Номер провадження: 22-ц/813/1574/19
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», філія «Інфокс водоканал»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2018 року у складі судді Поліщук І.О.,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інфокс» філія «Інфокс водоканал», просив суд зобов`язати ТОВ «Інфокс водоканал» філія «Інфокс водоканал» як виконавця послуг з постачання холодної води, провести у встановленому законом порядку прийняття до експлуатації та опломбування приладу обліку холодної води встановлений у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача провести перерахунок за весь період оплати за водопостачання по домоволодінню за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з затверджених норм водокористування на одну особу, без нарахування за водовідведення; зобов`язати ТОВ «Інфокс водоканал» філія «Інфокс водоканал» укласти зі споживачем ОСОБА_1 , затверджений постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року договір «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» щодо постачання води у належне йому домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на його користь 1 000 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому на праві власності належить домоволодіння під номером АДРЕСА_1 . Послуги з водопостачання з 2000 року йому надає ТОВ «Інфокс водоканал» філія «Інфокс водоканал». Позивач вказує, що протягом всього періоду водокористування він своєчасно та в повному обсязі оплачує спожиту послугу водопостачання.

Водопостачання відбувалося без приладу обліку, нарахування проводилося за нормами водокористування, затвердженими у встановленому порядку. У вересні 2016 року позивач звернувся до відповідача за дозволом про встановлення приладу обліку води у приватному будинку.

В телефонному режимі було повідомлено про необхідність сплати за послуги, а саме перелік робіт від розроблення проекту до опломбування та прийняття до експлуатації приладу обліку води.

Позивач сплатив суму - 820 гривень, однак до отримання позивачем проекту йому прийшло повідомлення від відповідача від 01.11.2016 року, що заборгованість позивача складає 1734,06 гривень.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з заявами про надання роз`яснень про причини виникнення цієї заборгованості, і тільки 07.03.2017 року надано відповідь що начебто 22.09.2016 року складено Акт обстеження №2205, яким виявлено підключення позивача до міської мережі водовідведення, а тому відповідач вважає, що має всі підстави нарахувати йому на оплату за водовідведення за останні три роки.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача щодо направлення до його будинку працівників для прийняття приладу обліку води та його опломбування. 02.03.2017 року до позивача прийшов представник відповідача, який повідомив що до його повноважень не входить опломбування та прийняття до експлуатації лічильника води, а він зобов`язаний повідомити позивача що поки не заплатить нараховану суму за водовідведення, лічильник не буде прийнято та опломбовано. Позивач наголошував, що відповідач без будь-яких підстав, доказів, обґрунтування вимагає від нього сплату за централізоване водовідведення, за три роки тобто за послугу яку він у позивача не замовляв та якою не користується. Будь-яких доказів у відповідача в обґрунтування його рахунків не має, тому позивач розцінює дії відповідача як зловживання монопольним становищем, як злочинне та безпідставне вимагання від нього грошей, як шантаж про повне відключення його від водопостачання, умисне порушення його прав як власника майна та споживача.

Такі дії відповідача тривалий час спричиняють йому моральну шкоду, яка проявляється у перебуванні позивача у стресі, переживань, образи від систематичного та безкарного порушення його прав, що призвело до його моральних страждань, які він оцінює на суму 1 000 000 гривень.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ТОВ « Інфоксводканал» філія «Інфокс водоканал» як виконавця послуг з постачання холодної води та водовідведення провести у встановленому порядку прийняття до експлуатації та опломбування приладу обліку холодної води встановлений у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , належному на праві власності споживачу ОСОБА_1 В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні інших вимог позову, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, крім того, зазначено, що оскільки позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обґрунтував визначення розміру заподіяної йому шкоди, тому правових підстав для задоволення позову в цій частині не має.

Зазначене рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 1 000 000 гривень оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_1

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про зміну судового рішення в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення, про задоволення позову. Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що суд першої інстанції неповно дослідив докази, невірно застосував норми матеріального та процесуального права та ОСОБА_1 наполягає на задоволення позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди

На апеляційну скаргу представниками ТОВ «Інфокс» надано відзив, якими вони заперечують проти задоволення апеляційної скарги. Вважають, що рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди в сумі 1 млн. гривень вважають безпідставними, тому відсутні правові підстави для задоволення цей частини позову.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

Справа переглядається в частині позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 млн. гривень.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.11.2018 року в складі судді Заїкіна А.П. відкрито провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.12.2018 року в складі суддів Заїкіна А.П., Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М. справу призначено до розгляду.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 21.01.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді Журавльова О.Г., Комлевої О.С., Кравця Ю.І.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

03.02.2017 року ОСОБА_1 як споживач послуг, що надаються ТОВ «Інфокс Водоканал» філією «Інфокс водоканал» звернувся з заявою до Управління водо збуту з заявою про прийняття водомірного вузла в експлуатацію.

09.02.2017 року начальником Управління «Водозбут» філії «Інфокс водоканал» повідомлено позивача, що прийняття водомірного вузла в експлуатацію буде проведено представниками Інспекції по контролю за водокористуванням та підключенням абонентів Управління «Водозбут» 01.03.2017 року. Додатково повідомлено, що прийняття в експлуатацію водомірного вузла буде проводитися із обстеженням мереж водопостачання та водовідведення на ділянці споживача (для встановлення відповідності їх проекту) та фото фіксацією. Повідомлено, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду», до обов`язків споживача води зокрема відноситься не перешкоджати здійсненню контролю за технічним станом інженерного обладнання». У зв`язку із цим попереджають про відповідальність, передбачену законодавством за не допуск працівників Управління «Водозбут» до обстеження мереж водопостачання та водовідведення. По особовому рахунку №0004273, відкритому на позивача, ОСОБА_1 , нарахування за послуги водокористування здійснювались з 01.11.2000 року за нормативами (нормами) споживання із розрахунку на 1-у особу без урахування водовідведення.

Листом №749-В вих. від 07.03.2017 року, начальник ТОВ «Інфокс» філії «Інфоксводоканал» управління «Водозбут» повідомив позивача, що нарахування за послуги водопостачання за особовим рахунком № 0004273 проводилися з 01.11.2000 року за нормами на одну особу без врахування водовідведення. На підставі акту обстеження від 22.09.2016 № 2205 за особовим рахунком № 0004273 зроблено перерахунок та проведено донарахування за послуги водовідведення за останні три роки. Станом на 01.03.2017 року на особовому рахунку № 0004273 після перерахунку значиться заборгованість в сумі 1930,74 гривень, яку необхідно оплатити. Для запобігання відключення послуги водовідведення необхідно до 28.03.2017 року надати узгоджену проектно-технічну документацію на водовідведення жилого будинку, оплатити заборгованість та переоформити договір на надання послуг про водопостачання та водовідведення.

Листом №К-51/2 від 22.03.2017 року, підписаним начальником ТОВ «Інфокс» філії «Інфоксводоканал» управління «Водозбут» ОСОБА_1 повідомлено, що на розгляді в Управлінні «Водозбут» перебуває заява від 03.02.2017 року № 47 щодо приймання в експлуатацію водомірного вузла. Для приймання вузла інженерам Управління необхідно попередньо провести обстеження всієї системи водозабезпечення на земельній ділянці, тобто перевірити систему водопостачання та систему водовідведення. Вказане необхідно для забезпечення у подальшому належного функціонування прибору обліку води.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду», до обов`язків споживача води зокрема відноситься не перешкоджати здійсненню контролю за технічним станом інженерного обладнання. Про проведення робіт по прийняттю в експлуатацію водомірного вузла із попереднім обстеженням мереж водопостачання та водовідведення, письмово повідомлено, однак провести вказані роботи 01.03.2017 року не виявилось можливим із-за технічних причин.

У листі вказується, що інженер Інспекції КВПА Управління «Водозбут» прибув за адресою абонента для проведення робіт 02.03.2017 року. В результаті обстеження зауважень щодо водопостачання не виявлено. Водовідведення здійснюється безперешкодно, однак встановити тип водовідведення (централізована мережа водовідведення або вигрібна яма) - не виявилось можливим. Повторне обстеження призначено на 10.03.2017 року.

Від підпису в акті та від його отримання, споживач відмовився. 10.03.2017 також вищезазначені перешкоди для обстеження можливого місця знаходження вигрібної ями, усунуті не були. Таким чином, не забезпечено доступ інженерів Управління «Водозбут» до повного обстеження мереж водозабезпечення належної ділянки. У зв`язку із цим, позивача викликано на засідання Технічної комісії Філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» на 17.03.2017 року з 11.00 до 15.00. Повідомлено, що комісією винесене рішення у зв`язку із здійсненням самовільного водовідведення, домоволодіння підлягає повному відключенню від систем водовідведення без додаткового попередження. У теперішній час Управлінням «Водозбут» вживаються заходи щодо виконання рішення Технічної комісії. Додатково повідомляють, що 22.09.2016 інженерами у ході інвентаризації встановлений факт підключення домоволодіння ( АДРЕСА_1 ) до централізованої системи водовідведення. У зв`язку із цим, були проведені донарахування за користування зазначеною послугою за строк позовної давності. Перепровірити факт підключення у теперішній час не виявляється можливим із-за незабезпечення доступу до мереж.

17.06.2006 року між ТОВ «Інфокс» в особі начальника служби «Водозбут» філіалу «Інфокс водоканал» ТОВ «Інфокс» ОСОБА_2 , діючого на підставі Положення про Філію «Інфокс водоканал» та довіреності з одного боку від 31.01.2006 року з одного боку та ОСОБА_1 укладено договір на послуги з водопостачання та водовідведення, відповідно до умов якого «Водоканал» надає послуги по подачі питної води по ГОСТ 2874-82 «Вода питна» «Абоненту» власнику домоволодіння АДРЕСА_1 .

02 березня 2017 року інженером ТОВ «Інфокс» філіалу «Інфоксводоканал» складено Акт № 517 з якого вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 абонент ОСОБА_1 проведено обстеження системи водопостачання та водовідведення жилого будинку №43для подальшого прийняття до експлуатації в/вузла згідно наданої проектно-технічної документації. В ході обстеження встановлено, що водопостачання жилого будинку здійснюється від мережі водопроводу 150 мм, що прокладений на території ділянки жилого будинку №43. Водопровідний ввід виконано з труб 20 мм, з точкою підключення у гаражі. Водомірний вузол встановлено в гаражі, згідно проекту. Водовідведення жилого будинку здійснюється безперешкодно (в міську мережу або у вигрібну яму) встановити не виявляється за можливе. Колодязь у точки підключення до міської мережі по АДРЕСА_1 відсутній. Зі слів абонента перед ділянкою жилого буднику АДРЕСА_1 вигрібна яма. На момент обстеження місце де розташована вигрібна яма засипано щебнем у зв`язку з чим перевірити наявність вигрібної ями у зазначених умовах не виявляється за можливе. Приймання до експлуатації водомірного вузла без повноцінного обстеження системи водовідведення не можливо, у зв`язку з чим абоненту необхідно надати доступ до підключення до міської системи водовідведення до вигрібної ями.

10 березня 2017 року інженером ТОВ «Інфокс» філіалу «Інфоксводоканал» складено Акт №527 з якого вбачається що 02.03.2017 року було проведено попереднє обстеження мереж водопостачання та водовідведення жилого будинку за адресою АДРЕСА_1 , однак провести повноцінне обстеження системи водовідведення не виявилося за можливе, оскільки абонентом не надано доступу до вигрібної ями, яка засипана щебенем. У зв`язку з вищевикладеними фактами ОСОБА_1 викликався на засідання технічної комісії.

Відповідно до ч. 3.4 договору на послуги водопостачання та водовідведення, укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем «Абонент» зобов`язується допускати працівників «Водоканалу» за умови пред`явлення службового посвідчення для контролю за показниками приборів обліку води, огляду внутрішніх мереж водопроводу та каналізації.

Згідно ДБН В 2.5-75:2013 Основні положення проектування «Каналізація зовнішні мережі та споруди» у п. 3.10 зроблено визначення вигрібної ями, вигріб - це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вигрібна яма є інженерною спорудою відноситься до зовнішніх мереж каналізації, а тому позивач ОСОБА_1 , як «Абонент» ТОВ «Інфокс» філіалу «Інфоксводоканал» не зобов`язаний відповідно до Умов Договору на послуги водопостачання та водовідведення допускати працівників «Водоканалу» за умови пред`явлення службового посвідчення для контролю за показниками приборів обліку води, огляду зовнішніх мереж водопроводу та каналізації.

Проте, зазначені обставини, всупереч доводів апеляційної скарги, не можуть бути підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 1000000 гривень з огляду на наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Пунктом 5 цієї ж постанови встановлено, що, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи те, що ані законом, ані договором не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також, згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів (в редакції до внесення змін Законом України від 19 травня 2011 року №3390-VI «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» ст. 711 ЦК України, відшкодування моральної шкоди можливо, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Приймаючи до уваги те, що позивачем не надано жодного підтверджувального документу щодо спричинення моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та такою шкодою не вбачається, а отже, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Належних доказів, які б спростували встановлені судом обставини, матеріали справи не містять та апелянтом не надані.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», філія «Інфокс водоканал» про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 23 травня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець