ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-356/10Головуючий у 1-й інстанції Кузьменко І.О.
Провадження № 22-ц/817/959/19 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Чукля Д.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу № 2-356/10 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2010 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухваленого суддею Кузьменко І.О. -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2010 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (на даний час - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», далі - АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог зазначило, що 19 грудня 2005 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір № TEAWAK00270093, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 106117,52 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 18 грудня 2012 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 за договором застави від 19 грудня 2005 року передав у заставу належне йому на праві власності майно: автомобіль марки ВАЗ, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Посилаючись на те, що станом на 30 березня 2010 року у відповідача утворилася заборгованість 61481,57 грн позивач просив стягнути з ОСОБА_2 вказану заборгованість, звернувши стягнення на предмет застави.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2010 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 481,57 грн, звернувши стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ моделі 212300, року випуску 2005 , тип ТЗ легковий універсал-В, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_2 - шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, шляхом зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2010 року залишено без змін.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2013 року роз`яснено рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2010 року, ухвалене у цивільній справі №2-356/10 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, вказавши, що з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, належний відповідачу, а саме - автомобіль ВАЗ моделі 212300, року випуску 2005 , тип ТЗ легковий універсал-В, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_2 - шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, шляхом зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

13.03.2019 року ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2010 року, посилаючись на те, що суд вирішив питання про її права та обов`язки, оскільки вона є співвласником предмету застави.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 22.04.2019 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2010 року закрито.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.08.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 22.04.2019 року скасовано.

Передано справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначених норм процесуального законодавства право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 3 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 17 лютого 2016 року у справі № 6-76цс16.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі, якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що 19.12.2005 р. між ПАТ "Приватбанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №TEAWAK00270093, згідно з яким банк, з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля, що купується, надав кредит на загальну суму 106117,52 грн. з кінцевим терміном повернення 18.12.2012 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір застави рухомого майна №TEAWAK00270093 від 19.12.2005 р., згідно із яким передано у заставу банку автомобіль ВАЗ, модель 212300, 2005 року випуску, тип ТЗ легковий універсал-В, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 .

Позичальник ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 з 20 січня 1979 року, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 20.01.1979 року серія НОМЕР_5 (а.с.168) Тобто, отримання ОСОБА_2 кредиту, набуття у власність автомобіля та подальша його передача у заставу відбувались під час перебування позичальником у шлюбі із ОСОБА_1

Автомобіль ВАЗ, модель 212300 , 2005 року випуску, тип ТЗ легковий універсал-В, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.12.2005 року НОМЕР_7 (а.с167) є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 , будучи співвласником рухомого майна - спірного автомобіля, надала згоду на укладення позичальником кредитного договору № TEAWAK00270093 від 19 грудня 2005 року, одержання позичальником кредитних коштів та їх використання відповідно до умов зазначеного договору, а також надання у заставу банку будь-якого майна, що належить їй на праві спільної власності з позичальником, з метою забезпечення виконання зобов`язань по зазначеному кредитному договору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.08.2019 року зазначено, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що звернення стягнення на предмет застави, стосується прав, інтересів та обов`язків інших співвласників рухомого майна.

Згідно ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції помилково виходив з того, що автомобіль, який був предметом договору застави, належить ОСОБА_2 на праві власності та не врахував, що співвласником транспортного засобу, на який суд звернув стягнення, є ОСОБА_1 , не вирішивши питання щодо притягнення до її розгляду справи, хоча вирішив питання про її права та обов`язки.

Згідно із ст.41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість незалучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

Відповідно до ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції позбавлений прав щодо залучення до участі у справі осіб, яких не залучив суд першої інстанції (крім правонаступників), оскільки на стадії апеляційного провадження справа вже є розглянутою судом першої інстанції відносно тих осіб, склад яких сформовано у першій інстанції. Лише в цих межах апеляційний суд може перевіряти законність рішення суду першої інстанції ( ст.367 ЦПК України).

Відповідно до положень п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Оскільки судом першої інстанції ОСОБА_1 не було залучено до участі у справі, рішенням суду про звернення стягнення на спірний автомобіль порушено її права як співвласника майна, тому колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2010 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати. понесені ОСОБА_1 у розмірі 922 грн. 23 коп. за розгляд апеляційної скарги слід стягнути з АТ КБ "ПриватБанк".

Керуючись ст. 367, 368, 370, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову

акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) 922 грн. 23 коп. сплаченого судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2019 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Храпак Н.М.

Парандюк Т.С.