Справа №484/5223/18
Провадження № 22ц/812/871/19 Головуючий у 1-й інстанції Максютенко О.А.
Категорія 30 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

1 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Управління Державної казначейської служби України

у м. Миколаєві Миколаївської області

(далі УДКСУ у м. Миколаєві)

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Максютенко О.А. в залі суду в місті Первомайську Миколаївської області об 11 годині 45 хвилин, зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_1

до Державної Казначейської служби України (далі - ДКСУ),

УДКСУ у м. Миколаєві,

третя особа - Первомайське об`єднане управління Пенсійного фонду України

Миколаївської області

(далі - Первомайське ОУ ПФУ)

про стягнення майнової шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави в особі ДКСУ, УДКСУ у м. Миколаєві про стягнення шкоди у вигляді утриманого з її доходів податку з доходів фізичних осіб за період з січня 2015 року по лютий 2018 року включно в загальному розмірі 53 473грн. 36коп..

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що положення абзацу 1 пп. 169.2.19. п. 164.2. ст. 164 Податкового Кодексу України щодо оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання, якими було врегульовано оподаткування пенсійних виплат, що перевищують визначений цим законом розмір, та які, всупереч статті 22 Конституції України, фактично звужують її права як судді у відставці, - визнано неконституційними на підставі рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року. За такого, на теперішній час наявні підстави для застосування наслідків, передбачених статтею 1175 ЦК України.

У письмовому поясненні, наданому на позовну заяву, третя особа Первомайське ОУ ПФУ вважало позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідач УДКСУ у м. Миколаєві вимоги також не визнало та заперечувало проти їх задоволення.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що відзив відповідача не містить заперечень щодо правових підстав обґрунтування позову, та зводиться до помилкового розуміння деяких положень закону.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2018 року до участі у справі у якості відповідача залучено Державну казначейську службу у м. Києві.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2019 року позов задоволено, ухвалено про стягнення з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень, в розмірі 53 473 грн. 36 коп. майнової шкоди на користь ОСОБА_1 ..

Суд обґрунтовував своє рішення тим, що внаслідок прийняття Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким пункт 164.2 статті 164 Податкового Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19, відбулось звуження прав позивача на майно, яким є, зокрема, і пенсійні виплати. В той же час за рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). З урахуванням вказаного є підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 1175 ЦК України і відшкодування позивачу шкоди, завданої в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акту, що був визнаний незаконним і скасований.

В апеляційній скарзі УДКС у м. Миколаєві, посилаючись на те, що вищенаведене рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 23 квітня 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

23 квітня 2019 року від відповідача УДКС у м. Миколаєві надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 7 травня 2019 року клопотання ДКСУ у м. Миколаєві задоволено, апеляційне провадження по справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи 686/6775/18 ( провадження №61-42631св18).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року провадження по справі поновлено у зв`язку із усуненням обставин, якими було зумовлено зупинення провадження по справі та слухання справи продовжено за наявними в ній письмовими матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а провадження по справі закрити, виходячи із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є суддею у відставці та отримує довічне грошове утримання у Первомайському ОУ ПФУ.

Внаслідок прийняття Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII, яким пункт 164.2 статті 164 Податкового Кодексу України доповнено новим підпунктом 164.2.19, з довічного грошового утримання позивача як пенсійної виплати, що перевищує встановлений цим законом розмір, розпочато утримання відповідних податків.

У подальшому рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати, - визнані неконституційними, та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Вважаючи, що прийняттям Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» права суддів у відставці були звужені та порушені, позивач просила відшкодувати на її користь майнову шкоду у вигляді утриманих з її довічного грошового утримання податків на загальну суму 53 473грн.36коп. за період, з часу прийняття відповідних положень наведеного Закону та до визнання їх неконституційними за рішенням Конституційного Суду.

Отже, предметом такого судового розгляду є вимога судді у відставці про стягнення з держави Україна в особі управління Державної казначейської служби у місті Миколаєві майнової шкоди у сумі 53 473 грн. 36 коп., завданої їй як позивачеві внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування її щомісячного довічного грошового утримання з підстав, передбачених статтею 1175 ЦК України.

Тому при вирішенні спору, що виник між сторонами, колегія суддів вважає за необхідне врахувати наступне.

Так, у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За вимогами частини 1 статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

У відповідності до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;.

У справі, що розглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про статус суддів», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (втратив чинність 1 січня 2012 року).

У преамбулі вищевказаного нормативного акту зазначено, що цей Закон визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції України і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Порядок обрання на посаду та звільнення з посади професійного судді, на підставі цього Закону здійснювався Верховною Радою України та визначався Законом України «Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади професійного судді Верховною Радою України».

Питання матеріального і соціально-побутового забезпечення суддів регулювалося главою VIII Закону України «Про статус суддів».

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір, що знаходиться на розгляді у загальному суді, виник після звільнення публічного службовця (судді) з посади, та пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються діяльності цієї особи на публічній службі, а тому зазначений спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Такий висновок у подібних правовідносинах, а саме стягнення збитків з держави на користь судді у відставці у зв`язку із прийняттям неконституційного акту, зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) та у постанові від 5 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162 цс19).

Згідно з частиною статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане залишилося поза увагою суду першої інстанції, який, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У пунктом 4 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19, 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на вказане колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 255, 365, 367-369, 374, 377, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у місті Миколаєві Миколаївської області - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області, третя особа - Первомайське об`єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, про стягнення майнової шкоди - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на вирішення позову в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, починаючи з цього дня як дати складення повного судового рішення.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова