РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/4318/18

Провадження № 22-ц/4815/562/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2019 року, ухвалене в складі судді Кушніра О.Г., у справі № 562/4318/18,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 59140,98 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 січня 2011 року, яке звернуто до примусового виконання, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 350 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття, починаючи з 18 листопада 2010 року. Відповідач своїх зобов`язань по сплаті аліментів не виконував, внаслідок чого станом на 01 жовтня 2018 року допустив заборгованість у розмірі 59140,98 грн. Указана заборгованість виникла з вини відповідача, оскільки він був спроможний їх сплачувати вчасно, а тому з нього підлягає стягненню пеня у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 18232,76 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, а тому наявні підстави для нарахування пені.

Не погодившись з рішенням суду в частині визначення розміру пені ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в цій частині змінити та прийняти нове рішення, яким стягнути неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, що становить 59140,98 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги та поклав в основу судового рішення постанову Верховного суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, оскільки в той час діяла інша редакція ст. 196 СК України.

Скаржник звертає увагу, що ст. 196 СК України не обмежує нарахування пені на суму заборгованості тим місяцем, в якому не проводилося стягнення аліментів. Нарахування пені здійснюється на всю суму заборгованості починаючи з першого дня прострочення до дня ухвалення судового рішення. Таке нарахування не обмежується тим чи іншим місяцем виникнення заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване, просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 січня 2011 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 350 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття, починаючи з 18 листопада 2010 року.

Зазначене судове рішення перебуває на примусовому виконанні в Здолбунівському районному відділі ДВС ГТУЮ у Рівненській області.

Судом також встановлено, що відповідач здійснював сплату аліментів не в повному обсязі та нерегулярно, у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2018 року р. у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем зі сплати аліментів на утримання дітей у загальному розмірі 59140,98 грн.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою про розрахунок заборгованості, складеною державним виконавцем /а.с. 4/.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанцій урахував, що відповідач неналежно виконує покладений на нього статтею 180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки сплачує стягнуті з нього рішенням суду аліменти нерегулярно, та дійшов правильного висновку про наявність передбачених статтею 196 СК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів, однак врахувавши, що на утриманні у відповідача перебуває двоє малолітніх дітей, один з яких має важку хворобу нирок, стягнув пеню у розмірі 5000 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про необхідність обчислення розмір неустойки шляхом множення заборгованості зі сплати аліментів за один місяць на 1 % та кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, оскільки від висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року по справі №6-94цс15, Велика Палата Верховного Суду в подальшому відступила.

Так, частинами 1-2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Указаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц.

Встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів за період з січня 2017 року по листопад 2018 року становить 59140,98 грн.

Таким чином, розраховуючи загальну суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача в даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сума заборгованості по аліментам за кожний місяць підлягає множенню на 1% та на загальну кількість днів прострочення сплати відповідного платежу, а не на кількість днів місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Отже, загальна сума пені, яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача складає, за період з січня 2017 року по листопад 2018 року, 355158,42 грн.

Враховуючи, що внесені Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII зміни до статті 196 СК України щодо встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, на підставі частини першої статті 58 Конституції має зворотну дію в часі.

Таким чином, оскільки заборгованість з оплати аліментів почала виникати з 2011 року, а період прострочення сплати аліментів є значним, слід зазначити, що загальний розмір пені в даному випадку в силу ч. 1 ст. 196 СК України становитиме 100% суми розміру заборгованості по кожному місячному платежу зі сплати аліментів з січня 2017 року по листопад 2018 року в сумі 59140,98 грн, що в повній мірі відповідає позовним вимогам.

Відповідачем не наведено суду підстав (особливостей матеріального, сімейного стану тощо), у зв`язку з якими сума пені може бути зменшена.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції не виконано належний розрахунок пені за прострочення сплати аліментів та безпідставно застосовано постанову Верховного суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову на суму у розмірі 59140,98 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Крім того, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, який підлягав сплаті у судах першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 1762 грн.

Керуючись ст. ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 59140,98 грн. задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована по АДРЕСА_1 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 59140,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 1762 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 16 травня 2019 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.