ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 654/2822/18 Головуючий у І інстанції Францішко Ю.В.
Номер провадження 22-ц/819/1526/19 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Бугрика В.В.

розглянувши у місті Херсоні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу адвоката Андруневича Віктора Миколайовича від імені ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області, ухваленого 26 липня 2019 року об 11 годині 06 хвилин у місті Гола Пристань під головуванням судді Францішка Ю.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Друга Херсонська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 03 грудня 2009 року між ним та ОСОБА_2 було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, за п. 1.1 якого остання взяла на себе зобов`язання до 03 грудня 2014 року укласти з позивачем договір купівлі-продажу 1/2 частини фотомагазину з кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» з відповідними складовими загальною площею 384,7 кв. м по АДРЕСА_1 , вказане зобов`язання ОСОБА_2 не виконала, у 2017 році позивач звернувся до Голопристанського районного суду Херсонської області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 переданих за попереднім договором грошових коштів, після чого 15 серпня 2017 року ОСОБА_2 подарувала належну їй 1/2 частину вказаного фотомагазину своїй дочці ОСОБА_3 , вважаючи, що ОСОБА_2 не мала права відчужувати належну їй частину спірного майна у зв`язку за наявністю зобов`язання за п. 3.1 попереднього договору від 03 грудня 2009 року, за яким зобов`язання по договору припиняються їх виконанням, посилаючись на власний інтерес щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 за виконавчим листом від 05 червня 2018 року про стягнення з неї 548401,54 гривні, що еквівалентно 20987,43 доларам США, та судових витрат у розмірі 6726,56 гривні за рахунок подарованого нею майна, оскільки інше майно у неї відсутнє, у позові просив визнати недійсним договір дарування 1/2 частини фотомагазину з кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , укладений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 15 серпня 2017 року Другою Херсонською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 1-1458 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вище вказане майно (індексний номер 36615449 від 15 серпня 2017 року) у відповідності до положень ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України у зв`язку з тим, що його зміст суперечить положенням цього Кодексу.

06 лютого 2019 року Андруневич В.М. від імені ОСОБА_1 доповнив підставу позову посиланням на фіктивність оспорюваного правочину у відповідності до ст. 234 ЦК України з посиланням на те, що спірний договір дарування було укладено між близькими родичами без наміру створити реальні наслідки та з метою приховати майно від звернення стягнення на нього за рішенням суду.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 січня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, постановлено накласти арешт на належну ОСОБА_3 1/2 частину фотомагазину з кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» літери «А» з літнім майданчиком та підсобним приміщенням літери «Б», мостіння № 1, загальною площею 384,7 кв. м по АДРЕСА_1 .

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено, скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 січня 2019 року.

В апеляційній скарзі адвокат Андруневич В.М. від імені Лігіновича О.В. з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову з підстав, що у ньому зазначені, в обґрунтування скарги покликався на те, що дійсно в ч. 3 ст. 635 ЦК України вказано, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняються, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення, однак в п. 3.1 попереднього договору також вказано, що зобов`язання, які виникли відповідно до цього договору, припиняються виконанням, здійсненим належним чином, чи заліком, проведеним відповідно до чинного законодавства, за ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, якщо щодо цього у відповідних актах не міститься заборони, вважає, що у даному випадку сторони частково відступили від положень актів цивільного законодавства та узгодили між собою строк дії своїх зобов`язань по цьому договору, що не суперечить актам цивільного законодавства, строки виконання зобов`язань за договором повністю узгоджуються з положеннями ст. 530 ЦК України, у випадку не укладення спірного договору дарування на майно було б накладено арешт і воно б було реалізовано з метою погашення боргу, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам у справі та чинному законодавству.

У відзивах на апеляційну скаргу, копії яких отримані представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Андруневичем В.М., адвокат Шишкіна І.В. від імені ОСОБА_2 та адвокат Зіновкіна О.П. від імені Габдуліної О.Г. вважали скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа не належить до категорії справ з ціною позову більше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, або до справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа судом апеляційної інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, за яким остання отримала в дар 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований Другою Херсонською державною нотаріальною конторою за № 1-1457.

Як вбачається з постанови Апеляційного суду Херсонської області від 05 червня 2018 року у справі № 654/2259/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів 03 грудня 2009 року між вказаними особами було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого сторони взяли на себе зобов`язання до 03 грудня 2014 року укласти договір купівлі-продажу вище зазначеного належного відповідачці нерухомого майна, проте такого договору до визначеної попереднім договором дати укладено не було.

Правовідносини з приводу укладення попереднього договору врегульовано ст. 635 ЦК України, за положеннями якої попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Таким чином, оскільки основний договір не був укладений до 03 грудня 2014 року, дія зазначеного попереднього договору припинилася, протилежна правова позиція сторони позивача з цього приводу є безпідставною, у тому числі і посилання на п. 3.1 попереднього договору, за яким зобов`язання по договору припиняються їх виконанням, оскільки таке твердження суперечить приведеним положенням ст. 635 ЦК України, крім того вказаний пункт попереднього договору не можна розглядати як строк його дії, оскільки таке твердження суперечить визначенню строку та терміну, приведеному у ст. 252 вказаного Кодексу, отже зазначений у позові попередній договір, який припинив свою дію, не виступав правовою перешкодою для укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірного договору дарування 15 серпня 2017 року.

Відповідно до ст. 234 ЦК України визнається судом недійсним фіктивний правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

На вимогу ст. ст. 12, 81 ЦПК України стороною позивача не було доведено наявності обставин, які б могли виступати об`єктивною стороною вчинення відповідачами фіктивного правочину 15 серпня 2017 року, наявні у матеріалах справи докази свідчать про протилежне - так, із позовом у справі № 654/2269/17 про визнання договору дійсним, вимоги якого в подальшому було змінено на стягнення грошових коштів, ОСОБА_1 звернувся до суду 08 серпня 2017 року, ухвала про відкриття провадження за цим позовом з направленням відповідачці копії позовної заяви була постановлена 21 вересня 2017 року, спірний договір дарування було укладено до цієї дати 15 серпня 2017 року та значно пізніше від дати 03 грудня 2014 року, коли мав був бути укладений основний договір, згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15 лютого 2019 року та від 07 березня 2018 року ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність 10 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 01 березня 2018 року, за витягом з реєстру платників єдиного податку від 19 березня 2018 року місцем провадження господарської діяльності останньої є місце розташування спірного майна, отже після вчинення спірного договору дарування наступили реальні правові наслідки для його сторін, що свідчить про відповідність їх внутрішній волі при його вчиненні зовнішньому її прояву.

Таким чином дії відповідачів при укладенні спірного договору дарування не мають ознак, передбачених ст. 234 ЦК України, вони не входять у суперечність із ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, вимоги заявленого позову не знайшли свого обґрунтованого підтвердження у судовому засіданні.

За приведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих посилань на норми права чи обставини у справі, які б могли бути підставою для задоволення її вимог, скаргу слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Андруневича Віктора Миколайовича від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, її повний текст буде складено 03 жовтня 2019 року і з цього дня протягом тридцяти днів на постанову може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик