Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/691/18
Провадження №2/433/48/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2019 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Яковлєвої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, третя особа приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу Олійниченко Жаннета Василівна, про визнання дійсним договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Троїцького районного суду Луганської області із дійсним позовом в обґрунтування позовних вимог якого зазначила, що 21 жовтня 2014 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання в присутності приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Олійниченко Ж.В. та свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 За умовами укладеного договору квартира, розташована за адресою:АДРЕСА_1 передавалась на умовах довічного утримання ОСОБА_3.

Зазначений договір не був посвідчений нотаріально, оскільки на момент його укладення користувачам м.Луганська було тимчасово припинено доступ до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу Олійниченко Ж.В. не мала можливості посвідчити договір довічного утримання, про що видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21 жовтня 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла. Тому оскільки договір довічного утримання не був посвідчений нотаріально, позивач просить визнати його дійсним. Крім того, просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності.

Сторони в судове засідання не з'явились.

Позивач надала письмову заяву, згідно якої просила суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Від представника відповідача до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої він просив справу розглядати без його участі. У наданому відзиві на позов представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку із тим, що Луганська обласна військово-цивільна адміністрація не є належним відповідачем, оскільки вона не є суб'єктом спірних матеріально-правових відносин та не має обов'язків, які випливають з них перед позивачем.

Причини неявки третьої особи суду не відомі. Про дату, місце та час судових засідань Олійниченко Ж.В. повідомлялась завчасно, належним чином, у відповідності до вимог п. 19 Перехідних положень ЦПК України, шляхом розміщення повідомлень про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на сторінці Троїцького районного суду Луганської області.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

Згідно копії Договору довічного утримання від 21 жовтня 2014 року, укладеного у простій письмовій формі в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 квартиру, яка належить їй на праві приватної власності, розташовану за адресою:АДРЕСА_1 (а.с.4-5).

При цьому Постановою приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Олійниченко Ж.В. від 21 жовтня 2014 року було відмовлено ОСОБА_3 у посвідченні Договору довічного утримання у зв'язку з тим, що користувачам м.Луганск тимчасово припинено доступ до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 21 листопада 2014 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м.Луганськ, про що було зроблено відповідний актовий запис №2556 (а.с.6).

Відповідно до копії Договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 20 листопада 2014 року, ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_3 20 листопада 2014 року (а.с.13).

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Статтею 745 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно п. 26 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року зазначено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочин, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Як вбачається з тексту договору довічного утримання від 21 жовтня 2014 року, який позивач просить визнати дійсним, він укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які і є сторонами даного договору.

Як було встановлено судом, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно ст.ст.1220,1221 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У відповідності зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Виходячи із системного аналізу ст. 1277 ЦК України, ст. 1, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Зазначене також підтверджується п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Інтереси територіальних громад міста представляє міська рада, яка і може бути належним відповідачем по такій справі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» військово-цивільні адміністрації - це тимчасові державні органи у селах, селищах, містах, районах та областях, що діють у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України і призначені для забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі проведення антитерористичної операції.

За таких обставин, Луганська обласна державна адміністрація як місцевий орган виконавчої влади із статусом обласної військово-цивільної адміністрації тимчасово в межах визначеної статтею 4 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» компетенції не наділена повноваженнями органу місцевого самоврядування - Луганської міської ради, а тому не є належним відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного у ст. 13 ЦПК, суд не може за власною ініціативою замінити неналежного позивача належним на підставі ст. 51 цього Кодексу.

Зміст зазначеної норми цивільного процесуального законодавства у системному аналізі з положеннями ст.ст.2, 4, 19 ЦПК України, ст.15 ЦК України дозволяє зробити висновок, що у разі відсутності клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем суд повинен відмовляти у задоволенні позову саме до цього відповідача, що не позбавляє позивача права звернутись з аналогічними позовними вимогами до належного відповідача.

При таких обставинах, приймаючи до уваги, що від позивача не надходило клопотання про заміну первісного відповідача належним, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_7 до Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, третя особа приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу Олійниченко Жаннета Василівна про визнання договору довічного утримання дійсним задоволенню не підлягають, оскільки пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи, на які позивач посилається у позовній заяві і обґрунтовує ними свої позовні вимоги, в даному випадку не підлягають правовій оцінці судом внаслідок того, що позов пред'явлено до неналежного відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст., 744, 745, 1217, 1220, 1221, 1261, 1268,1269,1277 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП - НОМЕР_1) до Луганської обласної військово-цивільної адміністрації (просп..Центральний, 59, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, ), третя особа приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу Олійниченко Жаннета Василівна (АДРЕСА_3) про визнання дійсним договору довічного утримання - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається за правилами п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України через Троїцький районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.І.Суський

22.02.19

02.07.18