Провадження №2/592/4660/19

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

04 жовтня 2019 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Алфьоров А.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаною заявою та просить суд: визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали заяви приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам викладених у ст. 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач ОСОБА_1 звернулася з вказаною заявою до суду, однак документ, який підтверджує його повноваження суду не надала.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 768 грн. 40 коп.

Позивачем ОСОБА_1 було подане клопотання про звільнення її від сплати судового збору у сумі 768 грн. 40 коп., у зв`язку з перебуванням її у відпустці по догляду за дитиною, ніде не працює, не отримує заробітної плати.

Статтею 8 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити його від сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вказаною нормою передбачено право суду, а не його обов`язок щодо відстрочення сплати судового збору, при цьому, статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 20.05.2010 р. у справі «Пелевін проти України», зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 р. у справі «Креуз проти Польщі» зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вищевикладене, оскільки заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 177 ЦПК України, її слід залишити без руху, запропонувавши позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути вищенаведені недоліки.

Роз`яснити позивачу, що у іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і повернеться позивачу.

Керуючись ст. ст. 185, 285 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини - залишити без руху, запропонувавши позивачу усунути вказані недоліки протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали та роз`яснити, що в разі їх не усунення заява буде вважатись неподаною.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Алфьоров