Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 456/2463/15-ц

провадження № 61-31443св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2016 року у складі судді Янка Б. Я. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

(далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 18 серпня 2008 року укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 19 800 дол. США та зобов`язався повернути кредит у порядку і на умовах, зазначених в договорі, не пізніше 17 серпня 2018 року, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14 % річних.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором, між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 18 серпня 2008 року, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

У зв`язку із невиконанням позичальником зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, станом на 14 квітня 2015 року його заборгованість за кредитним договором становить 11 518,60 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 14 квітня 2015 року становить 263 569,05 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 9 075 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 207 654,45 грн; заборгованість за відсотками - 1 678,91 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 38 416,94 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 456,23 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 10 439,57 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 308,46 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 7 058,09 грн.

На підставі викладеного ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 518,60 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на 14 квітня 2015 року становить 263 569,05 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором від 18 серпня 2008 року в розмірі 11 518,60 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 14 квітня 2015 року становить 263 569,05 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 2 635,69 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено обставини, на які він посилався, обґрунтовуючи свої вимоги, а саме: наявність договірних відносин за кредитним договором та договором поруки, невиконання зобов`язань за цими договорами, а також доведено розмір заборгованості відповідно до її розрахунку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що позичальник порушив умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. Оскільки кредитні зобов`язання були забезпечені договором поруки, то боржник та поручитель відповідають як солідарні боржники за всією заборгованістю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що банк не мав права надавати кредит в іноземній валюті, оскільки законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Позивач не надав доказів, що він має право надавати кредит у дол. США. Крім того, суд не мав права ухвалювати рішення про стягнення боргу в дол. США.

За кредитним договором відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, зокрема щодо процентної ставки за кредитом.

Суди безпідставно стягнули заборгованість з поручителя за всіма черговими платежами, оскільки з часу несплати кожного з платежів, починається перебіг шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя. Банк пропустив визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк вимоги до поручителя щодо частини чергових платежів, тому порука в цій частини припинилася.

Доводи інших учасників справи

У вересні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що у позивача станом на час видачі кредиту були наявні ліцензія та дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, тому кредит обґрунтовано видано в іноземній валюті - дол. США. Позичальник порушив умови кредитного договору, забезпеченого договором поруки, тому відповідачі несуть солідарну відповідальність.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпні 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 18 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту про надання останній відновлювальної кредитної лінії в розмірі 19 800 дол. США.

Відповідно до пункту 1.1.1 цього договору надання кредиту здійснюватиметься окремими частинами зі сплатою відповідачем 14 % річних у розмірі та порядку, визначеному у додатку № 1 до цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості - 19 800 дол. США, у порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 17 серпня 2018 року.

Позичальник зобов`язався повертати кредит і сплачувати за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Відповідно до заяв про видачу готівки від 02 вересня 2008 року та від 20 серпня 2008 року банк видав ОСОБА_2 15 000 дол. США, оскільки кредит здійснювався окремими частинами.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором, між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 18 серпня 2008 року. Відповідно до умов договору поруки поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність відповідачів є солідарною.

Позичальник належним чином не виконав свої кредитні зобов`язання, тому відповідно до наданого банком розрахунку станом на 14 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 11 518,60 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на 14 квітня 2015 року становить 263 569,05 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 9 075 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 207 654,45 грн; заборгованість за відсотками - 1 678,91 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 38 416,94 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 456,23 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 10 439,57 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 308,46 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 7 058,09 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення в повному обсязі не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з пунктом 4.4 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7 (сплата процентів), 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Встановлено, що відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснила 21 листопада 2013 року,тому за визначенням пункту 4.4 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 18 лютого 2014 року.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за кредитом, суди попередніх інстанцій не врахували, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання (пункт 4.4 кредитного договору), та що з 18 лютого 2014 року у банка виникло право на звернення до суду з відповідним позовом до боржника та поручителя.

Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.4 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до 18 лютого 2014 року.

Встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з цим позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто у межах строку позовної давності.

Разом з тим, не можна погодитися з висновками судів в частині стягнення заборгованості за всіма платежами з поручителя.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Необхідно звернути увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника (пункт 6.2) не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

Як встановлено вище, в силу вимог пункту 4.4 кредитного договору з 18 лютого 2014 року настав строк виконання основного зобов`язання, проте банк протягом шести місяців не пред`явив вимоги до поручителя - ОСОБА_1 , тому в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з поручителя.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, пеня за порушення грошового зобов`язання нарахована з урахуванням указаних вище норм права та обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

При цьому судом першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, наведено розрахунок щодо задоволення грошової вимоги, досліджено його обґрунтованість та правильність з урахуванням умов кредитного договору та фактично сплачених позичальником коштів.

Разом з тим, боржник не спростував належними та допустимим доказами наданий банком розрахунок, власного розрахунку сум заборгованості за кредитним договором суду не надав.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що банк не мав права надавати кредит в іноземній валюті, оскільки на час виникнення між сторонами кредитних правовідносин у позивача була наявна ліцензія (витяг з якої знаходиться у матеріалах справи) на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема надання кредиту в іноземній валюті.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права, це порушення призвело до ухвалення незаконних судових рішень, то оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя ( ОСОБА_1 ) необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Разом з тим, оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення з боржника ( ОСОБА_2 ) заборгованості ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення в указаній частині необхідно залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів у цій частині не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська