Справа № 344/9237/18
Провадження № 22-ц/4808/691/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником ОСОБА_4, на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Татарінової О.А. 06 березня 2019 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

25 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що 08 лютого 2018 року з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Камаз 5320, ГБК 8350», державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Peugeot 3008», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3

Вартість ремонту автомобіля становила 193 701,74 грн., з якої 189 323,50 грн., тобто сума за мінусом 4337,50 грн. франшизи, йому було відшкодована АТ «СК «АХА Страхування» за договором добровільного страхування.

Крім витрат на ремонт автомобіля його сім`я витратила 55 799 грн. на оренду автомобіля, так як його дружина використовує автомобіль для здійснення своєї підприємницької діяльності.

Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодувати заподіяні збитки, позивач просив стягнути 60 136,50 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Також просив стягнути 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, зазначаючи про те, що в результаті пошкодження автомобіля він та його дружина зазнали значних моральних переживань та стрес у зв`язку з відсутністю можливості користуватись автомобілем як для потреб сім`ї, так і для вирішення робочих питань, чим був порушений їх звичний спосіб життя.

Івано-Франківський міський суд рішенням від 06 березня 2019 року позов задовольнив частково.

Ухвалив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4337,50 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1409,60 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача, а оскільки ОСОБА_1 за договором добровільного страхування була відшкодована шкода за мінусом франшизи, то остання повинна бути відшкодована відповідачем. Крім того, суд вважав обґрунтованими вимоги про відшкодування моральної шкоди та з врахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнив частково. Суд відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на оренду автомобіля, оскільки така шкода не може вважатися шкодою, завданою внаслідок ДТП, а крім того, такі витрати понесені ФОП ОСОБА_3 , яка не є стороною у даній справі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

Апелянт вказує на те, що суд, зазначивши, що до спірних правовідносин слід застосувати положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на обґрунтування рішення посилався, як на доказ, на договір добровільного страхування від 26 вересня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «СК «АХА Страхування», за умовами якого розмір франшизи становить 0,5% від страхової суми, тобто 4337,50 грн.

Разом з тим, відповідно до ст.9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з урахуванням Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року №566, установлено розмір страхової суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100 000 грн, а статтею 12.1 вказаного Закону визначено розмір франшизи, який не може перевищувати 2% від страхової суми, тобто не більше 2 000 грн.

Апелянт вказує на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована і згідно полісу № АМ000012375 розмір страхової суми становить 100 000 грн., а розмір франшизи - 1 000 грн.

Відповідач також зазначає, що позивачем не доведений розмір матеріального збитку, оскільки на підтвердження останнього ним поданий рахунок-фактура № 1851 від 13.02.2018 року та копія квитанції, які є доказами лише витрат на ремонт автомобіля.

При цьому судом не враховано положень ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про те, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому в порядку, встановленому законодавством. В матеріалах справи відсутній висновок експерта з визначення розміру матеріального збитку. Позивач не заявляв клопотання про призначення експертизи для визначення розміру збитків, що є його обов`язком.

Апелянт також посилається на те, що у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності зазначено лише про пошкодження правого переднього крила автомобіля, натомість у рахунку-фактурі вказано про заміну бампера та його фарбування, заміну правих передніх дверей та переобладнання задніх правих дверей, переобладнання багажного відсіку, салону та фарбування кришки багажника.

Просить рішення суду в частині стягнення 4337,50 грн. на відшкодування матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що відшкодування вартості ремонту пошкодженого автомобіля здійснювало АТ «СК «АХА Страхування» відповідно до укладеного 26 вересня 2017 року договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, тому експерт залучався саме зі сторони зазначеної страхової компанії і висновок, яким визначено розмір завданої шкоди та вартість відновлювального ремонту, є власністю АТ «СК «АХА Страхування».

Крім того, зазначає, що винуватець ДТП ОСОБА_2 не був позбавлений можливості викликати аварійного комісара відповідно до умов страхового полісу № АМ000012375 чи здійснити фотофіксацію пошкодженого транспортного засобу. А що стосується не відображення у постанові Івано-Франківського міського суду від 20.04.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності усіх пошкоджень автомобіля, то такі обставини не входили до предмету дослідження у адміністративній справі.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Від представника ОСОБА_2 надійшла заява, у якій він просив розглядати справу без його участі та участі апелянта.

Представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 08 лютого 2018 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «КАМАЗ 5320, ГБК 8350», державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 при заїзді на будівельний майданчик ПП «Альянс ІФ» правою стороною причепа зачепив припаркований легковий автомобіль, належний позивачу.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.10).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що 26 вересня 2017 року між АТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_1 був укладений договір № 327531а7зг добровільного страхування наземного транспорту - автомобіля «Peugeot 3008», державний номерний знак НОМЕР_3 , 2017 року випуску.

Згідно п.7 договору розмір страхової суми становить 875 500 грн., а згідно п.9.2 розмір франшизи у разі збитків внаслідок ДТП становить 0,5% від страхової суми, тобто 4377,5 грн. (а.с.15).

Встановлено, що на підставі рахунку-фактури № 1851 від 13 лютого 2018 року, згідно якого вартість ремонту автомобіля, запасних частин та матеріалів становить 193 701,74 грн., страховою компанією АТ «СК «АХА Страхування» за договором добровільного страхування було відшкодовано позивачу 189 323,5 грн., тобто сума за мінусом франшизи у розмірі 4 377,50 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При таких обставинах справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована і згідно полісу № АМ000012375 розмір страхової суми становить 100 000 грн., а розмір франшизи - 1 000 грн., а тому суд обґрунтувавши рішення положеннями ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» безпідставно посилався, як на доказ у справі, на договір добровільного страхування не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний:

- поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

- невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідачем не подано доказів того, що він повідомив інших осіб, причетних до ДТП, про себе та надав відомості про відповідні страхові поліси, як і не подано доказів того, що він повідомив страхову компанію про страховий випадок, тобто виконав вищенаведені вимоги ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Не подано відповідачем і копії полісу обов`язкового страхування, на який він посилається у апеляційній скарзі.

Посилання апелянта на відсутність висновку автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріальна шкода відшкодована позивачу за договором добровільного страхування на підставі рахунку-фактури ТзОВ «Ілта Львів», що узгоджується з п. 18 договору, яким передбачено умови виплати страхового відшкодування на базі СТО за вибором Страховика. Крім того, розмір матеріального збитку не впливає на суму франшизи, оскільки розмір останньої визначається у відсотковому відношенні (0,5%) до розміру страхової суми (875 500 грн.)

Не спростовують правильності висновків суду і посилання відповідача на те, що у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності зазначено лише про пошкодження правого переднього крила автомобіля, натомість у рахунку-фактурі вказано про заміну бампера та його фарбування, заміну правих передніх дверей та переобладнання задніх правих дверей, переобладнання багажного відсіку, салону та фарбування кришки багажника, оскільки предметом дослідження у справі про адміністративне правопорушення не було визначення наявних пошкоджень автомобіля в результаті ДТП.

Колегія суддів не вбачає підстав і для скасування рішення суду в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача був пошкоджений та потребував ремонту, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості користуватись транспортним засобом, що порушило його звичний спосіб життя та він змушений був витрачати значно більше часу на вирішення робочих та побутових питань.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частинами 1 та 2 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2019 року- без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року