Провадження № 2/760/1690/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Кривулько С.В.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

03.09.2018 позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 223 900,00 грн., 3 % річних річних - 19 479, 03 грн., інфляційні витрати - 5870,47 грн., а всього 249 200,00 грн.

В позові посилається на те, що 19.05.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 223 900,00 грн. Відповідно до даного договору, відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти у розмірі 223 900,00 грн. про що між сторонами була складена розписка. Датою повернення боргу є 19.06.2017.

Разом з тим, станом на 04.05.2018 відповідач свої зобов"язання не виконав та отримані в борг кошти не повернув, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач також посилаючись на вимоги ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача за період з 20.06.2017-04.05.2018 суму боргу у розмірі 223 900,00 грн. з урахуванням 3 % річних, що становить 19479,03 грн. та інфляційну складову - 5870,47 грн.

З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги.

03.09.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

04.09.2018 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 05.09.2018 в справі відкрито мпрощене провадження у справі.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 1 статті 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 19.05.2017 між позивачем та відповідачем укладено договір позики коштів на суму 223900,00 грн.

19.05.2017 позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 223900,00 грн., що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи.

Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Таким чином, наявність боргових розписок у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов'язання останнім не виконані.

За таких обставин, суд вважає, що боргова розписки від 19.05.2017 у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання відповідачем у позику від позивача коштів у розмірі 223 900,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та суму боргу у розмірі 223 900,00 грн. у визначений у договорі позики строк, тобто до 19.06.2017 позивачу не повернув.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості згідно договору позики від 19.05.2017 у розмірі 223 900,00 є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат , суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, згідно договору позики від 19.05.2017 та розписки від 19.05.2017 відповідач отримав кошти у борг у розмірі 223 900,00 грн. та зобов'язувався повернути позивачу вказану суму у строк до 19.06.2017, проте свої зобов"язання не виконала.

Таким чином, з 20.06.2017 відповідач вважається таким, що допустив прострочення виконання взятих на себе зобов"язань.

Стаття 625 ЦК встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити що є зобов'язанням і які зобов'язання є грошовими.

Частина перша статті 509 ЦК визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті).

Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов'язальними, а зобов'язання - грошовим.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем за договором позики від 19.05.2017, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 20.06.2017 по 04.05.2018, в порядку ст. 625 ЦК України, яка за розрахунком позивача складає 5870, 47 грн. (223 900,00 грн.: 100% * 3% : 365 днів * 319 днів прострочення = 5870, 47грн.) .

Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за період з 20.06.2017 по 04.05.2018, які за розрахунком позивача, який узгоджується з матеріалами справи та вимогами чинного законодавства складають 19479, 03 грн.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за договором позики від 19.05.2017 у розмірі 223 900,00 грн., 3% річних у розмірі 5870, 47 грн. та інфляційних витрат у розмірі 19479, 03 грн.

З огляду на викладене вище, позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2492,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст..ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_2) борг за договором позики від 19.05.2017 у розмірі 223 900,00 грн., 3 % річних у розмірі 5870, 47 грн., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 19479, 03 грн., судовий збір у розмірі 2492, 00грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.М. Букіна