справа №176/515/19
провадження №2/176/368/19
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.

при секретарі с/з Овчаренко О.Ю.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він є власником вищезазначеної квартири, яка придбана ним 16 жовтня 2009 року. Відповідачка є його колишньою дружиною та зареєстрована проживаючою у цій квартирі. Однак вона понад один рік фактично за вказаною адресою не проживає, не користується нею та не несе витрат по її утриманню. ЇЇ реєстрація у квартирі носить суто формальний характер. Реєстрація у квартирі відповідачки створює йому перешкоди у її користуванні, оскільки він змушений нести додаткові витрати за відповідачку при оплаті комунальних послуг, що змусило його звернутись з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 11 березня 2019 року було вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав з підстав викладених вище та просив її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених нею у відзиві на позов де зазначила, що з 06 березня 1993 року по 14 грудня 2017 року вона з позивачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, а тому квартира АДРЕСА_2 є їх з позивачем спільною власністю подружжя, оскільки придбана в період шлюбу. На даний час ніякої домовленості між ними щодо здійснення права на зазначену квартиру між нею та позивачем немає. Таким чином, на її думку вона з позивачем має рівні права на спірну квартиру і вирішення питання про визнання її такою, що втратила право користування житлом вважає незаконним та безпідставним. Також, відповідач ОСОБА_2 зазначила, що її проживання у зазначеній квартирі стало неможливим через поведінку позивача, який створив умови, за яких життя в даній квартирі для неї стало нестерпним.

У судовому засіданні відповідачка не заперечувала факт непроживання нею у квартирі та те, що вона не сплачує комунальні послуги за утримання квартири, однак зазначила, що у спірній квартирі є її речі, меблі, побутова техніка, придбані під час шлюбу.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 березня 1993 року по 14 грудня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого відділом РАЦС Жовтоводського міськвиконкому 06.03.1993 року, актовий запис №113 та рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу від 14.12.2017 року справа №176/1700/17. /а.с.12-13/

Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2009 року та витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно право власності на квартиру під АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 . /а.с. 14-16/

Згідно із довідкою про склад сім`ї, виданої відділенням реєстрації територіальної громади Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, у зазначеній квартирі окрім позивача, зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 /а.с.19/

У судовому засіданні також були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які лише підтвердили факт непроживання відповідачки у спірній квартирі, що не заперечувалось самою відповідачкою. При цьому суд оцінює критично пояснення свідка ОСОБА_3 , що спірна квартира набута позивачем у спадок та пояснення свідка ОСОБА_4 , що спірна квартира належала її з позивачем матері, оскільки джерело коштів для укладення даного договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2009 року не є предметом даного спору.

Відповідно до ч. 1ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного Кодексу України).

Згідно ч. 1ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Частина 1 статті 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Судом встановлено, що спірна квартира була придбана позивачем ОСОБА_1 у період шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , а тому вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку із чим відповідачка ОСОБА_2 не може бути позбавлена свого законного права користування цим нерухомим майном.

За таких обставин, суд вважає, що сімейним законодавством визнається презумпція режиму майна, набутого за час шлюбу як спільна сумісна власність подружжя, де частки подружжя є рівними.

Згідно з пунктом 34 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71,72,109,110,116 Житлового кодексу Української РСР.

Згідно з частиною 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, оскільки майно було придбане в період шлюбу та є спільним сумісним майном, відповідач, як співвласник (а не член сім`ї власника) не може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням незалежно від періоду відсутності.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 131, 141, 247, 263-265, 273, 280-282, 287, 288, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Повне найменування сторін.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Повний текст судового рішення складено 20.05.2019 року.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області К.А. Гусейнов