ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/860/18 Номер провадження 22-ц/814/450/19Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л.В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді-Хіль Л.М.,

Суддів: Абрамова П.С., Карпушина Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2018 року ухваленого під головуванням судді Шелудякова Л.В. о 15 год. 38 хв. ( дані про складення повного тексту рішення відсутні) по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна", про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавшидоповідьсудді-доповідача, суд-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2., ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним позовом, в якому просили стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану внаслідок відновлювального ремонту транспортного засобу в сумі 31397 грн.05. коп. та збитки завдані евакуацією та зберігання транспортного засобу в сумі 1570 грн.

Також, просили стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 збитки на лікування в сумі 13869,04 грн.

Крім того, просили стягнути 100000 грн у відшкодуваня моральної шкоди та судові витрати.

В обгрунутвання позову зазначали, що 26 травня 2016 року о 20 годині 30 хвилин на 343 км автодороги Київ-Харків, керуючи автомобілем «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_1 при виявлені перешкоди для руху, а саме автомобіля «ШевролеЛачетті», д.н.з НОМЕР_1 (власник автомобіля ОСОБА_2), що рухався у попутному напрямку, у межах його смуги руху, не вжив своєчасних заходів для зниження швидкості руху автомобіля або небезпечного об`їзду даного автомобіля, у результаті чого допустив зіткнення.

Вказували, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження, пасажири автомобіля «Шевроле Лачетті», д.н.з НОМЕР_1 отримали чисельні тілесні ушкодження.

Постановою Полтавського районного суду Полтавськоїобластівід 28 вересня 2016 року ОСОБА_4визнанийвинним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, провадження по справі закрито.

Враховуючи вказане, просили стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, збитки, задані внаслідок відновлювального ремонту транспортного засобу в сумі 31397 грн. 95 коп. та збитки завдані евакуацією та зберіганням транспортного засобу в сумі 1570 грн.

Зазаначали, що після отримання травм, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 потребувала лікування, на яке нею витрачено 45122 грн. 85 коп.

У зв`язку з отриманням страховки на медичне лікування у сумі 31353 грн. 81 коп., розмір невідшкодованих витрат на лікування ОСОБА_3 склав: 45122 грн. 85 коп. -31253 грн. 81 коп. = 13869 грн. 04 коп.

Позивач ОСОБА_3 також вважає, що розмір моральної шкоди завданої їй та її сім`ї при ДТП, винуватцем якої є відповідач, складає 100 000 грн.

Крім того, ОСОБА_3, зазначала, що понесла витрати пов`язані з розглядом справи, а саме, по сплаті судового збору за стягнення моральної шкоди в сумі 1762 грн. за стягнення матеріальної шкоди 704,80 грн; оплату за надання висновку №8/5 про оцінку транспортного засобу від 16 серпня 2016 року в розмірі 2000 грн., витрати на професійну правничу допомогу згідно договору в сумі 6000 грн.

Також, ОСОБА_2 при підготовці позовної заяви понесла витрати на професійну правничу допомогу згідно договору в сумі 6000 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2018 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна", про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_2 збитки на евакуацію та зберігання транспортного засобу «ШевролеЛачетті», д.н.з НОМЕР_1, в сумі 1570 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3 моральну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2витрати на оплату правничої допомоги, у розмірі 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3витрати зі сплати судового збору у розмірі 176,20 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповного з`ясування усіх фактичних обставин справи просила скасувати рішення місцевого суду в частині відмови в задовленні вимог про стягнення з ОСОБА_4 на її користь 31397,05 грн. у рахунок частини відшкодування майнової шкоди, непокритої страховим відшкодуванням та ухвалити в цій частині нове рішення яким стягнути з ОСОБА_4 на її користь 31397,05 грн. майнової шкоди та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування скарги вказувала, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто на страхувальника покладається додаткова відповідальність.

Також вказує, що місцевим судом з відповідача стягнуто 2000 грн. у рахунок компенсації понесених витрат на користь обох позивачів, в той час як ними сплачено 12000 грн., тобто по 6000 грн. кожним.

Також апеляційну скаргу на рішення місцевого суду подала ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 100000 грн. у рахунок відшкодування заданої моральної шкоди та вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування скарги вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача нею були отримані наступні тілесні ушкодження: забій тканин обличчя з вторинною неврологією трійчастого нерву, рвана травма верхньої губи, травматична складна екстракція зуба, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку.

Зазначає, що місцевим судом невраховано, що численні звернення до лікарень та реабілітаційних медичних центрів супроводжувалися великими фінансовими затратами.

Також вказує, що місцевим судом стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 2000 на обох позивачів,в той час як кожним було сплачено по 6000 грн.

Крім того, зазначає, що нею було сплачено 2000 грн. за проведення автотоварознавчоо дослідження, що не було враховано судом першої інстанції при розподілі судових витрат.

Рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні стягення збитків з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 внаслідок лікування в сумі 13869,04 грн. та в частині стягнення витрат на евакуацію та зберігання транспортного засобу не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відзивів на апеляційні скарги не надходило.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з"явились в судове засідання.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, приходить до висновку, що скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а скаргу ОСОБА_3, слід задовольнити частково.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що 26 травня 2016 року о 20 годині 30 хвилин на 343 км автодороги Київ-Харків, керуючи автомобілем «Опель Вектра» д.н.з. д.н.з. НОМЕР_1 при виявлені перешкоди для руху, а саме автомобіля «Шевроле Лачетті», д.н.з НОМЕР_1 (власник автомобіля ОСОБА_2), що рухався у попутному напрямку, у межах його смуги руху, не вжив своєчасних заходів для зниження швидкості руху автомобіля або небезпечного обїзду даного автомобіля, у результаті чого допустив зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження, пасажири автомобіля «Шевроле Лачетті», д.н.з НОМЕР_1 отримали чисельні тілесні ушкодження.

За даним фактом було відкрито кримінальне провадження, в ході досудового розслідування по якому встановлено, що причиною ДТП та підставою наслідків стали порушення п.12.3 Правил дорожнього руху України з боку водіяавтомобіля «Опель Вектра».

Згідно висновку судово-медичної експертизи №872 від 12 липня 2016 року пасажир ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а тому кримінальне провадження за вказаним фактом постановою слідчого від 22 липня 2016 року закрито.

Постановою Полтавського районного суду Полтавської областівід 28 вересня 2016 року ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, провадження по справі закрито( а.с.13).

Із справи вбачається, що 19 грудня 2016 року ОСОБА_2 (власник автомобіля) звернулась до ПАТ «Страхова компанія «Країна» щодо виплати страхового відшкодування у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власником авто разом із заявою було надано документи, передбачені вказаною нормою закона, а також надано для огляду транспортний засіб «Шевроле Лачетті», д.н.з НОМЕР_1.

Крім того, між ОСОБА_2 та страховою компанією було погоджено розмір страхового відшкодування, який відповідав максимальному ліміту відповідальності згідно страхового полісу №АЕ/4419472 та становив 50 000,00 грн. Страхове відшкодування, після зменшення на суму франшизи, в розмірі 49 500,00 грн. було перераховано ПАТ"СК "Країна" позивачу 10.02.2017 року, що ним не заперечується, та підтверджується матеріалами справи (а.с.37, 162-166).

Згідно висновку №8/5 про оцінку транспортного засобу від 16 серпня 2016 року, сума вартості відновлювального ремонту автомобіля «ШевролеЛачетті», д.н.з НОМЕР_1, з урахуванням фізичного зносу, складає 80 897 грн. 05 коп. Різницяміж реальною вартістю відновлювального ремонту та страхового відшкодування складає: 31 397 грн. 05 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, місцевий суд урахував глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок заподіяння їй тілесних ушкоджень майна, ступінь вини відповідача у цьому, та із застосуванням принципів розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висноком місцевого суду з наступних підстав. Відповідно до частинипершої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодуванняморальноїшкоди, завданоївнаслідокпорушенняїї прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевнихстражданнях, якихфізична особа зазнала у зв'язкуіззнищеннямчипошкодженнямїї майна.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив:

37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkovv. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyyv. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayevv. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р.) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridinv. Russia), скарга Ns 4171/04, § 20 березня).

Як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку вінпоніс, щоозначає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Незаконне притягнення Позивача до адміністративної відповідальності спричинило Позивачу значні моральну шкоду, яка віноцінює у 50 000 грн. Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 2 000 - 5000 євро. Таким чином визначений розмір спричиненої Позивачу моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Так, рішеннямвід 27.07.2004 р. по справі Ромашов протии України" : Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванніморальної і шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те: що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити, перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково. Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку Відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для Позивача але й для Відповідача, що спонукало б Відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

Між тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнння збитків у розмірі 31397,05 грн. місцевий суд дійшов висновку про недоведеність вказаних вимог.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком місцевого суду, оскільки він не відповідає нормам матеріаланого права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язківмає право на справедливий судовий розгляд.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ст.22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У відповідності до вимог ст. 1192 Цивільного кодексу України, відшкодуванню підлягає завдані збитки у повному обсязі.

З огляду на ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1137 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, поз'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194ЦК України передбачено, що обов'язок сплати потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, виникає у особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі не достатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, при цьому Законодавством не передбачено обов'язок страхувальника сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, лише у тому разі, коли розмір шкоди перевищує страхову суму.

Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006, зокрема, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Із справи вбачається, що між ОСОБА_2 та страховою компанією було погоджено розмір страхового відшкодування, який відповідав максимальному ліміту відповідальності згідно страхового полісу №АЕ/4419472 та становив 50 000,00 грн. Страхове відшкодування, післязменшення на суму франшизи, в розмірі 49 500,00 грн.

10.02.2017 рокуПАТ"СК "Країна" перерахувало позивачу ОСОБА_2 страхову суму в розмірі 49500 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с.37).

Згідно висновку №8/5 про оцінку транспортного засобу від 16 серпня 2016 року, сума вартості відновлювального ремонту автомобіля «ШевролеЛачетті», д.н.з НОМЕР_1, з урахуванням фізичного зносу, складає 80 897 грн. 05 коп. Різниця між реальною вартістю відновлювального ремонту та страхового відшкодування складає: 31 397 грн. 05 коп. (а.с.16-18).

За таких обставин слід стягнути з ОСОБА_4 на користь Чередніченко О.Ю. різницю вартості відновлювального ремонту у розмірі 31397,05 грн.

Щодо відшкодування судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідноіз ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.

Вирішуючи питання стягнення судового збору, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені нею судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн. та на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню з ОСОБА_4 витрати за подачу позову у розмірі 804,80 грн.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги напідставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничудопомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом,витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Із справи вбачається, що позивачі просили стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн.

На підтвердження понесених вказаних витрат позивачем надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.91) ордер серія ПТ №063890 від 23.05.2018 року на надання правової допомоги ОСОБА_3 (а.с.92); угоду на представництво інтересів в цивільній справі ОСОБА_3 від 24.01.2017 року (а.с.93); ордер серія ПТ №063891 від 23.05.2018 року на надання правової допомоги ОСОБА_2 (а.с.94); угоду на представництво інтересів в цивільній справі ОСОБА_2 від 24.01.2017 року (а.с.95); розрахунок судових витрат, розрахунок витрат на загальну суму 12000 грн. (а.с.184).

До суду апеляційної інстанції надано квитанції про сплату судових витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 12 000,00 грн.( а.с.212,214,227,229).

Оцінюючи розрахунки наданих послуг, апеляційний суд вважає, що адвокатом була витрачена значна кількість часу на надання консультацій, підготовку процесуальних документів, участь в судовому засіданні.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенняхвід 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних протии України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших протиУкраїни» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» протии України», від 26 лютого 2015 року у справі «БаришевськийпротиУкраїни» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, щотаківитратибулифактичними і неминучими, а їхнійрозмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «ЛавентспротиЛатвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи зазначене, оскільки позивачами надано належні та необхідні докази понесених витрат на правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн., колегія суддів ввжає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів витрати на правничу допомогу по 6000 грн.

Щодо витрат за проведення оцінки транспортного засобу у розмір 2000 грн. слід зазанчити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом.

Доказування не можеґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), якімістять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документі ввважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чиним законодавством.

В матеріалах справи міститься копія квитанції про оплату ОСОБА_3 за проведення оцінки транпортного засобу по вказаній справі ( а.с.30).

З урахуванням наведеного витрати за проведення оцінки транспортного засобу слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

Таким чином рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині відмови в в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування збитків завданих внаслідок відновлювального ремонту трансопртногозасоуб та понесених судових витрат, з ухваленням нового рішення по суті заявлених в цій частині вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків завданих внаслідок відновлювального ремонту транспортного засобу в сумі 31397 грн.05 коп., відшкодування витрат на правничу допомогу та судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 збитки завдані внаслідок відновлювального ремонту транспортного засобу в сумі 31397 грн.05 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 6000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6000 витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2000 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1057, 20 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 804,80 грн.

В іншій частинірішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

Г.Л. Карпушин