Справа № 219/114/19
Провадження № 2/219/963/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Азямова Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на грошову суму недоотриманої пенсії, що належала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що становить залишок невиданої пенсії в розмірі 42 772,78 грн., та зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі за текстом - Бахмутсько-Лиманське ОУ ПФУ Донецької області) виплатити позивачу зазначений залишок недоотриманої пенсії, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був чоловіком ОСОБА_1 та батьком відповідача ОСОБА_2 За життя померлого йому належала пенсія в розмірі 85 545,57 грн., яку він не отримав в Бахмутсько-Лиманському ОУ ПФУ Донецької області та яка увійшла до складу спадщини.

15.06.2018 року Першою бахмутською державною нотаріальною конторою видано позивачу свідоцтво про право на спадщину лише на 1/2 частку спадкового майна, оскільки відповідач ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав, що підтверджується записом в домовій книзі, а тому нотаріус вважає, що ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги, оскільки про відмову від спадщини він протягом встановленого строку не заявив.

Проте позивач вважає, що вона має право на всю спадщину, в той час, як ОСОБА_2 прав на спадщину не має, оскільки хоч і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично за місцем реєстрації не проживав з квітня 1999 року, а померлий фактично проживав, як внутрішньо переміщена особа, з 10.04.2014 року за адресою: АДРЕСА_2 , а з 01.05.2017 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Отже, оскільки ОСОБА_2 протягом стоку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 , він є таким, що не прийняв спадщину, а відтак позивач вважає, що є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлого ОСОБА_4 , проте неможливість нотаріального оформлення ОСОБА_1 спадкових прав на всю спадкову масу призвела до порушення її прав, з огляду на що вона вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, її представником - адвокатом Гуревичем М.Г. подано до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог ОСОБА_1

Відповідач Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання участь представника не забезпечив, в.о. начальника зазначеної установи Малаховою О. подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено про розгляд справи без участі представника відповідача. Згідно відзиву на позовну заяву представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач згідно свідоцтва про право на спадщину від 15.08.2018 року у серпні 2018 року отримала належну їй 1/2 частку недоотриманої пенсії у розмірі 42 772,79 грн., за другою часткою недоотриманої пенсії син позивача ОСОБА_2 не звертався, отже у Управління відсутні підстави для видачі частки недоотриманої пенсії (а.с. 49-50).

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одружились 29 грудня 1968 року, що вбачається копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 29.12.1968 року (а.с. 7).

Обставина того, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином позивача та її померлого чоловіка, визнається учасниками справи, у зв`язку з чим у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

27 липня ІНФОРМАЦІЯ_5 у смт. Софіївка м. Єнакієве Донецької області ОСОБА_4 помер, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 03.10.2017 року (а.с. 10).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2018 року, виданого державним нотаріусом Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шелларом В.Л., спадкоємцями майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1/2 частку спадщини та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/2 частку у спадщині, яка складається з грошової суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю на підставі довідки Пенсійного фонду України Бахмутське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області від 03.03.2018 року за № 3698/04, вартість спадкового майна - 85 545,57 грн. (а.с. 13).

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 05.07.1999 року (а.с. 8) та копії домової книги (а.с. 14-18) вбачається, що відповідач ОСОБА_5 з 06.08.1999 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 року - АДРЕСА_5 , де також був зареєстрований і померлий ОСОБА_4 , що вбачається з копії вищезазначеної домової книги та паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 20.10.1997 року (а.с. 23).

При цьому, згідно копії довідки від 22.12.2014 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення з 10.04.2014 року ОСОБА_4 перемістився з тимчасово окупованої території за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 20), а згідно копії довідки від 30.05.2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з 01.05.2017 року фактичне місце проживання ОСОБА_4 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 21).

Враховуючи, що станом на день смерті спадкодавця відповідач ОСОБА_2 був зареєстрованим з ним за однією адресою та відмову від спадщини у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, не заявив, нотаріальною контрою визнано ОСОБА_2 спадкоємцем першої черги та видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом лише на 1/2 частку у спадщині, що вбачається з копії листа № 641/01-16 від 13.04.2018 року (а.с. 12).

Станом на день розгляду справи відповідач ОСОБА_2 до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та до Бахмутсько-Лиманського ОУ ПФУ Донецької області за другою часткою недоотриманої пенсії в розмірі 42 772,79 грн., яка належала спадкодавцю, не звертався, що вбачається з копій відповідних листів завідувача Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шеллара В .Л . за вих. № 845/01-16 від 06.04.2019 року (а.с. 44) та в.о. заступника Бахмутсько-Лиманського ОУ ПФУ Донецької області Шуліпи Н.І. за вих. № 1037/Ф-02-01-09 від 10.10.2018 року (а.с. 22).

Згідно копії акту від 02.04.2018 року, складеного головою квартального комітету Карло-Марксовської селищної адміністрації Платоновим С.Д. в присутності сусідів: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 року АДРЕСА_5 , однак фактично з квітня 1999 року не проживає, оскільки знаходиться на заробітках у Російській Федерації (а.с. 19).

Даючи оцінку допустимості вказаного доказу, як документу, що виданий посадовою особою установи, діючої на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданого доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведене, а також ключове значення, яке має визнання права власності в порядку спадкування за законом на грошову суму недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю, для реалізації майнових та особистих немайнових прав позивача ОСОБА_1 , суд, як виняток, приймає до уваги наданий вищезазначений доказ.

Відповідно до частини 1 статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно частини 1 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Проте частиною 2 зазначеної норми встановлено, що члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до п.п. 3.21, 3.22 п. 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

При цьому, відповідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Даючи оцінку аргументу відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову через те, що у Управління відсутні підстави для видачі позивачу частки недоотриманої пенсії у зв`язку з тим, що позивач згідно свідоцтва про право на спадщину від 15.08.2018 року у серпні 2018 року отримала належну їй 1/2 частку недоотриманої пенсії, суд зазначає наступне. Так, факт отримання ОСОБА_1 належної їй 1/2 частки недоотриманої пенсії у розмірі 42 772,79 грн. нею не оспорюється. При цьому, згідно позовних вимог позивач бажає отримати 1/2 частку недоотриманої пенсії, яку фактично успадкував згідно свідоцтва про право на спадщину її син ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі та визнає позовні вимоги, у зв`язку з чим аргумент відповідача є неспроможним.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 хоч і був зареєстрованим на момент смерті зі спадкодавцем, однак фактично з ним не проживав, а позивач, яка єдина з кола спадкоємців у встановленому порядку прийняла спадщину після померлого ОСОБА_4 , набула право власності на всю грошову суму недоотриманої пенсії, що належала спадкодавцю, однак у зв`язку з неможливістю нотаріального оформлення спадкових прав позбавлена реалізувати своє право на отримання спадкового майна, прийнятого нею у встановленому порядку, суд, аналізуючи досліджені у судовому засідання обставини та докази у справі в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем ОСОБА_2 позову, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на грошову суму недоотриманої пенсії, що належала її померлому чоловіку.

В свою чергу, суд вважає доцільними відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, виплатити позивачу залишок невиданої недоотриманої пенсії, що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 42 772,78 грн., оскільки рішення суду про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на вказану грошову суму недоотриманої пенсії є підставою для здійснення її виплати.

Керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , право власності в порядку спадкування за законом на грошову суму недоотриманої пенсії, що належала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що становить залишок невиданої пенсії в розмірі 42 772 (сорок дві тисячі сімсот сімдесят дві) грн. 78 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.Є.Дубовик