Справа №521/5648/19
Провадження №2/521/2687/19
21 серпня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Коблової О.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Барвенко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості за аліментами, пені за прострочення сплати аліментів та інфляційних витрат,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості за аліментами, пені за прострочення сплати аліментів та інфляційних витрат.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.07.2011 року у справі № 2- 4736/11 присуджено стягувати з Відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно починаючи від 12.04.2011 року.
Втім в теперішній час позивач звернулась з даним позовом в суд, в якому просила збільшити розмір аліментів на утримання дитини до 2000,00 гривень щомісячно, а також стягнути заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 12 580,37 грн., інфляційні витрати 2 505,82 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 5 385,00 грн., що загалом складає 20 471,19 грн.
Позивач у судове засідання не з`явилась, позов підтримала, просила задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення сторін за суттю і підставами звернення в суд з відповідним позовом, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.07.2011 року у справі № 2- 4736/11 присуджено стягувати з Відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно починаючи від 12.04.2011 року.
Відповідно до розрахунку індексації аліментів всього за період з червня 2016 року по лютий 2019 року включно сума індексації склала 2 505,82 грн.
Згідно зі статтями 180 і 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батька, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання про присудження аліментів, в силу ст. 182 СК України, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судом звернуто увагу на той факт, що даних про працевлаштування та загальний доход відповідача не представлено.
У зв`язку з цим суд погоджується із обґрунтованістю визначення аліментів в даному випадку у твердій грошовій сумі та збільшення розміру аліментів суму.
Вирішуючи спір правовідносини, суд враховує обставини, які змінилися після встановлення розміру аліментів рішенням судом та вимогу закону про мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Тобто, доказами можуть бути будь-які дані, на підставі яких суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів саме з його вини.
Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Відповідно частини 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.
Суд приймає вищезазначений розрахунок заборгованості по аліментам, як належний доказ по справі, оскільки він не викликає сумніву у суду та не заперечується відповідачем по справі.
У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ч. 3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів, в тому числі у справах про стягнення аліментів, може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. 194-197 Сімейного кодексу України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження".
За змістом ч.3 статті 194 Сімейного кодексу України стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника на підставі статті 187 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч. 8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Факт наявності у відповідача заборгованості за аліментами та її розмір сторонами не оспорений.
З врахуванням наведеного, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження про стягнення аліментів, зі сплати яких і виникла ця заборгованість, тому дана вимога позивача є безспірною та задоволенню не підлягає, що є підставою для відмови в позові в цій частині.
Разом з тим, наявність заборгованості тягне за собою відповідальність за прострочення сплати аліментів, передбачену ст.196 Сімейного кодексу України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті.
У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.
Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.
При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.
Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.
Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).
Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16.03.2016 року по справі № 6-300цс16 та № 6-2589 цс15.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не виконуючи у повному обсязі своїх прав, як батька дитини, щодо її утримання, а також обов`язку громадянина України щодо виконання рішення суду, свідомо не сплачував аліменти у призначеному розмірі, ухиляючись від виконання рішення суду про стягнення аліментів.
Суд приймає до уваги розрахунок пені по аліментам здійснений позивачем.
Так, сума нарахованої неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів за період з 01.03.2018 року по 01.03.2019 року складає 5385,00 грн., виходячи з розрахунку, який зазначено в позовній заяві.
Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат, наданого стороною відповідача, відповідачем було фактично сплачено 5000,00 гривень за надання правничої допомоги у рамках розгляд зазначеної цивільної справи.
Також, судвважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору у розмірі 768,40 гривень.
Керуючись ст.ст.9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 211, 223, 247, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 288, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості за аліментами, пені за прострочення сплати аліментів та інфляційних витрат- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) інфляційні витрати у розмірі 2 505,82 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 5 385,00 грн.
Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.07.2011 року, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 гривень щомісяця з подальшою індексацією відповідно до закону.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Копію заочного рішення направити сторонам у справі.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.Д. Коблова