ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №591/136/19

Номер провадження 22-ц/816/1120/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собина О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області - Матюка Василя Васильовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2019 року в складі судді Сидоренко А.П., постановленої у м. Суми, повний текст якої складений 09 січня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

09 січня 2019 року старший державний виконавець Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла.

Подання мотивовано тим, що на виконанні в Зарічному відділі державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області з 25 квітня 2018 року знаходиться виконавче провадження АСВП № 56271579 з примусового виконання виконавчого листа № 591/5466/17, виданого 23 квітня 2018 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_3 та з ОСОБА_4 на користь АТ «Піреус Банк МКБ» в солідарному порядку суму боргу по кредитному договору від 06 червня 2011 року у розмірі 493048 грн 53 коп.

В межах виконавчого провадження державним виконавцем було вжито заходів з метою виявлення майна боржника шляхом направлення запитів до органів, установ, уповноважених здійснювати реєстрацію прав власності на окремі види майна.

Крім того, 11 жовтня 2018 року та 05 грудня 2018 року державний виконавець здійснив вихід за адресою: АДРЕСА_1, однак боржник двері не відчинив, у зв'язку з чим було складено відповідні акти.

Посилаючись на вказані обставини, державний виконавець просив суд надати дозвіл на примусове входження до житла, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 для примусового виконання рішення суду.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2019 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області про примусове проникнення до житла відмовлено.

Вказану ухвалу суду стягувач Акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» оскаржило в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі стягувач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і постановити нове судове рішення, яким задовольнити подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що помилковим є висновок суду про недоведеність факту обізнаності боржника про обставини того, що відносно нього порушено виконавче провадження, оскільки постанова відкриття виконавчого провадження була надіслана боржнику за адресою, вказаною у виконавчому документі, тому, на думку банку, він вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення суду. При цьому, стягувач вказав, що державним виконавцем було вчинено всі передбачені законодавством дії щодо належного фіксування факту ненадання боржником доступу до житла, що свідчить про ухилення його від виконання рішення суду. Також, на думку банку, висновок суду першої інстанції про недоведеність обставин того, за якою саме адресою мешкає боржник та наявності за тією адресою належному йому майна не відповідає обставинам справи, ураховуючи, що земельна ділянка та житловий будинок, дозвіл на примусове проникнення у який просив надати державний виконавець, належить боржнику на праві власності, тобто, вже є належним боржнику майном.

Від старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області в установлений судом строк надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника. При цьому, зазначив, що підтримує доводи апеляційної скарги стягувача з мотивів, наведених у його поданні про примусове проникнення до житла.

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу в установлений судом строк не надходили, письмові заперечення на апеляційну скаргу також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника суб'єкта оскарження Матюка В.В. про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Зарічному відділі державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області знаходиться виконавче провадження № 56271579 з примусового виконання виконавчого листа № 591/5466/17, виданого 17 січня 2018 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ «Піреус Банк МКБ» в солідарному порядку суму боргу по кредитному договору від 06 червня 2011 року у розмірі 493048 грн 53 коп. (а.с. 16).

Постановою державного виконавця від 25 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа (а.с. 5).

На запити державного виконавця від 28 грудня 2018 року Державною фіскальною службою була надана інформація про перелік джерел доходів та рахунків боржника ОСОБА_3, а також інформація з Пенсійного фонду України про перелік останніх місць роботи боржника у ТОВ «Юнайтед Продашкенс Атом» та у ТОВ «ПО Юнайтед Продашкенс» (а.с. 6-9).

Постановами державного виконавця від 15 серпня 2018 року та від 23 жовтня 2018 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, а також накладено арешт на майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 542511 грн 62 коп. (а.с. 10, 15).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності боржнику ОСОБА_3 (а.с. 11).

З метою опису й арешту майна 11 жовтня 2018 року та 05 грудня 2018 року державним виконавцем були здійснені виходи за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено відсутність боржника вдома, у зв'язку з чим допуску до приміщення надано не було, про що були складені відповідні акти (а.с. 12, 13).

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази щодо обізнаності боржника про наявність виконавчого провадження, що давало би підстави вважати, що боржник добровільно не надав доступу до житла. Також суд вказав, що державним виконавцем не надано доказів на підтвердження обставин того, за якою саме адресою мешкає боржник та чи перебуває його майно за адресою, вказаною виконавцем і чи не будуть порушуватись таким чином права інших осіб на недоторканість житла.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян.

Як зазначено у статті 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла.

У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК України йдеться про те, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання недоторканність свого житла.

Виходячи з вимог пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року за № 1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Пунктом 13 частини 3 статті 18 вказаного Закону передбачено право виконавця на звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 28 вказаного Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев'ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

У той же час, у доданих до подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника копій документів відсутні відомості про направлення боржнику ОСОБА_3 копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що давало би підстави дійти висновку про обізнаність останнього щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення суми боргу, боржником за яким він є, що давало би підстави вважати, що дії боржника перешкоджають повному та своєчасному вчиненню виконавчих дій.

У зв'язку із зазначеним, доводи апеляційної скарги про те, що обставини надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження за адресою, вказаною у виконавчому документі, є підставою для визнання того факту, що він є повідомленим про початок примусового виконання рішення, не заслуговують на увагу колегії суддів, так як в матеріалах справи відсутні докази направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що під час виходу державного виконавця за адресою боржника, вказаною у виконавчому документі, виконавцем достовірно не встановлено обставини того, чи зареєстрований та чи проживає вказаний боржник за зазначеною адресою, ураховуючи, що відповідно до частини 6 статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що державним виконавцем були вчинені усі дії щодо належного фіксування факту ненадання боржником доступу до житла висновків місцевого суду щодо відсутності підстав для задоволення подання державного виконавця не спростовують, ураховуючи обставини того, що з акта державного виконавця від 05 грудня 2018 року вбачається, що боржника вдома не було, що спростовує обставини ненадання боржником доступу до житла.

Відтак, на думку колегії суддів, в матеріалах справи відсутні докази про ухилення боржника від виконання рішення суду чи перешкоджання державному виконавцю у вчиненні виконавчих дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що сам житловий будинок є власністю боржника не є підставою для зміни чи скасування ухвали суду, приймаючи до уваги, що метою задоволення подання про примусове проникнення до житла є опис та арешт майна, яке знаходиться в цьому будинку, однак, колегія суддів звертає увагу на те, що заявником не було надано доказів, що у цьому житловому будинку знаходиться майно боржника.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла, оскільки останнім не доведено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами обставин того, що ним вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до житла боржника, для належного виклику боржника до відділу державної виконавчої служби, які не потребують примусового проникнення до його житла, ураховуючи також і обставини того, що матеріали справи не містять даних про направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, немає інформації про зареєстроване місце проживання боржника, не надано доказів, що дії боржника перешкоджають повному та своєчасному вчиненню виконавчих дій, не надано доказів, що в будинку знаходиться майно боржника. Отже, відсутні докази про ухилення боржника від виконання судового рішення чи перешкоджання державному виконавцю у вчиненні виконавчих дій.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Оскільки у задоволенні вимог скарги відмовлено, тому відсутні підстави для відшкодування стягувачу судових витрат зі сплати судового збору за апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 1; 375; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко