ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4932/19 Справа № 182/4/19 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрексімбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрексімбанк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року, ухваленого суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у м. Нікополі,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрексімбанк» ( надалі - ПАТ «Укрексімбанк»), третя особа Головний банк Публічне акціонерне товариство «Державний експертно-імпортний банк України» у м.Києві, про стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 19.05.2016 року прийнята на посаду головного економіста відділення ПАТ «Укрексімбанк» в м.Нікополі, згідно наказу № 48-к від 19.05.2016 року.

Наказом відповідача № 59-к від 19.12.2018 року звільнена з роботи 22.12.2018 року за угодою сторін по п.1 ст.36 КЗпП України. ЇЇ заява про звільнення датована 04.12.2018 року, в якій вона зазначала надати одноразову вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням з роботи за угодою сторін, та з виплатою їй грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної відпустки (ст.83 КЗпП України), проте зареєстрована заява відповідачем лише 19.12.2018 року.

На виконання рішення Правління АТ «Укрексімбанк» від 19.10.2018 року №44 видано наказ відповідача № 225 від 08.11.2018 року «Про створення ліквідаційної комісії для ліквідації відділення в м.Нікополі філії АТ «Укрексімбанк» у м.Дніпрі».

Вона написала заяву про звільнення, згідно п.3.4.1 витягу з Протоколу, але відповідач в наказі про її звільнення не вирішив питання про виплату їй одноразової вихідної допомоги при припиненні трудового договору, згідно з п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін), з урахуванням стажу її роботи в АТ «Укрексімбанк» у розмірі 5 середніх заробітних плат. Вважає, що на звільненні при порушено її права на отримання одноразову вихідну допомогу при припиненні трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін) у розмірі п`яти середніх заробітних плат, після уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь 63895,70 грн., та моральну шкоду в сумі 3 000,00 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року за заявою позивача ОСОБА_1 позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Укрексімбанк» заробітної плати в розмірі 61000,00 грн. закрито на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України. У зв`язку із виплатою суми в добровільному порядку.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Укрексімбанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. та 768,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідач ПАТ «Укрексімбанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповно досліджених доказах, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом ухвалено рішення без урахування своєчасно надісланого відзиву на позовну заяву. Судом не надано часу для урегулювання спору мирним шляхом. Позивач згідно колективного договору не мала права на отримання одноразової виплати, оскільки стаж її роботи менше 5 років. Підприємство здійснило виплату сум одноразової допомоги при звільненні, за власною ініціативою у лютому 2019 року, що є його право, а не обов`язком. Вважає, що при стягненні моральної шкоди судом помилково застосовано ст..38 КЗпП України та не враховано, що відповідачем проведено виплату усіх належних позивачу сум та не завдано жодних страждань, навіть у більшому обсязі ніж передбачено законодавством про працю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивача ОСОБА_1 з 19.05.2016 року вона прийнята на посаду головного економіста відділення ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (м.Дніпропетровськ) в м.Нікополі, згідно наказу № 48-к від 19.05.2016 року (а.с.7-8).

Згідно витягу з протоколу засідання правління, на виконання рішення Правління АТ «Укрексімбанк» від 19.10.2018 року № 44 щодо зміни в організації виробництва і праці в АТ «Укрексімбанк» шляхом оптимізації регіональної мережі відділень, виданий наказ № 225 від 08.11.2018 року «Про створення ліквідаційної комісії для ліквідації відділення в м.Нікополі філії АТ «Укрексімбанк» у м.Дніпрі» (а.с. 9-1011-13).

Наказом ПАТ «Укрексімбанк» № 59-к від 19.12.2018 року ОСОБА_1 звільнено з роботи 22.12.2018 року за угодою сторін по п.1 ст.36 КЗпП України. Підставою зазначено заява ОСОБА_1 від 19.12.2018 року, з виплатою їй грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної відпустки (ст.83 КЗпП України) (а.с.16).

Як видно зі заяви ОСОБА_1 датованої 04 грудня 2019 року вона просить надати їй одноразову вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням з роботи за угодою сторін (а.с.15).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача 3000 грн. моральної шкоди суд першої інстанції дійшов висновку, що через несвоєчасно виплачену одноразову вихідну допомогу у вигляді п`яти розмірів середньомісячних заробітних плат, позивачу завдано моральних страждань.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди за несвоєчасно виплачену одноразову вихідну допомогу, проте не можна погодитися із правовим посиланням та визначеним розміром.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спір між сторонами виник з приводу наявності правових підстав для стягнення з відповідач на користь звільненого працівника ОСОБА_1 суму моральної шкоди за несвоєчасно виплачену одноразову допомогу при звільненні у розмірі п`яти середньомісячних заробітних плати.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно із позовної заяви в обгрунтування заявлених вимог позивач посилалась, що через звільнення вона переносила морально- психологічне потрясіння, у зв`язку із затримання виплати одноразової вихідної допомоги вона вимушена звернутися до суду за захистом порушених прав, через що в неї почався головний біль та підвищення тиску.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що жодних доказів погіршення стану здоров`я через затримку виплати одноразової матеріальної допомоги позивачем не надано. Відсутні докази звернення до медичних установ через погіршення стану здоров`я. Як видно з лікарняного листа, доданого позивачем до позовної заяви вона перебувала на амбулаторному лікуванні з 05 грудня 2018 року до 19 грудня 2018 року, звільнена позивач 22 грудня 2018 року. Отже, лікарняний не пов`язаний із моральними стражданнями, які перенесла позивач, тому що закінчився до дати її звільнення. Колегія суддів вважає, що доказів погіршення стану здоров`я, що спричинено хвилюваннями за несвоєчасне отримання належних при звільненні грошових коштів позивачем не надано. Також не можна визнати обґрунтованими посилання позивача на принижений морально-психологічний стан через звільнення, оскільки позовних вимог про незаконність звільнення не заявлено та не були предметом розгляду.

З урахуванням того, що позивач вимушена була звернутися до суду за захистом порушених прав, та лише після початку судового провадження відповідачем виплачена належна при звільненні сума, колегія суддів з урахуванням необхідних та вчинених позивачем дій, істотності зміни в її житті, із дотриманням принципу співмірності із розміром невиплаченої суми, розумності, справедливості та з урахуванням конкретних обставин справи добровільної виплати належних сум із затримкою два місці, вважає визначену судом першої інстанції суму моральної шкоди 3000 грн. дещо завищеною та зменшити її до 1000 грн.

На підставі викладеного, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрексімбанк» залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року змінити. Виключивши з мотивувальної частини посилання суду на положення ст.38 КЗпП України та зменшити розмір стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Укрексімбанк» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди за несвоєчасність виплати одноразової допомоги при звільненні зменшивши її суму з 3000 грн. до 1000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: