АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/278/19Головуючий по першій інстанції Пироженко В.Д.
Категорія: 305010000 Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Бабіч Тетяни Григорівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Придніпровського районного суду м. Черкаси, Прокуратури Черкаської області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з вказаним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що 26 квітня 2010 року Генеральною прокуратурою України порушено кримінальну справу №49-3168 стосовно директора ТОВ «Мелагрейн» ОСОБА_5 та головного бухгалтера підприємства ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 212 КК України.

18 жовтня 2011 року слідчим відділом податкової міліції ДПА в Черкаській області порушено кримінальну справу №49-3168 ДВ-1 відносно вказаних осіб за фактом службового підроблення, яке спричинило тяжкі наслідки, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України.

21 листопада 2011 року по кримінальній справі №49-3168 затверджено обвинувальний вирок, який передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

21 жовтня 2014 року, після призначення в суді першої інстанції близько 35 судових засідань, дослідження 197 томів кримінальної справи, виклику 300 свідків, Придніпровським районним судом м. Черкаси постановлено виправдувальний вирок.

Прокуратура Черкаської області оскаржила вказаний вирок до суду апеляційної інстанції, який ухвалою від 26 грудня 2014 року залишив вирок без змін.

Внаслідок порушення судом апеляційної інстанції процесуального права в частині повноважень судді, який приймав участь у розгляді справи у складі колегії суддів, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2015 року справу повернуто на новий апеляційний розгляд.

26 січня 2015 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області виправдувальний вирок залишено без змін.

20 липня 2016 року постановлені у справі судові рішення скасовані через процесуальні порушення, а справу скеровано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Станом на 16 липня 2018 року кримінальна справа перебуває на розгляді в Придніпровському районному суді м. Черкаси. За нового розгляду судом досліджено 198 томів кримінальної справи, призначено близько 20 судових засідань та заплановано викликати і допитати 300 свідків обвинувачення.

Таким чином, починаючи з дня порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_3 - 26 квітня 2010 року та по цей час, тобто протягом 8 років ОСОБА_3 перебуває під слідством в якості обвинуваченої та підсудної особи.

Вказує, що завдана їй шкода полягає у недотриманні судами розумних строків розгляду кримінальної справи з причин, що не залежать від поведінки позивача, а пов'язані з надмірним та безпідставним створенням органом досудового розслідування великої кількості паперової інформації та залученням в якості свідків 300 осіб, що є необґрунтованим ані за кількістю, ані за змістом інформації, яку такі можуть надати.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 просила суд стягнути на її користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 120 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на даний час протиправних рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень судом не встановлено, відповідних рішень не приймалось. Крім того, тривалий розгляд справи після скасування судових рішень, окрім значної кількості досліджуваних доказів, викликаний неодноразовим відкладенням судового розгляду з причин неявки підсудних та їх захисників.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, а тому просила його скасувати та винести нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що враховуючи тривалість офіційного кримінального переслідування позивача - з дня порушення кримінальної справи - 26 квітня 2010 року та до цього часу (протягом восьми з половиною років), зважаючи на стадію кримінального провадження (суд першої інстанції), позивач вказує, що порушені розумні строки розгляду кримінальної справи, а тому є підстави для відшкодування їй завданої моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратура Черкаської області вказує, що тривалий розгляд справи (після скасування останніх судових рішень) окрім значної кількості досліджуваних доказів викликаний також неодноразовими відкладеннями судового розгляду з причин неявки підсудних або їх захисників. ОСОБА_3 не доведено жодного із елементів цивільно-правової відповідальності, не визначено характер моральної шкоди, не надано обґрунтування, не мотивовано у чому полягає винна дія або бездіяльність заподіювача та причинний зв'язок між протиправними діяннями та наслідками.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

За змістом статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України виправдано, запобіжні заходи у виді підписки про невиїзд скасовано. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року зазначений виправдувальний вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23 червня 2015 року ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року скасовано і направлено справу на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року виправдувальний вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2014 року залишено без змін.

В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2016 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року скасовано, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказувала на те, що судами не дотримано розумних строків розгляду кримінальної справи з причин, що не залежать від позивача та у зв'язку із чим їй завдано моральної шкоди, оскільки вказана невизначеність заважає позивачу планувати своє життя, обирати місце роботи, повноцінно спілкуватися з родиною.

Крім того, зазначене є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у відповідності до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Вказані норми не звільняють позивача від обов'язку доказування неправомірності дій посадових осіб органів досудового розслідування та/або суду як підстави для відшкодування моральної шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167, 1173, 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов'язком позивача.

Частина четверта статті 10 ЦПК України і стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладає на суд обов'язок при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 30 березня 2004 року справа «Меріт проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що розгляд кримінального провадження стосовно заявника органами державної влади триває протягом шести років, що не відповідає вимозі «протягом розумного строку», і така надмірна тривалість кримінального провадження у справі може завдати заявникові моральні страждання. В цьому рішення суд констатував порушення статті 13 Конвенції у зв'язку з відсутністю засобів юридичного захисту на національному рівні, за допомогою яких заявник міг би отримати рішення, яке б підтверджувало його право на розгляд його справи протягом розумного строку, передбаченого параграфом 1 статті 6 Конвенції.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» він роз'яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку в частині того, що позивачем не доведено факту заподіяння відповідачами їй моральної шкоди, при цьому суд виходить з наступного.

Як видно з матеріалів справи 26 квітня 2010 року Генеральною прокуратурою України порушено кримінальну справу №49-3168 стосовно директора ТОВ «Мелагрейн» ОСОБА_5 та головного бухгалтера підприємства ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 212 КК України.

18 жовтня 2011 року слідчим відділом податкової поліції ДПА в Черкаській області порушено кримінальну справу №49-3168 ДВ-1 відносно зазначених осіб за фактом службового підроблення, яке спричинило тяжкі наслідки, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України.

Вказані кримінальні справи були об'єднані в одне провадження.

21 листопада 2011 року по кримінальній справі №49-3168 затверджено обвинувальний висновок, який передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Справа в судах розглядалася неодноразово, при цьому в останнє ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2016 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року скасовано, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, наразі кримінальна справа знаходиться в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, крім іншого, зазначає, що судом першої інстанції не враховано її доводів щодо неодноразового відкладення розгляду справи через зайнятість, хворобу та відпустку судді, порушенням процесуальних норм судами апеляційної інстанції (безпідставна відмова у клопотанні прокурора відтворити судовий процес з допитом всіх 300 свідків, прийнятті участі у розгляді справи суддею, який на той момент не мав таких повноважень).

Дослідивши вказані аргументи колегія суддів звертає увагу на те, що спростовуючи такі твердження позивача, прокуратура Черкаської області у своєму відзиві вказує на те, що тривалий розгляд справи, окрім значної кількості досліджуваних доказів викликаний також неодноразовими відкладеннями судового розгляду з причин неявки підсудних або їх захисників.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, кримінальна справа налічує 198 томів та при новому її розгляді суду необхідно заслухати близько 300 свідків.

Колегія суддів не вбачає незаконності в діях Придніпровського районного суду м. Черкаси та прокуратури Черкаської області, зважаючи на обсяги кримінальної справи, необхідності тривалого часу для допиту свідків та вивчення та надання оцінки доказам у справі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів ОСОБА_3 про незаконність дій Придніпровського районного суду м. Черкаси та прокуратури Черкаської області в розумінні статей 1173, 1176 ЦК України, а також недоведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок дій органів досудового розслідування та суду при здійсненні правосуддя, оскільки тривалий розгляд справи зумовлений об'єктивними обставинами, у зв'язку з необхідністю дослідження матеріалів справи та доказів у ній.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Бабіч Тетяни Григорівни - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: