Справа № 206/4657/19
Провадження № 2-о/206/693/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.09.2019 Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Мороза К.Т.
заявника ОСОБА_1
представника заявника ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин,
І. Стислий виклад позиції заявника.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, заявник посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна бабуся ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина та заявник подала до державного нотаріуса Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою державного нотаріуса Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори від 02 липня 2019 року заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті померлої ОСОБА_4 , оскільки в неї відсутні на руках документи, що підтверджують родинні стосунки з померлою. Отримати свідоцтво заявнику необхідно для подальшого прийняття спадщини та належного оформлення відповідного спадкового майна. На підставі вищевикладеного, заявник просила встановити факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а саме те, що ОСОБА_6 являється внучатою племінницею (двоюрідною внучкою) ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заявник та її представник заперечували щодо залишення заяви без розгляду, оскільки на їх думку спір відсутній, так як спадщина відкривалася за законом.
Представник заінтересованої особи подав заяву, в якій просив цивільну справу розглянути без участі представника державної нотаріальної контори.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
04.09.2019 було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано з Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.01.2019, за результатами дослідження якої судом було поставлено на обговорення питання щодо залишення заяви без розгляду у зв`язку із наявністю спору про право.
Під час розгляду справи судом заслухано пояснення заявника, її представника, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
27.09.2019 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст правовідносин.
Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_7 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 двоюрідної баби ОСОБА_4 (а.с. 9, 52).
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , про що 03.01.2019 складено відповідний актовий запис № 18, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданий Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 10, 38).
13 серпня 1992 року ОСОБА_4 було складено заповіт, який зареєстровано в реєстрі за № 3-1729, згідно якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося вона заповіла Афанасьє ОСОБА_8 (а.с. 19, 41).
30 січня 2019 року ОСОБА_6 звернулася до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом та за заповітом (а.с. 37).
Згідно інформаційної довідки № 54936880 від 30.01.2019, ОСОБА_4 було складено:
1.заповіт, посвідчений 13.02.1992 Восьмої Дніпровської державної нотаріальної конторою, чинний, № в реєстрі 3-1729;
2.заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом 17.02.2003 Камеко Т.П., чинний, № в реєстрі нотаріальних дій 163;
3.заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом 11.09.2017 Камеко В.В., скасований за заявою 61390418, номер в реєстрі нотаріальних дій заповіту 1359, номер в реєстрі нотаріальних дій заяви про скасування заповіту 1471 (а.с. 43-44).
17 лютого 2003 року ОСОБА_4 було складено заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося вона заповіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 47).
11 вересня 2017 року ОСОБА_4 було складено заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося вона заповіла ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який був скасований згідно із заявою, справжність підпису на якій було засвідчено 17 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Камекою В.В., за реєстровим номером 1471 (а.с. 49, 50).
02 липня 2019 року ОСОБА_6 звернулася до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось на день смерті ОСОБА_4 , а саме: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 51).
ІV. Мотивована оцінка аргументів. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Частиною 7 ст. 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із п. п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
З системного аналізу вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у справі № 295/7536/17, постанова ВС від 22 травня 2018 року.
Отже, вирішуючи питання встановлення факту в межах порушених заявою питань, суд приходить до висновку, що рішення прийняте за результатами даної заяви, зокрема задоволення заяви та/або відмова у задоволенні заяви про встановлення такого факту безпосередньо пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Такого висновку суд передусім дійшов з огляду на таке.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У відповідності до положень ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
При складенні заповідачем декількох заповітів може мати місце їх «конкуренція», оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно.
Аналіз частини другої та третьої статті 1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що:
по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту;
по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у справі № 369/3186/17, постанова ВС від 26 червня 2019 року.
Таким чином, враховуючи наявність двох чинних заповітів та одного скасованого заповіту з приводу майна, яке належить ОСОБА_11 , суд приходить до висновку про наявність «конкуренції» заповітів та відповідно можливого спору між ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_10 , так як заповіт, який був складений ОСОБА_11 на ім`я заявника був скасований заповітом, який був складений на ім`я ОСОБА_14 , оскільки його було складено пізніше, а заповіт на ім`я ОСОБА_14 було скасовано заповітом на ім`я ОСОБА_10 , який в подальшому було скасовано заявою ОСОБА_11 .
Отже, в даному випадку підлягає з`ясуванню який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно та коло спадкоємців за заповітом та за законом, що має відбуватисяпід час розгляду справи в позовному провадженні із залученням всіх заінтересованих осіб.
Окрім цього, заявнику було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 двоюрідної баби ОСОБА_4 , хоча при цьому заявник зазначає, що в неї наявні всі документи, що підтверджують родинні стосунки з ОСОБА_4 , однак вони поганої якості.
Відповідно до ст. 55 та ст. 124 Конституції України, кожна особа має право на судовий захист своїх прав та законних інтересів, причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Виходячи зі змісту частини 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, може відбуватися оскарження нотаріальної дії, відмови у вчиненні нотаріальної дії або ж нотаріального акта.
Отже, в даному випадку наявний також спір про право з нотаріусом, а саме спір щодо постанови державного нотаріуса Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії
Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, суд якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, залишає заяву без розгляду, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подавати позов на загальних підставах.
Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
З огляду на встановлені обставини суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин за наявністю спору про право.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 293, 294, 260-261, 263, 315, 353 ЦПК України, -
Заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин - залишити без розгляду.
Роз`яснити заявнику та заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Повний текст ухвали складено 02.10.2019.
Суддя К.С. Маштак