У Х В А Л А

25 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 185/4396/17

провадження № 61-3658 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 15 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" (далі - ПрАТ "СТ "Іллічівське") про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 жовтня 2016 року за участі відповідача ОСОБА_2 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої його автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відповідно до статті 124 КУпАП.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 056/4/16 від 29 жовтня 2016 року, розмір шкоди технічних пошкоджень автомобіля НОМЕР_1 складає 32 899,43 грн.

Оскільки, ОСОБА_2 добровільно відмовляється відшкодовувати йому збитки, просив стягнути з останнього майнову шкоду в розмірі 32 899,43 грн, витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в розмірі 500,00 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн та судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 32 899,43 грн та витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в розмірі 500,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 32 899,43 грн та витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в сумі 500,00 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих вимог та дійшов висновку, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 15 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року в частині відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат скасовано та постановлено нове.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн франшизи.

В задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 32 899,43 грн. та витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в розмірі 500,00 грн відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове судове рішення про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ "СТ "Іллічівське" не пред'являв, зазначивши його в уточненій позовній заяві в якості третьої особи, чим скористався своїм правом на власний розсуд, а отже, розглядаючи позов, саме в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, апеляційний суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 32 899,43 грн та витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в розмірі 500,00 грн необхідно відмовити.

Також, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 1 000,00 грн франшизи, оскільки це передбачено полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8494111 від 04 травня 2016 року.

Крім того, апеляційний суд постановив своє рішення відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-76цс18.

15 лютого 2018 року ОСОБА_2. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 15 січня 2019 року та просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з розміру сплаченого судового збору, змісту судових рішень у справі заявлено позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 39 039,43 грн, що менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто справа є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 15 січня 2019 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко