Ухвала

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 404/3068/18

провадження № 61-730ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 серпня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу БондарІрина Михайлівна, Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І. М., Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 серпня 2018 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. від 11 жовтня 2016 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів за вісім років п?ять місяців сімнадцять днів у сумі 30 067, 63 доларів США.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 серпня 2018 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року, стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 9 100 грн.

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», у якій воно, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскарження ухвал суду першої інстанції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, після їх перегляду в апеляційному суді (пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України), у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті «судом, встановленим законом», Верховний Суд встановив, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції є помилковим (Рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2012 року ТОВ «Фірма Верітас» проти України).

Ураховуючи те, що постанова апеляційного суду, прийнята за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не входить до переліку ухвал, які можуть бути предметом касаційного оскарження, у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити з вищенаведених підстав.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 серпня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель