Справа № 450/727/18 Провадження № 2/450/264/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого - судді Кіпчарського М.О.,

за участю: секретаря судового засідання Микитів Н.С.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Пустомити в порядку

загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 ( відповідач 1), ОСОБА_5 (відповідач 2),

про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання недійсним та скасування реєстраційного посвідчення, визнання права власності в порядку спадкування на ѕ частин житлового будинку та земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

13.03.2018р. позивач звернулась до Пустомитівського районного суду з позовом до відповідачів, позов уточнила 30.08.2018р. та просить: визнати недійсними та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.02.1998 р. та реєстраційне посвідчення від 08.04.1998р., видані ОСОБА_6 на житловий будинок по АДРЕСА_1 ; визнати недійсними та скасувати чотири свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.2017 року, видані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожному на Ѕ частки житлового будинку та земельної ділянки площею 0,25 га, які знаходяться по АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності на дане майно; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на ѕ частини даного будинку та земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 1975 році помер її батько ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_2 ), спадкування майна якого повинно здійснюватись за законом, відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року. Спадкоємцями першої черги є дружина померлого ОСОБА_8 та його діти ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та вона - ОСОБА_1 .

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та вона на момент смерті ОСОБА_7 були з ним зареєстровані та проживали, які вступили в управління та володіння спадковим майном, тому вважаються такими, що прийняли спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_9 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складалася з Ѕ частини згаданого житлового будинку. За життя брат своїм майном не розпорядився, спадкоємців першої черги не було, тому спадкоємцями другої черги є його сестри ОСОБА_6 та вона - ОСОБА_1 .

19.01.1988 р. її сестра ОСОБА_6 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_9 , якій 16.02.1988 р. нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1 та яка 08.04.1988 р. зареєструвала за собою право власності на даний будинок.

Вважає, що її померлому брату належала лише Ѕ частина житлового будинку, тому ОСОБА_6 могла претендувати лише на Ѕ частину того, що належало брату, а це ј частина. При поданні згаданої заяви нотаріусу ОСОБА_37 зазначила, що крім неї немає інших спадкоємців, а відтак вважає, що остання ввела нотаріуса в оману.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її сестра ОСОБА_6 , після смерті якої синам померлої - відповідачам по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було видано, кожному з них, свідоцтва про право власності на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку та на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,25 га, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Посилаючись на ст.ст. 548,549 ЦК УРСР 1963 р., позов просить задовольнити.

05.04.2018р. по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

25.07.2018 р. відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали відзив на позов, який не визнають та в задоволенні якого просять відмовити. Позов вважають необґрунтованим та безпідставним, який поданий з пропуском трьохрічного строку позовної давності. При тому просять врахувати, що батько позивачки, а їх дід помер ще у 1975 році, а брат позивачки помер у 1987 році, про що позивачці було відомо. Спадщина, на яку претендує позивачка, відкрилася у 1987 році, однак позивачка на той час , а саме з 1969 року, була зареєстрована та проживала в іншому будинку - АДРЕСА_3 , та яка з 1969 року не вела спільного господарства у спірному будинку АДРЕСА_1 з її померлими батьками та братом.

Натомість, їх мати постійно доглядала та вела господарство у спірному будинку, і позивачці було відомо про відкриття та фактичне прийняття спадщини їх матір`ю після смерті брата у 1987 р. Тому просять застосувати строк позовної давності звернення до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримала поданий позов з зазначених в ньому мотивів, який просять задовольнити. Зазначила, що тривалий час проживала разом з батьками та братом у збудованому батьками у 1959 році однокімнатному будинку по АДРЕСА_3 . У 1964 році вийшла заміж, будинок по АДРЕСА_3 , в якому вона на даний час проживає з сім`єю , збудований нею після того, як вона вийшла заміж, та який знаходиться поруч будинку АДРЕСА_1 , але на протилежній стороні вулиці. Після смерті брата вона не зверталася у нотаріальною конторою з заявою про прийняття спадщини, так як вважала, що має право на спірний будинок та земельну ділянку, на якій той знаходиться. Сестра ОСОБА_6 проживала у м.Львові, якій після смерті брата вона дозволила проживати в будинку АДРЕСА_1 . Про те, що ОСОБА_6 приватизувала земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, вона не знала.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала позов її довірительки, який просить задовольнити повністю. Вважає, що після смерті батьків та брата ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння майном. Щодо місця реєстрації ОСОБА_1 з 1969 р. за адресою АДРЕСА_3 , то даний факт вважає помилкою. Зазначила, що при зверненні у нотаріальну контору ОСОБА_6 повідомила нотаріусу неправдиві дані щодо відсутності інших спадкоємців, і даний факт вважає правовою підставою для задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав повністю з підстав, зазначених у відзиві. Пояснив, що спірний будинок він успадкував разом з братом після смерті матері ОСОБА_6 та вважає себе законним власником будинку і земельної ділянки, так як їх мати повідомила нотаріусу правдиві дані.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні позов заперечила повністю з підстав, зазначених у відзиві. Крім того зазначила, що ОСОБА_1 не проживала в спірному будинку АДРЕСА_1 на час смерті її батька та брата, так як вийшла заміж та збудувала у 1975 році будинок АДРЕСА_3 , в якому з того часу і проживає зі своєю сім`єю. Про те, що брат позивачки помер у 1987 р., останній було відомо, однак вона не зверталася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини , тому така пропустила трьохрічний строк звернення до суду. Вважає, що позивачем не надано належних доказів , що вона після смерті батьків чи брата вступила в управління чи володіння спадковим майном. Пояснила, що спірний будинок дерев`яний, в якому на даний час ніхто не проживає і який не придатний для проживання , будинок фактично завалився.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що проживає у с.Скнилів поруч з ОСОБА_1 , з якою підтримує сусідські стосунки. Їй відомо, що спочатку ОСОБА_1 проживала з батьками та братом в дерев`яному будинку, яка у 1964 р. вийшла заміж, після чого стала будувати новий будинок по АДРЕСА_3 , в який перейшла жити в кінці 70-х - на початку 80-х років. Пам`ятає, що брат позивачки ОСОБА_12 , який останні роки життя хворів, помер у 1987 році, і на той час ОСОБА_1 вже проживала в новому будинку АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що з 1955 року проживає у с.Скнилів по сусідству з ОСОБА_1 , яка тривалий час проживала з батьками та братом, однак у 60-х роках почала будувати новий будинок. В останні роки життя ОСОБА_14 його доглядала сестра ОСОБА_1 , яка перейшла проживати в новозбудований будинок до смерті брата. Щодо майна, успадкованого сестрою позивачки ОСОБА_15 , то з цього приводу йому нічого невідомо, однак ОСОБА_1 скаржилась ще до смерті сестри ОСОБА_16 , що та одна приватизувала землю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що з 1975 року проживає постійно по АДРЕСА_4 , по сусідству з ОСОБА_1 , яка проживала з батьками до їх смерті, доглядала їх, а після доглядала брата ОСОБА_18 , який останні два роки перед смертю хворів. На даний час ОСОБА_1 проживає у новозбудованому будинку АДРЕСА_3 , в який перейшла проживати приблизно 15-20 років тому. Пам`ятає, що ОСОБА_19 у 1987 році, помер у старому будинку, а новий будинок АДРЕСА_3 на той час вже був з будований, однак не пам`ятає, чи ОСОБА_1 перейшла проживати в нього на той час. Він знав сестру ОСОБА_1 - ОСОБА_20 , яка проживала у Львові, яка до батьків приїздила інколи.

Свідок ОСОБА_21 , допитаний в судовому засіданні показав, що відповідачів ОСОБА_22 та ОСОБА_23 знає з дитинства та підтримує дружні стосунки з їх родиною. Разом з відповідачами він ще з дитячих років, приблизно з 1970-71 року, часто їздив у с.Скнилів , де мати відповідачів ОСОБА_24 утримувала старий будинок невеликих розмірів, приблизно 4х4 метри, та обробляла біля будинку земельну ділянку. Зі слів матері відповідачів йому відомо, що той будинок вона успадкувала після смерті батьків. Зокрема, остання розповідала, що її батьки віддали одну земельну ділянку своїй дочці ОСОБА_25 , на якій та збудувала новий будинок, та в якому проживала зі своєю сім`єю. А старий будинок та земельну ділянку біля даного будинку, батьки віддали ОСОБА_27 та її брату ОСОБА_28 . Пам`ятає, що приблизно у 1972 -1976 роках ОСОБА_29 вже проживала зі своєї сім`єю в новозбудованому будинку, який знаходиться вище старого будинку, та яка вела своє окреме господарство. Також пані ОСОБА_24 йому розповіла, що спадщину вона оформила на своє ім`я, і з цього приводу між нею та її сестрою ОСОБА_30 не було будь-яких непорозумінь. Так як він часто бував у с.Скнилів, тому бачив, що приблизно з 1975-1976 років ОСОБА_29 на городі біля старої хати не працювала, його утримувала пані ОСОБА_24 , в чому їй він допомагав неодноразово. Також він ніколи не бачив, щоб ОСОБА_29 проживала в старому будинку з батьками.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Конституцією України ( статті 3,21,24,55, 129 ) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадянина захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства. До основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм , правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зважаючи, що спадщина після смерті батьків та рідного брата позивачки відкрилася до 2004 року , на спірні правовідносини поширюються положення ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР 1963 року, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У відповідності до ст.530 ЦК УРСР 1963 року, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують в рівних частках брати і сестри померлого, а також дід і бабка померлого(друга черга).

Судом встановлено, що ОСОБА_31 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с.Скнилів, її батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_32 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ( т.1 а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про одруження, ОСОБА_33 та ОСОБА_34 15.02.1964 року уклади шлюб у с.Скнилів, після реєстрації шлюбу ОСОБА_34 присвоєно ОСОБА_34 ( т.1 а.с.11).

З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру місця проживання, а також паспорта громадянина України , місце проживання ОСОБА_1 з 13.03.1969 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 ( т.1 а.с.8-9, 236-237).

Дана інформація щодо часу та місця реєстрації ОСОБА_1 підтверджена повідомленням ГУ ДМС України у Львівській області від 22.01.2019р. ( т.2 а.с.9-10).

З копій свідоцтв про смерть серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 слідує, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у с.Скнилів( т.1 а.с.12,144).

Згідно Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження та Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у с.Скнилів, його батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_32 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Скнилів ( т.1 а.с. 15-16).

У відповідності до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження та Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, ОСОБА_36 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 у с.Скнилів, її батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_32 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Львові ( т.1 а.с. 21-22).

Як слідує з довідки №4, виданої виконавчим комітетом Скнилівської сільської ради Пустомитівського району 13.01.1998 р., за ОСОБА_9 рахувався житловий будинок на праві особистої власності і зареєстрований в по господарських книгах сільської ради за №266, 1987р. ( т.1 а.с.59-61).

З довідки №8 , виданої виконавчим комітетом Скнилівської сільської ради Пустомитівського району 10.01.2018 р. слідує, що згідно по господарських книг, житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 до дня смерті /ІНФОРМАЦІЯ_9. / ОСОБА_7 , а потім рахувався за ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с.253).

Як слідує з копії спадкової справи №15/88, заведеної після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_6 звернулася у Пустомитівську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті її померлого брата ОСОБА_9 , якій 16.02.1988 року нотаріусом Пустомитівської Державної нотаріальної контори видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_9 - однокімнатний житловий будинок житловою пл. 36 кв.м,, що знаходиться у с.СкнилівПустомитівського району ( т.1 а.с.54-63).

З копії спадкової справи №225/2014 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 слідує, що 26.12.2014р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися у Сьому Львівську державну нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини після смерті їх померлої матері ОСОБА_6 , кожному з яких 10.02.2017 року видано по Свідоцтву про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку та по Свідоцтву про право на спадщину за законом на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:002:0634, які розташовані по АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.64-103).

Як слідує з копії Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_6 від 22.06.2001 року, Технічного паспорту та поверхового плану, житловий будинок

АДРЕСА_3 загальною площею 83,7 кв.м, 1975 року побудови, належить ОСОБА_1 на праві власності (т.1 а.с.221-225, 245-246).

Згідно повідомлення обласного комунального підприємства «БТІта ЕО», станом на 29.12.2012 року будинок АДРЕСА_3 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на будинок від 22.06.2001 р., згідно рішення виконкому Скнилівської сільської ради від 15.02.2001 року. А будинок АДРЕСА_4 , зареєстрований за ОСОБА_37 згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом ( т.1 а.с.241).

Рішенням №18 виконкому Скнилівської сільської ради від 12.04.2001 року, ОСОБА_1 дозволено експлуатацію житлового будинку, збудованого в 1978 році без належно оформлених документів, який знаходиться в АДРЕСА_3 ( т.1. а.с. 242).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №565355, виданого 20.12.2005 року на підставі рішення Скнилівської сільської ради від 16.11.2004 року, ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 0,2217 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована у с.Скнилів ( т.2 а.с.11).

З будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_7 ( в якій значиться виправлення на НОМЕР_7), яку позивач надала суду слідує, що така розпочата у 1959 році, в якій значаться зареєстрованими батьки позивачки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їх син ОСОБА_9 , позивачка ОСОБА_34 , а також чоловік , діти позивачки та інші особи.

( т.1 а.с.269-277).

Як пояснила позивач ОСОБА_1 , в дану будинкову книгу заносилась реєстрація осіб, які проживали як в будинку АДРЕСА_8 . Окремо на кожний будинок будинкова книга не заводилась.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Стаття 549 ЦК УРСР 1963 року передбачає дії, які свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У відповідності до частини 2 ст.553 ЦК УРСР 1963 року вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Таким чином судом встановлено, що батько позивачки ОСОБА_7 являвся власником будинку по АДРЕСА_3 , після смерті якого даний будинок успадкував його син ОСОБА_38 , що підтверджується вище зазначеними довідками Скнилівської сільської ради №4 від 13.01.1988 р. і №8 від 10.01.2018 р. ( т.1 а.с.59,253).

Відповідно, ОСОБА_9 до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_10 року, являвся одноосібним власником спірного будинку АДРЕСА_4 , і дане його право власності ніким не оспорювалось як за життя останнього, так і на час прийняття даного рішення.

Твердження позивача про те, що після смерті батьків, а потім брата вона прийняла в порядку спадкування за законом належну їй частку у спірному майні, нічим не підтвердженні. Зокрема, позивач не надала належних доказів щодо можливого фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, а також не зверталася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, як цього вимагає ст.549 ЦК УРСР 1963 року, на яку позивач посилається як на правову підставу для задоволення позову.

При тому судом враховано, що на час смерті спадкодавця ОСОБА_7 , позивачка не проживала з ним разом. Дані обставини підтверджені наступними дослідженими в судовому засіданні доказами: показами вище зазначених свідків; даними щодо місця реєстрації позивачки з 1969 року за адресою АДРЕСА_3 ; копією свідоцтва про одруження за 1964 рік; довідкою Скнилівської сільської ради №4 від 13.01.1988р.

В даному випадку судом враховано також, що збудований у 1959 році спірний будинок АДРЕСА_1 складається із однієї житлової кімнати та кухні, загальна площа якого 38,9 кв.м., житлова -17,4 кв.м ( т.1 а.с.85), в якому, як встановлено безспірно, проживали батько, мати та брат позивачки до їх смерті, відповідно до 1975, 1981 та 1987 років.

Разом з тим, сім`я позивачки складалася з п`яти осіб, зокрема , позивачка у 1964 році вийшла заміж за ОСОБА_33 , у них народилися діти, а саме: у 1964 році - донька ОСОБА_39 , у 1968 році - донька ОСОБА_40 , у 1971 році - син ОСОБА_41 . Позивачка після одруження ( після 1964 року) почала будувати будинок АДРЕСА_3 , який станом на 1978 рік був збудований, та в який, як встановлено судом, вона приблизно в цей же період перейшла проживати з сім`єю із п`яти чоловік.

Тому твердження позивачки про те, що на день смерті брата ОСОБА_9 (1987 рік) вона проживала разом з ним, суд ставить під сумнів, адже при наявності станом на 1978 рік збудованого житлового чотирьох кімнатного будинку АДРЕСА_9 ., не було необхідності залишатися проживати ( та фактично проживати 8-ом особам) в однокімнатному спірному будинку АДРЕСА_10 , в якому проживали інші особи.

Твердження позивачки про те, що в останні роки життя її брата ОСОБА_9 вона його доглядала за місцем його проживання в спірному будинку, не можуть свідчити про вчинення нею дій щодо прийняття спадщини після смерті брата.

Суд не приймає до уваги твердження позивачки про те, що її сестра ОСОБА_6 при зверненні з завою про прийняття спадщини після смерті їх брата ОСОБА_9 , ввела нотаріуса в оману, вказавши в поданій заяві про відсутність інших спадкоємців. Адже , як встановлено судом, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_9 не вчиняла необхідних дій, що свідчили б про прийняття нею спадщини.

Суд надає оцінку 3-ом Актам про спільне проживання в будинку від 22.08.2018р. та вважає, що такими не підтверджується факт вчинення позивачкою ОСОБА_1 необхідних дій, що свідчать про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_9 , оскільки такими тільки підтверджуються певні обставини, що мали місце до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 ( т.1 а.с.255-257).

Що стосується довідок №359 від 24.11.2017р. та №227 від 29.09.2018р., виданих Скнилівською сільською радою , то зазначена в них інформація не конкретизована , зокрема зазначаються дані щодо реєстрації та проживання певних осіб, однак за якою адресою, не вказано, а тому неможливо встановити, що дана інформація стосується предмету доказування (т.1 а.с.254, 258). Тому дані докази суд визнає неналежними.

Судом також встановлено, що в розпочату у 1959 році будинкову книгу для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_11 ), заносилась реєстрація всіх осіб, які проживали як в будинку АДРЕСА_8 , а тому із наявної в ній інформація неможливо достовірно встановити, за якою саме адресою - в будинку АДРЕСА_8 , дані особи були зареєстровані. З цих причин суд приймає до уваги дані щодо місця реєстрації, зазначені в паспорті позивачки та підтверджені Державною міграційною службою та вважає встановленим, що ОСОБА_42 з 13.03.1969 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

Таким чином суд вважає, що позивач не подала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту прийняття нею спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її брата ОСОБА_9 .

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

її брата ОСОБА_9 у встановленому ст.ст.549, 530 ЦК УРСР 1963 року порядку прийняла спадщину, а саме на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини подала до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, якій 16.02.1988 року державним нотаріусом видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_9 - однокімнатний житловий будинок житловою площею 36 кв.м, що знаходиться у с.Скнилів Пустомитівського району, після чого ОСОБА_6 дане успадковане майно зареєструвала за собою на праві власності.

Також судом враховано, що право власності на спірну земельну ділянку площею 0,25 га ОСОБА_6 отримала на підставі рішення Скнилівської сільської ради №59 від 03.12.1999 року, що стверджується Державним актом про право приватної власності на землю серії ЛВ №25055 виданого 08.12.1999 року ( т.1 а.с.92) .

Даних про можливе оскарження рішення Скнилівської сільської ради №59 чи його визнання недійсним (скасування) у встановленому порядку, судом не здобуто.

Оскільки ОСОБА_6 являлась одноосібним власником спірного будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_4 , тому після її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) відкрилася спадщина на дане належне спадкодавцю майно, яке в порядку спадкування за законом прийняли сини померлої - відповідачі по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Таким чином в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт прийняття позивачем ОСОБА_1 спадкового майна після смерті ОСОБА_9 , а також судом не встановлено будь-яких порушень прав позивача при оформленні та видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину, виданих ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та реєстрації за ними прав власності на спірний будинок та земельну ділянку. Тому відсутні правові підстави для визнання недійсними зазначених свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування реєстрації прав власності та визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на ѕ частини спірного майна. З цих підстав суд вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 524, 525, 529,530, 548,549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 3-5,10,13,76-81,141,258-259, 263-265,273, 351-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання недійсним та скасування реєстраційного посвідчення, визнання права власності в порядку спадкування на ѕ частин житлового будинку та земельної ділянки, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Повне рішення складено 07.10.2019р.

СуддяМ. О. Кіпчарський