П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року місто Маріуполь

справа № 242/1936/19

провадження № 22-ц/804/2627/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Селидівського міського суду Донецької області у складі судді Хацько Н.О. від 30 липня 2019 року

в с т а н о в и в :

04 квітня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 травня 2006 року.

Позовна заява мотивована тим, що 24 травня 2006 року між Закритим акцінерним товариством Комерційним Банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.

Умови Кредитного договору відповідачем належним чином не виконуються і станом на 19 березня 2019 року заборгованість за кредитним договором становить 79 746 грн. 93 коп., з яких: 5 066 грн. 85 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 66 906 грн. 42 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 3 500 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. 00 коп.; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 3 773 грн. 66 коп. - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 79 746 грн. 93 коп. та 1 921 грн. 00 коп. - витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

03 вересня 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. Додана до позовної заяви копія анкети-заяви щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначена початкова сума кредитного ліміту, валюта кредиту базова відсоткова ставка за користування кредитом, тип кредитної картки «Універсальна», дата відкриття рахунку та номер кредитної картки тощо, підтверджує, що між сторонами укладено кредитний договір. Відповідачем отримана кредитна картка, яка використовувалась впродовж терміну своєї дії, тож позивач виконав усі свої обов`язки. Судом не перевірено розрахунок заборгованості та доводи позивача про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісію, отже визнав свої зобов`язання за угодою.

Щодо позовної давності, яку просила застосувати відповідач, позивач посилається на те, що строк дії картки № НОМЕР_1 , що отримана ОСОБА_1 , скінчився 30 червня 2016 року, а позивач звернувся до суду у березні 2019 року, тобто, в межах строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просила залишити рішення Селидівського міського суду Донецької області без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача Шишелова Н .В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки відповідачу 20 вересня 2019 року, причини неявки в судове засідання не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Шишелової Н.В., дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм цивільного права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 24 травня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Однак відповідач не виконував умови договору, тобто не сплачував кожного місяця обов`язковий мінімальний платіж, у зв`язку з чим виникла заборгованість за наданим кредитом в розмірі 79 746 гривні 93 копійок., яка складається з: 5 066 грн. 85 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 66 906 грн. 42 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 3 500 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. 00 коп.; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 3 773 грн. 66 коп. - штраф (процентна складова).

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згiдно з цiєю статтею ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг обслуговування після отримання позивачем від відповідача необхідних документів та Заяви, позивач проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідач дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і банк дає право відповідачу в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання кредитного Договору є прямою та безумовною згодою відповідача стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем (а.с. 25).

З наданої позивачем виписки по картковому рахунку встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами (розраховувалась кредитною картою, знімала гроші у банкоматі, поповнювала картку готівкою).

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості та виписками по картковим рахункам відповідача, останній раз ОСОБА_1 погашала кредит 21 листопада 2016 року в сумі 200 грн (а.с. 8, зворотня сторона).

Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 24 травня 2006 року станом на 19 березня 2019 року складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 5 066,85 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 66 906,42 грн., пеня за не своєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 3500 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 3 773,66 грн.

Враховуючи, що з 21 листопада 2016 року відповідач не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, позивач обґрунтовано відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов звернувся до суду з позовом про стягненням заборгованості в примусовому порядку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 24 травня 2006 року зазначена базова процентна ставка 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, не заявляв вимоги про стягнення відсотків, а просив стягнути заборгованість по тілу кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник, що ним не оспорюється), нараховані пеню та штрафи.

Примайючи рішення щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції зазначив, що позбавлений можливості прийти до висновку про задоволення позову, оскільки позивач ставить вимоги про стягнення простроченої заборгованості натомість на вимогу суду не надає більш детальний розрахунок посилаючись на технічні причини, що не дає можливості стверджувати про правильність наданого до суду розрахунку, з яким би погодився суд при задоволенні позову.

Крім того, на думку суду, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

В той же час, суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення нарахованої пені та штрафних санкцій, застосував положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки відповідач зареєстрована та мешкає у м. Селідове Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснююється антитерористична операція.

Таким чином, суд першої інстанції допустив суперечливі висновки щодо вирішення заявлених банком позовних вимог.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За вимогами пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення.

Суд першої інстанції зробив хибний висновок про те, що неможливо встановити розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, оскільки з наявних в матеріалах справи розрахунків, наданих позивачем, вбачається, що заборгованість за простроченим тілом кредита складає 5 066, 85 грн.

Факт отримання кредитного ліміту відповідач не спростовує. В наданій позивачем копії анкети-заяви ОСОБА_1 щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг зазначена початкова сума кредитного ліміту - 2 000, валюта кредиту - гривня, базова відсоткова ставка за користування кредитом - 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році, тип кредитної картки «Універсальна», дата відкриття рахунку та номер кредитної картки, що, підтверджує, що між сторонами укладено кредитний договір.

Відповідачем отримана кредитна картка, яка використовувалась впродовж терміну своєї дії, який сплинув 30 червня 2016 року, позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, що вбачається з наданої позивачем виписки руху коштів (а.с. 54-61).

Позивач звернувся до суду з позовом 04 квітня 2019 року, тобто в межах трирічного строку, оскільки кінцевим терміном повернення кредиту є 30 червня 2016 року, що відповідає строку дії картки, що спростовує заперечення відповідача про застосування строків позовної давності.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 066 грн. 85 коп. підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами.

В задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 66 906,42 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 3 500 грн, штрафу(фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 3 773,66 грн належить відмовити з огляду на наступне.

З наданого позивачем розрахунку (а.с.8-9) вбачається, що пеня банком нараховувалась з 1 липня 2015 року.

Проте 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року м. Селидове Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Селидове Донецької області.

Оскільки період нарахування пені визначений після 14 квітня 2014 року, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафів з відповідача не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі позову АТ КБ «ПриватБанк», сплатив судовий збір в розмірі 1 921 грн, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в розмірі 5 066, 85 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 122 грн. 05 коп.

При подані апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 881 грн. 50 коп., апеляційна скарга задоволено частково на суму 5 066,85 грн, тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 183,08 грн.

Таким чином на відшкодування витрат по сплаті судового збору з відповідача належить стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» 305 грн. 13 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 липня 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Стаханов Луганської області, ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, 0) заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 травня 2006 року у сумі 5 066 (п`ять тисяч шістдесят шість) гривень 85 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Стаханов Луганської області, ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, 0) понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 305 (триста п`ять) гривень 13 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

С.А. Попова