Провадження № 2/200/4004/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року. Суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Томаш В.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 «про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, домоволодінням за адресою: м. Дніпро, вул. Дегтярьова, буд. 25.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником зазначеного домоволодіння, в якому окрім нього також зареєстровані відповідачі, які є його далекими родичами. З 2004 року ОСОБА_2 не мешкає в спірному домоволодінні, ОСОБА_4 з 1978 року, а ОСОБА_3 взагалі ніколи не проживала, її особистих речей в домоволодінні немає, домоволодінням, як житловою площею вони не цікавляться, не приймають участі в його утриманні. Зазначає, що причиною не проживання відповідачів є те, що вони мають свої домівки та сімї. На теперішній час будь-які контакти з ними втрачені, їх місце знаходження позивачу наразі невідоме.

У звязку з викладеним просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м. Дніпро, вул. Дегтярьова, буд. 25.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачам було запропоновано надати відзив на позов, але відзиву на позов не надано.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суддя, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Дегтярьова, буд. 25, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.09.1998 р., виданого завідуючою Пятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 1-5150.

В спірному домоволодінні окрім позивача зареєстровані також відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується копією домової книги на домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Дегтярьова, буд. 25.

Відповідач ОСОБА_2 у спірному домоволодінні не проживає з 2004 року, відповідач ОСОБА_4 з 1978 року, а ОСОБА_3 взагалі ніколи не проживала, їх особистих речей в ньому немає, домоволодінням як житловою площею не цікавиться, не приймають участі в його утриманні, комунальні послуги не сплачують що підтверджується довідкою голови квартального комітету № 5 Бабушкінської районної ради ОСОБА_6 від 12.10.2018 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

Згідно ст. 391 ЦК України, позивач як власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні Його права володіння, користування та розпорядження своєю власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, створює позивачам перешкоди у володінні та розпорядженні спільним майном.

Відповідно до Конституції України та ст. 221 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 розяснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою».

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (постанова ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст.16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 більше як один рік відсутні за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим приміщенням не було, підстав для збереження за відповідачами права користування житловим приміщенням, передбачених ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України, не встановлено, реєстрація відповідачів у домоволодінні позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, у звязку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,4,11-13,81,209,265,268,274,280,282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, зареєстрованими за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратив право користування домоволодінням за адресою: м. Дніпро, вул. Дегтярьова, буд. 25.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя

Бабушкінського районного

Суду м. Дніпропетровська В.І. Томаш