ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

22 травня 2019 року

м. Харків

справа № 641/3364/17

провадження № 22ц/818/1498/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа - Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання ОСОБА_2 про призначення судово-психологічної експертизи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року в складі судді Чайка І.В.,

у с т а н о в и в:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини разом із нею.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що вона перебувала з ОСОБА_3 в юридичному шлюбі, який було зареєстровано 06 грудня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 2007. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Під час спільного проживання відповідач не турбувався про сім`ю, зловживав спиртними та наркотичними напоями, у зв`язку з чим вона змушена була поїхати за кордон на заробітки. На протязі всього часу перебування за кордоном вона надсилала гроші на утримання дитини та кожні три місяці на протязі трьох-чотирьох тижнів проводила разом із сім`єю.

За час її перебування за кордоном відповідач створив нову сім`ю. На підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 травня 2017 року шлюб між ними було розірвано.

Після її повернення до України в лютому 2018 року відповідач самовільно змінив місце проживання дитини, фактично не дає їй можливості спілкуватися з сином, піклуватися та виховувати його.

31 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини разом із ним.

Зустрічна позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що фактично шлюбні стосунки припинено давно, а після переїзду ОСОБА_1 до іншої країни - М`янма їх стосунки суттєво погіршились. Син залишився проживати разом з ним, він самостійно влаштовував його побут та дозвілля, збирав документи до школи, проводжав його до першого класу, сприяв розвитку творчих здібностей дитини шляхом відвідування танцювальних занять. Саме він приводить дитину до школи, приймає активну участь у житті сина та має зворотній зв`язок з класним керівником.

Дитина важко переживала розлучення з матір`ю, у зв`язку з чим їй було надано допомогу спеціаліста. Згідно з Висновком психолога від 29 травня 2018 року у психоемоційному ставленні до матері діагностується почуття страху, агресії та схильність до уникнення взаємодії з нею.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. 00 коп. судового збору.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 і відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з посиланням на Декларацію прав дитини, прийняту Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, виходив із того, що під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, не було встановлено, отже суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю.

16 січня 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у зв`язку з чим справа була призначена до розгляду судом апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 заявив клопотання про призначення по справі судово-психологічної експертизи.

Клопотання мотивовано тим, що згідно з Висновком Департаменту служб по справам дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради від 10 липня 2018 року № 442 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено з матір`ю. При цьому судом першої інстанції не врахована думка практикуючого психолога ОСОБА_7 , яка наголошувала на емоційному дискомфорті при спілкуванні ОСОБА_1 Крім того, не врахована думка самої дитини, яка повідомила, що бажає мешкати разом з батьком.

ОСОБА_1 та її представник заперечували проти призначення по справі судово-психологічної експертизи, посилаючись на тривалий розгляд справи, що негативно вплине на самопочуття дитини та її ставлення до матері.

Клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

За правилами частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається зі згоди батьків, а по досягненні дитиною 10 років - зі спільної згоди батьків та самої дитини. По досягненні дитиною 14 років, коли батьки проживають окремо, місце проживання визначається дитиною.

Крім того, дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Органи опіки та піклування у своєму Висновку від 10 липня 2018 року № 442 рекомендують визначити місце проживання дитини з матір`ю. Висновок Департаменту служб по справам дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради обгрунтовано принципами другим та шостим Декларації дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно з якими дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння; вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Згідно з психологічним висновком, проведеного 22-24 травня 2018 року практичним психологом ОСОБА_7 на запит ОСОБА_9 - представника ОСОБА_2 , рівень розвитку та особливості емоційно-вольової сфери дитини відповідають віковій нормі. Ознак порушень у психічному розвитку дитини не виявлено. На час проведення діагностики дитина є адаптованою до соціального оточення. Виявлено ознаки тривожності вище за базовий рівень для даної вікової категорії. Тематика сімейних відносин емоційно навантажена з ознаками задоволення потреб дитини в захищеності та стабільності в неповному обсязі.

ОСОБА_10 визнає батька ОСОБА_2 , як авторитетну фігуру, наділяє його чоловічою гендерною роллю батька. Сприймає його, як людину, яка задовольняє його психоемоційні потреби в повному обсязі та надає почуття психологічного комфорту і захищеності. У психоемоційному ставленні дитини до батька діагностується емоційна прив`язаність, відчуття довіри та поваги.

Єгор визнає соціальну роль матері ОСОБА_1 та не вважає її авторитетною фігурою, як задовольняє його потреби в почутті захищеності та психоемоційного комфорту. У психологічному ставленні до матері діагностується почуття страху, агресії та схильності до уникнення взаємодії із нею.

Психоемоційне ставлення дитини до ситуації проживання з батьком ОСОБА_2 є позитивним. Ситуація проживання з батьком сприймається дитиною як природна та комфортна, така, що задовольняє психоемоційні потреби дитини в почутті захищеності та спокою.

Психоемоційне ставлення ОСОБА_6 до ситуації проживання з матір`ю ОСОБА_1 є негативним. Враховуючи відсутність у дитини досвіду постійного проживання та спілкування з матір`ю протягом останніх трьох років та психоемоційне ставлення дитини до матері на даний момент, гіпотетично грунтуючись на даних тестування, негативне ставлення дитини до ситуації проживання з матір`ю обумовлено, перш за все, страхом перед можливим розставанням з батьком, а не зміною місця проживання як таким.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_10 був допитаний у судовому засіданні та висловив бажання мешкати з батьком, підстав для призначення по справі судово-психологічної експертизи немає.

Керуючись ст. 103, 367, 260, 261 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення судово-психологічної експертизи - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 травня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова