Справа № 206/1759/19
Провадження № 2/206/691/19
У Х В А Л А

08.05.2019року у місті Дніпрі суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Сухоруков А.О. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

23.03.2019р. позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, яка ухвалою судді від 16.04.2019р. була залишена без руху, як така, що не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:

- в позовній заяві не зазначено вірно найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; не зазначено повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) сторін, поштові індекси сторін, реєстраційні номери облікової картки платника податків сторін за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти сторін; не конкретизуваний зміст позовних вимог, а саме: не зазначено між ким необхідно розірвати шлюб; не викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не зазначено докази, що підтверджують вказані обставини; не зазначено інформацію щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; не додано до позовної заяви підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; не надано суду належний доказ сплати судового збору.

На виконання вказаної ухвали судді, позивач у передбачений ухвалою строк 07.05.2019р., було подано заяву про усунення недоліків.

Дослідивши отриману заяву на предмет усунення недоліків, визначених ухвалою судді, було встановлено таке.

Так, позивачем було подано уточнену позовну заяву, однак позивачем не була виконана вимога про надання оригіналу квитанції про сплати судового збору.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення, що відповідає пункту 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 (додаток № 2 до постанови).

Так відповідні документи (платіжні документи) мають подаватись до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору. Вказаний висновок суду, також, кореспондується із роз`ясненнями наданими у п. 26 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Отже, дослідивши нову редакцію позовної заяви, суддя приходить до висновку, що позивача не було усунуто недоліки в частині надання оригіналу квитанції про сплату судового збору.

Статтею 44 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав, і лише одним обов`язком - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати покладені на них процесуальні обов`язки.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ненадання позивачем оригіналу квитанції про сплату судового збору стало безумовною підставою залишення позову без руху, а також те, що станом на 07.05.2019, недоліки позовної заяви, не усунуті у відповідній частині, за таких обставин, позовна заява підлягає поверненню позивачу, що відповідає ст. 185 ЦПК України.

Вирішуючи питання щодо повернення позовної заяви, суддя також керувався практикою Європейського суду з прав людини, яка також, виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 185, 260, 264, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що за змістом ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Копію позовної заяви залишити в суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя А.О. Сухоруков