейної медицини, зробивши відповідні записи у трудових книжках (а.с. 161).

Згідно витягу з наказу головного лікаря КЗ «Іршавський центр первинної медичної допомоги» від 02.07.2018 № 107-к переведено акушерок амбулаторій загальної практики - сімейної медицини КЗ «Іршавський центр первинної медичної допомоги» на посади медичних сестер загальної практики - сімейної медицини КЗ «Іршавський центр первинної медичної допомоги» з 02.07.2018, зокрема ОСОБА_6 - акушерку АЗП-СМ с .В.Раковець (а.с. 162).

Тобто, 02.07.2018 - у період перед звільненням ОСОБА_1 із посади сестри медичної загальної практики - сімейної медицини АЗП-СМ с. В.Раковець - на таку посаду переведено акушерку АЗП-СМ с .В.Раковець без відповідної кваліфікації.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що посади акушерок не скорочувалися, а вводилися в новий штатний розпис, як посади сестри медичної загальної практики - сімейної медицини, водночас вказує, що ОСОБА_6 відряджено на курси спеціалізації за фахом «сестра медичної загальної практики - сімейної медицини», вона є одинокою матір`ю та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Твердження відповідача про те, що посади акушерок не скорочувалися, а вводилися в новий штатний розпис як посади сестри медичної загальної практики - сімейної медицини є надуманими і безпідставними, спростовуються штатним розписом КНП «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги», яким не передбачено посаду акушерки (а.с. 39).

Таким чином, ОСОБА_1 , з відповідною кваліфікацією, відповідач звільнив, вказуючи, що посада сестри медичної загальної практики - сімейної медицини відсутня із 16.03.2018, а натомість прийняв на посаду сестри медичної загальної практики - сімейної медицини з 02.07.2018 акушерку ОСОБА_6 (посаду якої скорочено).

Вказані обставини свідчить про незаконність звільнення позивача.

Крім цього, ОСОБА_1 зверталася до головного лікаря із заявою про надання щорічної профспілкової відпустки за особливий характер праці та 3 дні згідно ч. 1 ст. 77 Закону України № 2427.

Наказом від 11.07.2018 № 559-вп ОСОБА_1 надано відпустку терміном 32 календарні дні з 16.07.2018 (а.с. 132).

Саме із 16.07.2018 затверджено та введено в дію штатний розпис КНП «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги», яким передбачено 9,0 посад середнього медичного персоналу, замість наявних раніше у КЗ «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги» - 10,5 посад (а.с. 38, 39).

Наказом КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги» від 03.08.2018 № 176-К звільнено ОСОБА_1 з посади сестри медичної загальної практики - сімейної медицини АЗП-СМ с. В.Раковець КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги» з 16.08.2018 у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 40).

Підставою звільнення у цьому наказі зазначено рішенням Іршавської районної ради від 10.07.2018 № 376 та штатний розпис КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги»

Актом № 2 від 17.08.2018 зафіксовано, що 17.08.2018 ОСОБА_1 відмовилася від підпису про ознайомлення з наказом № 176-к від 03.08.2018 та від отримання трудової книжки при звільненні (а.с. 62,83).

Із листа Управління Держпраці у Закарпатській області від 12.12.2018 вбачається, що працівниками управління в ході інспекційного відвідування встановлено, що ОСОБА_1 звільнено 16.08.2018 під час щорічної відпустки, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 40 КЗпП. Трудова книжка 16.08.2018 їй видана не була. Повідомлення про необхідність з`явитися за отриманням трудової книжки було відправлено тільки 21.08.2018 (а.с. 84).

Належних і допустимих доказів, що переважне право на залишення на роботі досліджувалося та враховувалось саме при вивільненні ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Протокол зборів трудового колективу від 03.06.2018 із посиланням на ознайомлення працівників із методичними рекомендаціями, в яких описані переваги залишення на роботі та категоріями працівників, яким надається переважне право на залишення на роботі, не підтверджує з`ясування відповідачем переважного права на залишення на роботі при вивільненні позивача.

Письмових доказів чи перевірялося та враховувалося переважне право на залишення на роботі при вивільненні ОСОБА_1 відповідач не надав, а надана відповідачем довідка від 26.11.2018, зроблена після звільнення ОСОБА_1 , не містить відомостей про з`ясування відповідачем першочергово (у силу ч. 1 ст. 42 КЗпП України) продуктивності праці та кваліфікації у працівників, а також, зокрема, тривалості безперервного стажу роботи на даному підприємстві, про який вказує позивач у позовній заяві (25 років).

За таких обставин, установлено, що ОСОБА_1 не могла попереджатися про наступне її вивільнення 15.03.2018, оскільки посада медичної сестри ще не була скороченою за наказом від 16.03.2018 № 08-А; після скорочення посад штатний розпис КНП «Іршавський центр первинної медико-санітарної допомоги» у с. В.Раковець (затверджений та введений в дію із 16.07.2018) становив 9,0 посад сестри медичної загальної практики сімейної медицини, замість наявних раніше 9,5 посад, а посада акушерки скорочена; ОСОБА_1 , з відповідною кваліфікацією, відповідач звільнив, вказуючи, що посада сестри медичної загальної практики - сімейної медицини відсутня із 16.03.2018, та прийняв на посаду сестри медичної загальної практики - сімейної медицини з 02.07.2018 акушерку ОСОБА_6 (посаду якої скорочено); відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували пропозицію ОСОБА_1 залишитися на роботі на 0,5 ставки та відмову позивача від такої пропозиції; відповідачем не надано письмових доказів про те, чи перевірялося та враховувалося переважне право на залишення на роботі при вивільненні ОСОБА_1 ; позивача звільнено 16.08.2018 - у період перебування працівника у щорічній відпустці.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими.

При цьому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки - є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки подвійне стягнення середнього заробітку буде не співмірним із правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Із системного та логічного аналізу положень статті 235 КЗпП України випливає, що відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку у разі затримки видачі трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням працівника встановлені задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштуватися, одночасне стягнення таких сум є помилковим.

Оскільки позивач поновлений на роботі та трудові відносини сторін тривають, підстав для застосування положень частини четвертої статті 235 КЗпП України щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки немає.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.02.2018 у справі № 567/568/17.

Стосовно строку звернення ОСОБА_1 із позовом про вирішення трудового спору слід вказати наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Оскільки трудову книжку ОСОБА_1 не видано до моменту пред`явлення позову (а.с. 139), тому позов нею пред`явлено у жовтні 2018 року з дотриманням строку звернення до суду.

Колегією суддів встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передували звільненню, складала 204,44 грн. (4088,86 (квітень 2018) + 4088,86,46 (травень 2018) = 8177,72 грн.; 8177,72 : 40 (робочих днів квітня і травня) = 204,44)

Кількість робочих днів за період з 17.08.2018 (наступного дня після звільнення включно) по 26.09.2019 (включно) становить 278 (у 2018 році: 10 - серпень, 20 - вересень, 22 - жовтень, 22 - листопад, 20 - грудень; у 2019 році: 21 - січень, 20 - лютий, 20 - березень, 21 - квітень, 21 - травень, 18 - червень, 23 - липень, 21 - серпень, 19 - вересень).

Отже середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача, становить 56 834,32 коп., виходячи з розрахунку 278 (робочих днів) х 204,44 грн.(середньоденна заробітна плата). Вказана сума відповідно до абзацу третього пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року № 100, розрахована без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, слід скасувати з підстав, передбачених п.п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ст. 381, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду від 27 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді сестри медичної загальної практики - сімейної медицини АЗП-СМ с. Великий Раковець Комунального некомерційного підприємства «Іршавський центр первинної медичної допомоги» з 16.08.2018 року.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Іршавський центр первинної медичної допомоги» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 43 954,60 грн.

Присуджена сума визначена без утримання обов`язкових податків та платежів.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Головуюча:

Судді: