Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 727/7193/16-ц

провадження № 61-4493 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2016 року у складі судді Смотрицького В. Г. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 січня 2019 року у складі колегії суддів: Яремка В. В., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 21 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено два договори про надання споживчого кредиту, за умовами яких ОСОБА_4 , як позичальник, отримала кредит у розмірі 113 000 доларів США (договір № 0) та 7 511 доларів 99 центів США (договір № 0) на строк до 20 лютого 2029 року з процентною ставкою 12,4 % річних кожний.

21 лютого 2008 року на забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року № 0 між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному договору про надання споживчого кредиту.

21 лютого 2008 року з метою забезпечення зобов`язань за вищевказаними договорами про надання споживчого кредиту між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2014 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнуто солідарно на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року № 0 у розмірі 119 602 долари 72 центи США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня

2014 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року № 0 у розмірі 7 511 доларів 99 центів США.

Зазначені судові рішення не виконано.

При проведенні виконавчих дій з примусового виконання вищевказаних судових рішень банку стало відомо, що ОСОБА_4 , як іпотекодавець, у порушення пункту 2.4.1 договору іпотеки, без згоди іпотекодержателя провела реконструкцію квартири АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, унаслідок чого предмет іпотеки було переобладнано у нежитлові приміщення - магазин промислових товарів та офісні приміщення № 4-1 - 4-7, загальною площею 68,30 кв. м.

На підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 грудня 2011 року за ОСОБА_4 оформлено право власності на зазначені нежитлові приміщення та отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 грудня 2011 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 травня

2012 року визнано мирову угоду, за умовами якої право власності на нежитлові приміщення - магазин промислових товарів та офісні приміщення 4-1 - 4-7, загальною площею 68,30 кв. м по АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_6 .

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 12 березня 2015 року ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 травня 2012 року скасована, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Проте, у період чинності ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 травня 2012 року нежитлове приміщення - магазин промислових товарів та офісні приміщення неодноразово відчужувалось. Останнім власником вказаного нежитлового приміщення є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року, укладеного з приватним підприємством «Ксенія Плюс».

Спірні нежитлові приміщення - магазин промислових товарів та офісні приміщення, загальною площею 68,3 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1 , не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створені з прив`язкою до вже існуючої заставленої нерухомості, з використанням її функціональних елементів, а тому у силу положень Закону України «Про іпотеку» та вищевказаного договору іпотеки є іпотечним майном.

ОСОБА_4 взяті на себе зобов`язання не виконувала, на вимоги банку не реагувала, унаслідок чого станом на 13 вересня 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 154 805 доларів 31 цент США, з яких: заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 93 704 долари 81 цент США, заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом у розмірі 61 100 доларів 50 центів США, пеня у розмірі 787 531 грн 90 коп. Станом на 13 вересня 2016 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № 0 становить 8 759 доларів 59 центів США, з яких: заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 4 945 доларів 08 центів США, заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом у розмірі 3 814 доларів 51 цент США, пеня у розмірі 65 694 грн 27 коп.

З урахуванням викладеного ПАТ «УкрСиббанк» просило суд звернути стягнення на нежитлові приміщення № 4-1 - 4-7, загальною площею 68,3 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_2 , встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 1 317 500 грн; з вартості реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за договорами про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року № 0 у розмірі 154 805 доларів 31 цент США, 787 531 грн 90 коп. та на підставі договору про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року № 0 у розмірі 8 759 доларів 59 центів США і 65 694 грн 27 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня

2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Звернуто стягнення на нежитлові приміщення № 4-1 - 4-7, загальною площею 68,30 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_2 Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 1 276 000 грн. З вартості реалізації предмета іпотеки задоволено вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року № 0 у розмірі 154 805 доларів 31 цент США, 787 531 грн 90 коп., з яких: 93 704 долари 81 цент США заборгованість за простроченим кредитом, 61 100 доларів 50 центів США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 233 221 грн 37 коп. пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 554 310 грн 53 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом; та за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року № 0 у розмірі 8 759 доларів 59 центів США та 65 694 грн 27 коп., з яких: 4 945 доларів 08 центів США заборгованість за простроченим кредитом, 3 814 доларів 51 цент США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 31 777 грн 39 коп. пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 33 916 грн 88 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 взяті на себе зобов`язання за спірними кредитними договорами від 21 лютого 2008 року належним чином не виконала, унаслідок чого утворилась заборгованість за цими договорами, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки. Нежитлові приміщення № 4-1 - 4-7, загальною площею 68,3 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1 , які ОСОБА_2 набув у власність відповідно до договору купівлі-продажу від 28 грудня

2012 року, є предметом іпотеки згідно з договором іпотеки від 21 лютого

2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк». Факт реконструкції квартири АДРЕСА_1 , предмета іпотеки, у нежитлові приміщення - магазин промислових товарів та офісні приміщення № 4-1 - 4-7, загальною площею 68,30 кв. м, по АДРЕСА_1, вищевказані обставини не спростовує. Отже, ОСОБА_2 набув права та обов`язки іпотекодавця за вищевказаним договором іпотеки від 21 лютого 2008 року.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 19 січня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2016 року скасовано, у задоволенні позовуПАТ «УкрСиббанк»відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» задоволена частково, рішення апеляційного суду Чернівецької області від 19 січня 2017 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Останньою постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 січня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2016 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки, оскільки факт невиконання ОСОБА_4 , як позичальником, зобов`язань за договорами про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року забезпеченими іпотекою підтверджено належними та допустимими доказами. Реконструкція квартири АДРЕСА_1 , предмета іпотеки, у нежитлові приміщення - магазин промислових товарів та офісні приміщення № 4-1 - 4-7, загальною площею 68,30 кв. м, по АДРЕСА_1 , вищевказані обставини не спростовує. Зміна власника спірного нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, не позбавляє ПАТ «УкрСиббанк», як іпотекодержателя, на задоволення своїх вимог за рахунок цього майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 727/7193/16-ц з Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2019 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року набув у власність спірне нерухоме майно, предмет іпотеки, проте банк своєї згоди на відчуження предмета іпотеки не надавав, а, отже, договор купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року є нікчемним, унаслідок чого до ОСОБА_2 право іпотекодавця не перейшло. Крім того, преюдиційними рішеннями суду з ОСОБА_4 вже було стягнуто заборгованість за спірними договорами про надання споживчого кредиту, що свідчить про те, що у банка припинилось право нараховувати передбачені договорами відсотки та пеню. Проте ПАТ «УкрСиббанк» було донараховано заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом та пеню після ухвалених судових рішень. При цьому посилається на відповідні правові позиції Великої Палати Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив

У квітні 2019 року ПАТ «УкрСиббанк» подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, ОСОБА_2 , до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набув статус іпотекодавця, тобто має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 лютого 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено два договори про надання споживчого кредиту, за умовами яких ОСОБА_4 , як позичальник, отримала кредит у розмірі 113 000 доларів США (договір № 0) та 7 511 доларів 99 центів США (договір № 0) на строк до 20 лютого 2029 року з процентною ставкою 12,4 % річних кожний.

21 лютого 2008 року на забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року № 0 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному договору про надання споживчого кредиту.

21 лютого 2008 року з метою забезпечення зобов`язань за вищевказаними договорами про надання споживчого кредиту між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2014 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнуто солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року № 0 у розмірі 119 602 долари 72 центи США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня

2014 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року № 0 у розмірі 7 511 доларів 99 центів США.

Зазначені судові рішення не виконано.

ПАТ «УкрСиббанк» вказувало про те, що при проведенні виконавчих дій з примусового виконання вищевказаних судових рішень банку стало відомо, що ОСОБА_4 , як іпотекодавець, у порушення пункту 2.4.1 договору іпотеки, без згоди іпотекодержателя провела реконструкцію квартири АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, унаслідок чого предмет іпотеки було переобладнано у нежитлові приміщення - магазин промислових товарів та офісні приміщення № 4-1 - 4-7, загальною площею 68,30 кв. м.

На підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 грудня 2011 року за ОСОБА_4 оформлено право власності на зазначені нежитлові приміщення та отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 грудня 2011 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 травня

2012 року визнано мирову угоду, за умовами якої право власності на нежитлові приміщення - магазин промислових товарів та офісні приміщення 4-1 4-7, загальною площею 68,30 кв. м по АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_6 . Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 12 березня 2015 року ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 травня 2012 року скасована, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У період чинності ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 травня 2012 року нежитлове приміщення - магазин промислових товарів та офісні приміщення неодноразово відчужувались. Останнім власником вказаного нежитлового приміщення є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року.

ПАТ «УкрСиббанк» зазначало про те, що ОСОБА_4 взяті на себе зобов`язання не виконувала, на вимоги банку не реагувала, унаслідок чого станом на 13 вересня 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 154 805 доларів 31 цент США, з яких: заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 93 704 долари 81 цент США, заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом у розмірі 61 100 доларів 50 центів США, пеня у розмірі 787 531 грн 90 коп., а станом на 13 вересня 2016 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № 0 становить 8 759 доларів 59 центів США, з яких: заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 4 945 доларів 08 центів США, заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом у розмірі 3 814 доларів 51 цент США, пеня у розмірі 65 694 грн 27 коп.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час вчинення таких дій вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитом така заборгованість указана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, пені.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц провадження № 14-154 цс 18.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на те, що ПАТ «УкрСиббанк», пред`явивши позови до ОСОБА_4 , як позичальника, до суду про стягнення заборгованості за спірними договорами про надання споживчого кредиту, які було задоволено заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2014 року та рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня 2014 року, банком було змінено строк виконання зобов`язань за цими договором, а тому відсутні правові підстави для нарахування передбачених цими договорами процентів та пені після дострокової вимоги і ухвалених судових рішень і до закінчення строку дії кредитного договору.

Отже, перш ніж звертати стягнення на предмет іпотеки, апеляційному суду слід вірно визначити розмір кредитної заборгованості, а оскільки зазначене потребує зясування фактичних обставин справи, оцінки та переоцінки доказів, що знаходится поза межами повноважень суду касаційної інстанції, то справа передається на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 січня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк