Провадження № 22-ц/801/1060/2019
№22-ц/801/1058/2019
Доповідач:Стадник І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 рокуСправа № 127/29127/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Войтка Ю.Б., Панасюка О.С.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2019 року, повний текст якого складений 03 квітня 2019 року, та на ухвалу цього ж суду від 08 квітня 2019 року

в справі №127/29127/18 за позовом

ОСОБА_2 (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про зменшення розміру аліментів, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в міський суд з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням Замостянського районного суду Вінницької області від 30.11.2011 року з нього на користь ОСОБА_1 були стягнені аліменти в розмірі Ѕ частки від всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 07.11.2011р. і до досягнення дитиною повноліття на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На час звернення до суду з позовом в нього відбулись істотні зміни як в матеріальному так і у сімейному стані, зокрема, він перебуває в зареєстрованому шлюбі, за час якого народилось двоє дітей, які разом з дружиною перебувають на його утриманні, наявні кредитні зобов`язання, що утруднює виконання ним своїх аліментних зобов`язань у раніше визначеному розмірі.

Зважаючи на викладене, просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 листопада 2011 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.11.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, на 1/6 частку з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня вступу в силу рішення суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2019 року позовні вимоги задоволено. Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 листопада 2011 року, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.11.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, на 1/6 частку з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня вступу в силу рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 квітня 2019 року виправлено описку, допущену у вступній та резолютивній частині рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 26.03.2019 року в частині стягнення з відповідачки судового збору.

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями ОСОБА_1 І.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що позовні вимоги були пред`явлені до ОСОБА_1 , і при цьому в ході розгляду справи не було вирішено питання про заміну відповідача на належного. Крім того, судом першої інстанції всупереч вимог процесуального закону, замість ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат було внесено виправлення в рішення суду шляхом постановлення відповідної ухвали. Поряд з цим скаржник зазначила, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду не відповідає вимогам ч. 4 ст. 265 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 . - адвокат Дузь Ю.М. проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, як законне і обґрунтоване.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192100 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов таких висновків. Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

Прізвище дитини змінено із « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 », відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень (а. с. 71-73).

Згідно з рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 листопада 2011 року з позивача на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.11.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2014р. ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 (а.с. 74-75).

Довідкою №54 від 13.09.2018, виданої Київським міським пологовим будинком №5 підтверджено, що дохід позивача, який займає посаду лікаря акушера-гінеколога з березня по серпень 2018 року складає 9746,24 грн. (а.с. 32).

Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150) та конкретизовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 листопада 2011 року, з позивача на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.11.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

22 жовтня 2014 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 12).

Як вбачається зі свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , виданого 06 червня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьком є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_7 (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 , виданого 13 січня 2018 року Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , а його батьком є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_7 (а.с. 14).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що після ухвалення 30 листопада 2011 року судового рішення про стягнення аліментів відбулись зміни сімейного стану позивача, його майновий стан погіршився у зв`язку із понесенням витрат на новостворену сім`ю, у тому числі дітей, народжених в іншому шлюбі.

При цьому якщо на утримання дитини згідно з судовим рішенням позивач сплачуватиме половину від свого заробітку, це ставитиме у вкрай невигідне становище його дітей від іншого шлюбу, так як на їх утримання, а також утримання дружини й самого позивача, залишатиметься коштів менше, ніж встановлений законом прожитковий мінімум.

Отже позивач надав належні та допустимі докази щодо зміни його як сімейного, так і матеріального стану, що є підставою для зменшення розміру аліментів та задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що справу було розглянуто нібито щодо неналежного відповідача, а рішення суду недостатньо мотивоване, такий висновок суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, згідно протоколу судового засідання від 29 січня 2019 року, було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_10 про заміну даних відповідача, зазначено правильне її прізвище ОСОБА_1 (а.с. 84), що спростовує посилання про заявлення позову до неналежного відповідача та порушення порядку його заміни.

Належними сторонами в цивільному процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. За змістом статті 48 ЦПК України належним позивачем є особа, якій належить право вимоги, а належним відповідачем - особа, яка повинна відповідати за позовом. Помилкове написання прізвища відповідача в позовній заяві не змінює суті правовідносин між сторонами, оскільки від часу відкриття провадження у справі участь у справі брала саме відповідач ОСОБА_1

Що стосується доводів ОСОБА_1 про порушення порядку вирішення питання про розподіл судових витрат у справі, шляхом внесення виправлень в рішення суду, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.

Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його невірного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

З оскаржуваної ухвали від 08 квітня 2019 року вбачається, що судом першої інстанції було внесено виправлення лише в текст оголошеної вступної та резолютивної частини рішення.

Натомість, повний текст рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2019 року містить відомості про розподіл судових витрат у справі.

Посилаючись на порушення судом порядку вирішення питання про розподіл судових витрат, позивач не наводить підстав для визнання проведеного судом розподілу витрат таким, що не відповідає вимогам закону, не наводить заперечень, які б вказували на неможливість чи неправильність стягнення з неї судових витрат, а відтак вказане формальне порушення не вплинуло на правильний по суті розподіл судом судових витрат.

Враховуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги стосовно необхідності вирішення зазначеного питання шляхом ухвалення додаткового рішення суду, не є істотними підставами для скасування правильного по суті судового рішення.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2019 року та ухвалу цього ж суду від 08 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: Судді: І.М. Стадник Ю.Б. Войтко О.С. Панасюк