Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/443/18
Провадження № 2/480/109/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 травня 2019року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря Трифонової І.О., розглянувши в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності.

Свої вимоги обґрунтував тим,що вінперебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , з 28 серпня 2003року. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2009р. шлюб між ними розірвано. З Відповідачкою він познайомився у м. Мурманську, після чого вони стали проживати однією сім`єю починаючи з січня 1998р. Потім вони приїхали в Україну, спочатку проживали у брата позивача- ОСОБА_4 , а потім придбали квартиру і проживали окремо. Шлюб між сторонами не був зареєстрований, однак фактично вони перебували в шлюбних відносинах. Вели спільне господарство, дохід кожного був спільним, постійно допомагали один одному, фізично та морально підтримували, мали взаємні права та обов`язки подружжя, спільно купували речі, мали спільний бюджет та побут. 29 серпня 2002 р., за особисті кошти позивача, які він дав дружині, ОСОБА_5 , остання придбала у ОСОБА_6 садовий будинок (дачу) № НОМЕР_4 - з усіма господарськими та побутовими будівлями, спорудами та земельною ділянкою, що знаходиться в с. Кир`яківка Миколаївського району Миколаївської області у садово-виноградарському товаристві «Роднічок».На підставі вищенаведеного позивач просить суд встановити факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу,визнати майно спільною сумісною власністю та визнати право власності

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, при цьому подали суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали і просили задовольнити їх у повному обсязі, також просили розглядати справу за їх відсутності. Раніше у судовому засіданні позивач та його представник також підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася. Про дату та час слухання справи була повідомлена вчасно шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України; відзив не подавала.

Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши покази свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , надані у судовому засіданні, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 , перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , з 28 серпня 2003року.(а.с.10)

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2009р. шлюб між сторонами розірвано. 15 січня 2013 р. видане відповідне Свідоцтво про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 .(а.с.8;9)

29 серпня 2002 р., ОСОБА_5 ,був придбаний у ОСОБА_6 садовий будинок (дачу) № НОМЕР_4 - з усіма господарськими та побутовими будівлями , спорудами та земельною ділянкою , що знаходиться в с. Кир`яківка Миколаївського району Миколаївської області у садово-виноградарському товаристві «Роднічок». Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Лактіоновою С.А. за реєстровим № 2047.(а.с.11)

Зазначений будинок належав ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Кир`яківської сільської ради 20 червня 2002 р. та зареєстрованому у Миколаївському бюро технічної інвентаризації 21 червні 2002 р. за №101 (а.с.7)

Факт придбання зазначеного садового будинку із земельною ділянкою за особисті кошти позивача підтверджується розпискою, яку написаною власноруч ОСОБА_9 , яка отримала від ОСОБА_1 гроші за ділянку в СВТ «Роднічок» № НОМЕР_4, складену в присутності голови СВТ - Мерзлікіна Р.М. (а.с.12)

Допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також підтвердили те, що позивач ОСОБА_1 постійно проживав без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 починаючи з 1998 року,вів з нею спільне господарство,мав взаємні права та обов`язки подружжя, вони разом купували речі, мав спільний бюджет та побут.

Згідно абзацу 2 п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду Україени від 25 грудня 2013р. та відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їм спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю.

Правовими висновками викладеними в Постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі за № 6-135цс13 встановлено, що майно набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності , якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.З ст. 368 ЦК України, майно, за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися відносини, що притаманні подружжю.

Юридичне поняття шлюбу визначено в частині 1 ст.21 СК України, де вказано про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно із вимогами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Судом встановлено, доведено відповідними доказами та показами свідків, що спірне майно було придбано в інтересах сім`ї, а тому, за нормами СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому позивач має рівні права на володіння, користування та розпорядження цим майном.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю так само як і майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Тобто встановлено, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Оскільки беззаперечними доказами, поясненнями свідків, доведено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 1998 року до 28.08.2003 року ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.7,10,76,81,133,141,244,245,259,263-265,268,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації

шлюбу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт серія НОМЕР_3 ) з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з січня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ;РНОКПП НОМЕР_2 ;паспорт серія НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право спільної сумісної власністі подружжя на садовий будинок (дачу) № НОМЕР_4 - з усіма господарськими та побутовими будівлями , спорудами та земельною ділянкою, що знаходиться в с. Кир`яківка Миколаївського району Миколаївської області у садово-виноградарському товаристві «Роднічок».

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ;РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт серія НОМЕР_3 ) право власності на Ѕ частку - садового будинку (дачі) № НОМЕР_4 - з усіма господарськими та побутовими будівлями, спорудами та земельну ділянку, що знаходиться в с.Кир`яківка Миколаївського району Миколаївської області у садово-виноградарському товаристві «Роднічок».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт серія НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1762грн 00 коп.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Суддя М. М. Войнарівський

27.05.2019