ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1026/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Богдан-Авто Донецьк на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Богдан-Авто Донецьк до Регіонального сервісного центру МВС в Луганській області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ТОВ „Богдан-Авто Донецьк звернулося до суду з позовом до Регіонального сервісного центру МВС в Луганській області, ОСОБА_1 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є власником автомобіля марки «Hyundai» модель Santa Fe DM 2.2 CRDi Top AT, кузов НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 . Після початку бойових дій на сході України в 2014 році автомобіль був захоплений незаконними збройними формуваннями, тобто вибув з володіння власника не з його волі. 07.10.2016 року позивач звернувся до правоохоронних органів з повідомленням про злочин, про що до ЄРДР були внесені відповідні відомості. Позивач з`ясував, що 10.09.2015 року вказаний автомобіль було поставлено на облік до ВРЕР-6 УДАІ м. Києва на підставі довідки рахунку на ім`я мешканця Донецької області ОСОБА_5 Андрія ОСОБА_6 , із присвоєнням державного номерного знаку НОМЕР_3 , і після цього декілька разів було змінено власника автомобіля. 07.04.2016 року автомобіль придбано за договором купівлі-продажу № 746/02/2344/2016 ОСОБА_1 , який в установленому законом порядку зареєстровано.

Посилаючись на те, що автомобіль було викрадено в позивача, отже, автомобіль вибув з володіння власника не з його волі, та наразі перебуває в незаконному володінні ОСОБА_1 , позивач вважає, що на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України має право витребувати автомобіль від добросовісного набувача.

Крім того, позивач вважає такою, що підлягає скасуванню, державну реєстрацію автомобіля за ОСОБА_1 , оскільки вона вчинена за фіктивними чи підробленими документами, відносно автомобіля, що розшукується правоохоронними органами у зв`язку з незаконним заволодінням.

Просив витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 автомобіль «Hyundai» модель Santa Fe DM 2.2 CRDi Top AT, кузов НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , на користь ТОВ «Богдан-Авто Донецьк», скасувати реєстрацію вказаного автомобіля.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2018 року залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заяву представника відповідача-1 ОСОБА_7 про допит свідка ОСОБА_3 залишено без задоволення, судове засідання відкладене до 05.11.2018 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ „Богдан-Авто Донецьк подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат.

Регіональний сервісний центр МВС в Луганській області надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить закрити апеляційне провадження у спарві та апеляційну скаргу залишити без задоволення.

ОСОБА_1 надала суду пояснення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності в нього на даний час права власності на спірний автомобіль, тому відсутні підстави для застосування ч.1 ст. 388 ЦК України та витребування у ОСОБА_1 автомобіля на користь позивача.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі дилерського договору № ДД0050 від 31.12.2011 року, укладеного між ТОВ «Хюндай Мотор Україна» та ТОВ «Богдан-Авто Донецьк», та додаткових угод до нього позивач ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» придбав транспортний засіб автомобіль марки «Hyundai» модель Santa Fe DM 2.2 CRDi Top AT, кузов № НОМЕР_1 , двигун № D4HBDU919204.

Придбання позивачем автомобіля підтверджується вантажно-митною декларацією № 125110004/2014/149646, податковою накладною № 442 від 05.02.2014 року, видатковою накладною № ХМ-0004720 від 20.02.2014 року, платіжними дорученнями № 7003 від 05.02.2014 року на суму 844,00 грн., № 144 від 05.02.2014 року на суму 390000,00 грн.

В подальшому, право власності на вказаний автомобіль на підставі заяви ОСОБА_2 № 71940725 від 10.09.2015 року було зареєстровано ВРЕР-6 УДАІ в м. Києві за ОСОБА_2 . Як випливає з наданих Регіональним сервісним центром в м. Києві на виконання ухвали суду про витребування доказів від 04.10.2018 року документів, до заяви № 71940725 від 10.09.2015 року, поданої ОСОБА_2 до вказаного ВРЕР, були додані, зокрема, такі документи: довідка-рахунок серії ААВ № НОМЕР_4 від 04.06.2015 року, видана ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» на ім`я ОСОБА_2 , вантажно-митна декларація № 125110004/2014/149646, акт приймання-передачі транспортних засобів, підписаний між ТОВ «Хюндай Мотор Україна» та ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» на підставі дилерського договору № ДДК-ХМРУ 50/11 від 01.09.2011 року, сертифікат відповідності на автомобіль, дилерський договір № ДДК-ХМРУ-50/11 від 01.09.2011 року.

З копій реєстраційних карток транспортного засобу, наданих РСЦ МВС в Луганській області випливає, що 02.04.2016 року спірний автомобіль ТСЦ № 1441 РСЦ МВС в Донецькій області був знятий ОСОБА_2 з обліку для реалізації із зазначенням права користування ОСОБА_3 .

05 квітня 2016 року ТСЦ № 1441 РСЦ МВС в Донецькій області була проведена реєстрація транспортного засобу за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2016 року № 1614/02/1441/2016/3.

На підставі заяви ОСОБА_1 № 89366136 від 12.04.2016 року територіальним сервісним центром № 4444 РСЦ МВС в Луганській області право власності на вищезазначений автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_1

З наданих РСЦ МВС в Луганській області документів судом встановлено, що реєстрація транспортного засобу була проведена на підставі таких документів: договору купівлі-продажу транспортного засобу № 746/02/2344/2016 від 07.04.2016 року, укладеного в Територіальному сервісному центрі № 2344 РСЦ МВС в Запорізькій області, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 24), висновку експертного дослідження від 13.04.2016 року № 13/156/365 експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і документів, що їх супроводжують Луганського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_8 , за яким номер кузова цього автомобіля не змінювався, бланк наданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серії НОМЕР_5 відповідає бланкам, які є в офіційному обігу; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 05.04.2016 року на ім`я ОСОБА_4

На час розгляду судом даної справи право власності на транспортний засіб автомобіль марки «Hyundai» модель Santa Fe DM 2.2 CRDi Top AT, кузов НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , зареєстровано за ОСОБА_1

ТОВ «Богдан-Авто Донецьк», вважаючи, що вказаний транспортний засіб неправомірно вибув з його законного володіння, просив суд витребувати його із незаконного володіння ОСОБА_1 та скасувати реєстрацію автомобіля.

За положеннями ст.ст. 319, 328 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 330, 387, 388 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно роз`яснень, викладених у пп. 21, 22, 23, 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі, коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України…У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбане за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужене на підставі наступних договорів.

Згідно ст. 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач може порушувати питання про захист його права власності на спірний автомобіль лише в тому випадку, якщо зможе довести доказами, що таке право йому належить, тобто, що він є власником майна.

Проте, позивачем такі докази суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що в судовому порядку жоден правочин, на підставі якого відчужувався спірний автомобіль, не визнано недійсним. Також відсутнє судове рішення, яким би встановлювався факт підробки документів, зокрема, і довідок-рахунків, або їх незаконне використання. Договори купівлі-продажу даного автомобіля є фактично виконаними, зокрема, і договір, за яким ОСОБА_1 придбала транспортний засіб у ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_1 сплатила за автомобіль визначену у договорі грошову суму, і автомобіль був їй переданий у власність.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено наявності в нього на даний час права власності на спірний автомобіль, тому в межах розгляду даної справи відсутні підстави для застосування ч. 1 ст. 388 ЦК України та витребування у ОСОБА_1 автомобіля на користь позивача, а тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Вирішуючи питання про скасування реєстрації автомобіля суд першої інстанції вірно застосував п. 40 Порядку № 1388, відповідно до якого зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду (абз. 1 п. 40 Порядку). У разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до відповідного органу досудового розслідування (абз. 3 п. 40 Порядку).

Судом вірно встановлено, що позивачем не вчинялось дій щодо зняття з обліку транспортного засобу, відповідна заява до РСЦ МВС в Луганській області позивачем не подавалась, що свідчить про передчасність даної позовної вимоги.

Встановлено, що позивач просив скасувати реєстрацію автомобіля за ОСОБА_1

Проте, позивачем не визначено, яким чином скасування реєстрації саме за останнім власником автомобіля поновить права позивача, адже до придбання автомобіля ОСОБА_1 він перебував у власності ще двох інших осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Богдан-Авто Донецьк залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2018 у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: