_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/2965/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді Маломуж А.І.

за участю секретаря судового засідання Абухіної Н.Р.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

20.12.2018 року позивачка звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 20.12.2017 року між нею та відповідачкою укладено договір позики, відповідно до якого вона позичила відповідачці 16000 грн., а остання отримала зобов`язалась повернути борг до 26.12.2017 року. Однак, до цього часу вказана сума коштів їй не повернута, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості за договором позики в сумі 16000 грн боргу, 7,5 % , інфляційне збільшення та моральну шкоду.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04.02.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 21.03.2019 року відкрито провадження у вказаній справі.

У судове засідання позивачка не з`явилась, звернулася до суду з заявою, в якій просять розглянути справу у їх відсутність, уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 надала заяву відповідно до якої, позовні вимоги визнала частково, а саме суму основного боргу, індекс інфляції, 3% річних та моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Судом встановлено, що 20.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передала у борг грошові кошти у розмірі 16000, а позичальник - ОСОБА_2 , прийняла по 16000 грн. зобов`язалась повернути зазначені кошти позикодавцеві до 26.12.2017 року включно, що підтверджується договором позики від 20.12.2017 року.

Оскільки відповідач в обумовлений строк до 26.12.2017 року борг не повернула, у позивача виникло право їх стягнення в судовому порядку. Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 16000 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики надається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, наш посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, зазначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 вересня 2015 р. у справі № 6-369цс15).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий в позовній заяві розрахунок інфляції, суд погоджується з ним та зазначає, що сума інфляційного збільшення складає 2208 грн.

Як вбачається з матеріалів справи 3% річних позивачка стягнути не просить, а зазначає про стягнення 7,5 % річних, проте суд не погоджується з доводами позивача про те, що вона сама позичила кошти, щоб дати їх у борг під 7,5 %, оскільки в договорі позики, такий пункт не передбачений, а навпаки, зазначено, що борг підлягає поверненню без отримання відсотків.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду N 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди » від 31.03.1995 р., розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних і т.д.), які випробував позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно з пунктами 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 від час вирішення питання про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Вирішуючи дану позовну вимогу, суд, виходить з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача.

Суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу не повертала борг, змусив позивача витрачати свій час на юристів, що завдало їй незручності, додаткові витрати та непотрібні емоційні хвилювання, та враховуючи часткове визнання позову в частині моральної шкоди, суд виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку, що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки на думку суду саме цей розмір буде відповідати спричиненій позивачу моральній шкоді, а розмір шкоди в сумі 50 000 грн. з врахуванням фактичних обставин справи на думку суду є завищеним.

Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача

За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати понесені ним при подачі позову до суду, які складаються із судового збору у розмірі 207,31 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 526, 536, 530, 533, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , суму боргу за договором позики від 20.12.2017 року у розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , суму інфляційного збільшення у розмірі 2208 (дві тисячі двісті вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 207 (двісті сім) грн. 31 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 02.10.2019 року.

Суддя Маломуж А. І.