Справа 477/1768/16-ц
Провадження № 22-ц/812/13/19 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2 її представника - ОСОБА_3, відповідачів -ОСОБА_4, ОСОБА_5 їх представника - ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4 та ОСОБА_5, поданої в їх інтересах ОСОБА_6

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді - Козаченка Р.В. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ в натурі частки у домоволодінні та земельних ділянках

в с т а н о в и л а :

22 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ в натурі частки у домоволодінні та земельних ділянок.

Позов мотивовано тим, що позивачка та відповідачі є власниками земельної ділянки, площею 0,25 га та житлового будинку, розташованих в АДРЕСА_1, а також земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2. Кожному належить по 1/3 частини згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 1 червня 2011 року. Однак, розпорядитися на власний розсуд своєю власністю позивачка не може, оскільки відповідачі своїми діями чинять їй перешкоди в користуванні будинком та земельними ділянками.

Посилаючись на викладене з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила виділити їй в натурі належні частки у вказаному нерухомому майні і визнати за нею право власності на наступне майно:

- земельну ділянку площею 500 кв.м. у вигляді чотирьохкутника з розмірами сторін 9,56 х 52,3 х 9,56 х 52,3 м., яка розташована по АДРЕСА_2;

- земельну ділянку площею 833, 3 кв.м., в тому числі під житловим будинком - 56, 73 кв.м. та під двором й садом - 776, 6 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1;

- на 1/3 частку домоволодіння АДРЕСА_1 корисною площею 72,62 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м., загальною площею забудови 56,73 кв.м., яка складається з вбудованих приміщеннь першого поверху житлового будинку літ «А»: приміщення коридору 1-1 площею 4,9 кв.м., приміщення житлової кімнати 1-2 площею 15,8 кв.м., приміщення кухні 1-3 площею 3,5 кв.м., приміщення житлової кімнати 1-4 площею 16,9 кв.м., приміщення коридору 1-5 площею 4,7 кв.м., частина приміщення комори 1-9 площею 5,72 кв.м. (розміром 2,2 х 2,6 м), приміщення гаражу 1-10 площею - 21,1 кв.м., підвал літ. «а», будівля вбиральні літ. «Г» - цілком, будівля душу літ. «Д» - цілком, огорожі і споруди: ворота металеві № 2 - цілком, паркан цегляний № 3 - цілком, № № І, II, 4, 5, 6 - 1/3 частка.

Також, просила стягнути солідарно з відповідачів компенсацію втрати частки належного їй нерухомого майна за зменшену ідеальну частку внаслідок розподілу в розмірі 25 112 грн. 15 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 березня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Проведено розподіл земельної ділянки, розташованої в в АДРЕСА_2, загальною площею 0,15 га, виділено у власність ОСОБА_2 1/3 частку цієї земельної ділянки площею 500 кв.м. у вигляді чотирьохкутника, по всій довжині ділянки, з розмірами сторін 9,56 х 52,3 х 9,56 х 52,3 м, де одна сторона довжиною 52,3 м прилягає до ділянки ОСОБА_7 Проведено розподіл земельної ділянки, розташованої в в АДРЕСА_1, загальною площею 0,25 га, виділено у власність ОСОБА_2 1/3 частку земельної ділянки площею 833,3 кв.м., в тому числі: під житловим будинком - 56,73 кв.м., під двором та садом - 776,6 кв.м.

Поділено в натурі житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1, виділено у власність ОСОБА_2 частину будинку: корисною площею 72,62 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м., загальною площею забудови 56,73 кв.м., куди входять вбудовані приміщення першого поверху житлового будинку літ «А»: приміщення коридору 1-1 площею 4,9 кв.м., приміщення житлової кімнати 1-2 площею 15,8 кв.м., приміщення кухні 1-3 площею 3,5 кв.м., приміщення житлової кімнати 1-4 площею 16,9 кв.м., приміщення коридору 1-5 площею 4,7 кв.м., частина приміщення комори 1-9 площею 5,72 кв.м. (розміром 2,2 х 2,6 м), приміщення гаражу 1-10 площею - 21,1 кв.м., підвал літ. «а», будівля вбиральні літ. «Г» - цілком, будівля душу літ. «Д» - цілком, огорожі і споруди: ворота металеві №2 - цілком, паркан цегляний №3 - цілком, №№ І, II, 4, 5, 6 - 1/3 частка.

Зобов'язано ОСОБА_2 закласти дверні отвори між коридорами 1-5 та 1-6, влаштувати дверний проріз з приміщення гаражу 1-10 до приміщення комори 1-9; збудувати цегляну перегородку у вертикалі сходинкового маршу в приміщенні комори 1-9; перенести будівлі вбиральні літ.Г та душу літ.Д, з частини земельної ділянки, що виділяється співвласникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на частину земельної ділянки, що виділяється співвласнику ОСОБА_2 (будівлі вбиральні та душу є монолітним залізобетонним блоком без фундаменту).

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 компенсацію за зменшення ідеальної частки нерухомого майна в сумі 25112 грн. 15 коп., по 12556 грн. 08 коп., з кожного. Стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп., з кожного.

Рішення суду мотивовано тим, що для вирішення конфлікту між сторонами можливо провести розподіл домоволодіння та земельних ділянок згідно з висновком експерта №239 від 10 лютого 2013 року, який було виготовлено під час розгляду справи №2/1411/764/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про реальний поділ домоволодіння та земельної ділянки в якому передбачено єдиний варіант поділу будинку та земельних ділянок та про який позивачка зазначила в своїй позовній заяві.

В апеляційній скарзі представник відповідачів, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішенням суду, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не доведено можливість проведення виділу належній їй долі в спільній частковій власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, оскільки висновок експерта наданий позивачкою є неналежним доказом, а крім того, дозвільні документи органів місцевого самоврядування щодо можливості проведення перебудови та перепланування будинку не надані, що унеможливлює технічну можливість такої перебудови.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України ).

Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення суду зазначеним вимогам Закону не відповідає.

В силу положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2008 року (т. 1 а.с. 17).

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_8 (т. 1 а.с.16).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, зареєстрованого 3 травня 2006 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 88203515, земельна ділянка площею 0,25 га, що розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, належала ОСОБА_8 (т. 1 а.с.125-126).

Згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, зареєстрованого 26 жовтня 2004 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 95, земельна ділянка площею 0,15 га, що розташована в АДРЕСА_2, області з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, належала ОСОБА_8 (т. 1 а.с.123-124).

На підставі договору дарування 1/2 частини земельної ділянки від 20 грудня 2007 року та договору дарування 1/2 частини жилого будинку, посвідчених державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області, ОСОБА_9 подарував ОСОБА_8 1/2 частину будинку та земельної ділянки площею 0, 25 га, що розташовані в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.119-120).

Згідно даних комунального підприємства Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на весь будинок АДРЕСА_1: Ѕ його частина - в порядку спадкування за законом після смерті матері та Ѕ частина - відповідно до договору дарування.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 1 червня 2011 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/3 частку жилого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, а також на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,25 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8

Як вбачається з рішень Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2010 року і 22 березня 2011 року за ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було також визнано за кожним право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1, на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,25 га, розташованої в АДРЕСА_1, та на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,15 га, розташованої в АДРЕСА_2.

Між сторонами триває спір щодо порядку користування спадковим майном.

З технічного паспорту на будинок вбачається, що спірне домоволодіння складається з двоповерхового будинку літ. А-2.

Також до складу домоволодіння входять два сараї, душ, вбиральня, погріб та огорожі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав за можливе провести виділ в натурі належних позивачеві часток у спірному жиловому будинку, виходячи з висновку експерта № 239 судової будівельної експертизи, яка була проведена при розгляді цивільної справи №1411/2054/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про реальний поділ домоволодіння та земельної ділянки.

При цьому суд не звернув увагу на наступне.

Вимоги до порядку проведення судових експертиз викладені в Інструкції

про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Інструкція) та Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Методичні рекомендації), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу від 26 грудня 2012 року № 1950/5).

Підпунктом 2.2 Інструкції визначено обов'язок експерта особисто провести повне дослідження.

Згідно з підпунктом 5.6.1 розділу ІІ Методичних рекомендацій для вирішення питань щодо визначення технічної можливості розподілу (виділу частки; визначення порядку користування) об'єктів нерухомого майна (житлових будинків, квартир, об'єктів комерційного та промислового призначення) та надання варіантів такого розподілу експерту необхідно надати правовстановлюючі документи на об'єкт нерухомості, дані щодо часток співвласників, документ про приймання в експлуатацію об'єкта, матеріали технічної інвентаризації, дані щодо фактичного використання нерухомого майна.

В силу п. 2.3 Інструкції експерту забороняється самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

Як вбачається з ухвали суду про призначення експертизи по цивільній справі №1411/2054/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про реальний поділ домоволодіння та земельної ділянки від 22 червня 2012 р. та висновку експерта № 239 (т. 1 а.с. 18, 24-67), матеріали технічної інвентаризації експерту для дослідження не надавались, тоді як це є обов'язковим при проведенні будівельно-технічної експертизи, питання про надання можливих варіантів поділу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 судом не ставилося, але експерт на власний розсуд надав варіант поділу цієї земельної ділянки, крім того, як пояснила позивач, огляд об'єкту поділу - спірного жилого будинку експертом проводився лише зовні (через неможливість потрапити до приміщень будинку внаслідок перешкод, які чинили відповідачі).

Також, при зверненні з даним позовом, ОСОБА_2 заявляла клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи для визначення варіантів поділу жилого будинку та земельної ділянки за АДРЕСА_1, заяви про відмову від клопотання не подавала, але суд в порушення положень 222 ЦПК України таке клопотання не розглядав.

Приймаючи рішення по справі, суд не звернув уваги на вказані обставини, помилково вважав, що висновок експерта, виконаний у цивільній справі №1411/2054/12, є допустимим доказом, незважаючи на заперечення представника відповідачів щодо прийнятності в якості доказу висновку експерта № 239, який був виконаний у цивільній справі №1411/2054/12, не виконав вимоги ст. 12 ЦПК України та не роз'яснив відповідачам їх права надати суду висновок експерта або заявити клопотання про призначення судом експертизи.

Під час розгляду справи за клопотанням представника відповідачів, судом апеляційної інстанції, 10 липня 2018 року по даній справі ухвалою призначено повторну будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Миколаївської регіональної торгівельно-промислової палати - Лесків С.А.

На вирішення експерта поставлені питання: яка дійсна вартість будинку АДРЕСА_1, земельної ділянки, площею 0,25 га, розташованої за вказаною адресою, а також земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої по АДРЕСА_2 співвласниками яких є сторони по справі. Чи можливо технічно провести виділ в натурі належних ОСОБА_2 1/3 частин вказаного нерухомого майна., якщо виділ вказаної частки нерухомого майна можливий, розробити усі можливі варіанти відповідно до вимог нормативно-правових актів: наближених до ідеальних часток співвласників; за бажанням сторін; з урахуванням порядку користування, який склався між співвласниками.

29 грудня 2018 року на адресу Миколаївського апеляційного суду судовим експертом Лесків С.А. направлено висновок повторної експертизи № 125-080 від 11 грудня 2018 року (т. 2 а.с.83-142).

Згідно вказаного висновку ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1, площею - 193,4 кв.м. станом на момент дослідження складає 735 500 грн. Ринкова вартість земельної ділянки АДРЕСА_1 становить 147 250 грн., ринкова вартість земельної ділянки АДРЕСА_2 становить 91 200 грн.

Також, експертизою встановлено технічну можливість проведення поділу житлового будинку з господарськими будовами і спорудами по АДРЕСА_1 на самостійні ізольовані квартири, враховуючи планування, об'ємно-планувальні характеристики житлового будинку, інженерні комунікації, згідно ідеальних часток співвласників та наближених до ідеальних часток співвласників, у складі житлових і допоміжних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В.2.2-15-2005 «Будівлі і споруди. Житлові будинки. Основні положення» та визначено три можливих варіанти виділу в натурі частини житлового будинку з надвірними господарськими спорудами та земельних ділянок.

За першим варіантом висновку судової експертизи №125-080 від 11 грудня 2018 року по наближеному до ідеальної частки, запропонований експертом, для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонуються виділити власникам у житловому будинку літ. «А-2» необхідно: демонтувати та закласти дверний проріз між приміщеннями 1-5 в прим. 1-6, прим. 1-6 в прим. 1-7; пробити дверний проріз в перегородці з прим. 1-2 в прим. 1-2 в прим. 1-5, з прим. 1-4 в прим. 1-7.

Відповідно до другого варіанту висновку за бажанням співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 необхідно: демонтувати та закласти дверний проріз між приміщеннями 1-9 в прим. 1-6; пробити дверний проріз в капітальній стіні в прим. 1-7.

За третім варіантом висновку експертизи за бажанням співвласниці ОСОБА_2 необхідно: демонтувати та закласти дверний проріз між приміщеннями 1-5 в прим. 1-6; пробити дверний проріз в капітальній стіні в прим. 1-7.

Згідно висновку експертизи для проведення перепланування в запропонованих варіантах виділу 1/3 частини житлового будинку необхідно узгодження з компетентними органами у встановленому законом порядку

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Правовою підставою для звернення з позовом про виділ у натурі частки із майна є стаття 364 ЦК України.

Відповідно до положень статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Звертаючись до суду з позовом про виділ у натурі частки із майна позивач повинен довести (обґрунтувати) технічну можливість виділити частку, що зазвичай підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи, який за своєю змістовною сутністю може змінювати висновок компетентних органів, на які покладено функції у сфері контролю за порядком і безпекою здійснення будівництва.

Згідно роз'яснень викладених пунктах 6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Відповідно до положень статті 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Отже, отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування жилого будинку необхідне лише у випадку втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування у іншому випадку дозвільна документація не є необхідною.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17 травня 2005 року №76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Реконструкція об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Запропоновані у висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи №125-080 від 11 грудня 2018 року усі варіанти поділу нерухомого майна передбачають вручання у несучі конструкції (зовнішні та внутрішні стіни).

Допитаний у суді апеляційної інстанції експерт пояснила, що за варіантами виділу 1/3 частини будинку необхідно облаштовувати дверний проріз на зовнішніх та внутрішніх несучих стінах, що передбачає необхідність технічного обстеження будівельних конструкцій та розроблення проекту реконструкції, погодженого у встановленому законом порядку.

В силу положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи висновок повторної судової будівельно-технічної експертизи та пояснення експерта, судовою колегією сторонам було роз'яснено право подати до суду документи на виконання робіт з переобладнання та перепланування спірного жилого будинку. Однак, сторони відмовились звертатись до виконавчого органу з цим питанням, посилаючись на неможливість надати такий дозвіл у зв'язку з матеріальними труднощами.

Крім того, позивачка посилалася на те, що третій варіант експертизи, розроблений за її побажанням не передбачає втручання у несучі конструкції, оскільки у приміщенні 1-7 вже існує дверний проріз, а експерт помилково зазначила про необхідність його улаштування.

Між тим, з таким доводом погодитися неможливо, оскільки як пояснила експерт в суді апеляційної інстанції, в приміщенні 1-7 дверний проріз облаштований самовільно (не зазначений в технічній документації на домоволодіння) та без дослідження технічної можливості будівельних конструкцій.

Посилання ОСОБА_2 на виділ їй частини будинку та земельних ділянок відповідно до варіанту наданого нею висновку експертизи від 10 лютого 2013 року на увагу не заслуговують у зв'язку з обґрунтуванням наведеним вище.

Отже, враховуючи те, що за відсутності дозволу на переобладнання та перепланування спірного будинку, суд не вправі виділяти окремі частини будинку в яких передбачається перепланування та вручання в конструкції жилого будинку, не залежно від того якій стороні виділяються ці приміщення.

За такого, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо виділу їй в натурі частки у домоволодінні та земельних ділянках задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини, в своєму рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.п. 1,3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивачки на користь відповідачів підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 826,80 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, подану в їх інтересах ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ в натурі частки у домоволодінні та земельних ділянках - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційній номер платника податків НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_6, виданий Корабельним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 13 вересня 2001 року, місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2, паспорт серія НОМЕР_7, виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 30 квітня 1998 року, місце проживання за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3, паспорт серія НОМЕР_8, виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 30 вересня 2004 року, місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 судовий збір у розмірі 826,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Н.В. Самчишина

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.