Справа № 587/330/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року Сумський районний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді - Черних О.М.

за участю секретаря судового засідання - Скрипка-Соіна О.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа Сумська райдержнотконтора ( м.Суми,пл..Незалежності,8) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_3 і після його смерті відкрилась спадщина. Вона, та відповідачка, як спадкоємець першої черги за законом звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте постановою державного нотаріуса від 13.09.2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на зазначений житловий будинок та земельні ділянки, надані: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки неможливо безспірно встановити коло спадкоємців, та відсутності оригіналу правовстановлюючого документу. У зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав власності на спірне домоволодіння та земельну ділянку.

В судове засідання позивачка та її представник, не з`явилися, направивши заяви, в яких просили справу слухати у їх відсутність, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідач до суду також не з`явилася, направивши заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимогами погодилась.

Представник Сумської райдержнотконтори в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином , надав суду заяву, про те, що справу просить розглядати у його відсутність, проти позову заперечень не має.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 (а.с. 24).

Житловий будинок в АДРЕСА_1 , на праві власності належав ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 30.01.1991 р. (а.с.15).

Земельні ділянки площею 0.07 га видані для будівництва та ведення особистого підсобного господарства, належали ОСОБА_3 , відповідно до витягу з рішення №32 Нижньосироватської сільської ради, про приватизацію земельних ділянок та довідки від 03.10.2018 р. щодо належності вказаних земельних ділянок ОСОБА_3 , та відсутності приватизації на них (а.с.11,20).

Згідно довідки Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, від 14.09.2018 р. №1608, на час смерті ОСОБА_3 був зареєстрований в житловому будинку в АДРЕСА_1 ,разом з позивачкою та відповідачкою, заповіт від його імені сільською радою не посвідчувався (а.с.21).

Позивачка звернулася до Сумської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, але постановою державного нотаріуса від 13 вересня 2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на зазначені земельні ділянки та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки неможливо безспірно встановити коло спадкоємців та відсутності оригіналу правовстановлюючого документу (а.с. 12).

Так як позивачка та відповідачка на час смерті проживали разом з спадкодавцем, то фактично прийняли спадкове майно за законом. При оформленні спадкових справ між позивачкою та відповідачкою фактично було розподілено спадкове майно. Однак так як позивачка звернулась до нотконтори після відповідачки державний нотаріус не мав можливості встановити точне коло спадкоємців.

ст.. 1280 ЦК України встановлено, що після сплину строку для прийняття спадщини і після розподілу їх між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці, вона підлягає перерозподілу між ними.

Згідно ч.2 ст. 1300 ЦК України на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Виходячи з наведеного, дослідивши наявні матеріали справи, та враховуючи факт визнання відповідачкою позовних вимог, суд вважає за можливе позов задовільнити, та визнати за ОСОБА_1 , право власності на вказаний житловий будинок та земельні ділянки.

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. ст. 527, 529, 530 ЦК УРСРС (1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно достатті 1225 ЦКправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця.

Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Отже, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 володів спадковим майном на законних підставах.

А тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки, так як рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за нею права на дані земельні ділянки та житловий будинок з надвірними будівлями.

На підставі наведеного, керуючись , ст. ст. 10-13, 81, 89, 200, 263, 265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа Сумська райдержнотконтора ( м.Суми,пл..Незалежності,8) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок, АДРЕСА_1 , який складається з: літ. «А-1» - житловий будинок; прибудова - літ. «а»; тамбур - літ. «а1»; кухня - літ. «Б»; тамбур - літ. «Б»; сарай - літ. «В», вбиральня - літ. «Г», сарай - літ. «Д», погріб п/г, літній душ - літ «Е»; навіс - літ «З», ганок «га», ганок «га1», огорожа 1-4, та земельну ділянку загальною площею 0,07 га, у тому числі під будівлями пл.. 0,02 га та під особистим підсобним господарством пл.0,05 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних