Єдиний унікальний номер 227/1882/18 Номер провадження 22-ц/804/1326/19

Номер провадження 22-ц/804/1326/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Біляєвої О.М., Гапонова А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут цивільну справу № 227/1882/18, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди (суддя Мацишин Л.С. повний текст судового рішення складено 20 лютого 2019 року),

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» в користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Із вказаним рішенням суду не погодився представник відповідача, та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів, та без надання їм належної оцінки оцінки.

В обґрунтуванні скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно було зроблено висновок, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є правонаступником ДП «Добропіллявугілля», матеріали справи не містять ані наказу Міністерства Вугільної промисловості №50 від 07.02.2011 року, ані наказу ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» №41 від 24.10.2011 року та №75, ані договору оренди цілісного майнового комплексу, які були зазначені судом у якості встановлених обставин у даному судовому рішенні. Вказує на те, що оскільки запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи ДП «Добропіллявугілля» державним реєстратором не внесено, тому правонаступництво до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» фактично не відбулося. Крім того, об`єм прав та зобов`язань, що передаються правонаступнику визначаються у ліквідаційному балансі юридичної особи, що ліквідується чи реорганізується. Такого балансу між ДП «Добропіллявугілля» та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не складалось, оскільки процедура реорганізації незавершена, запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи ДП «Добропіллявугілля» державним реєстратором не внесено, тому загального правонаступництва до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» фактично не відбулося.

Також відповідач не згоден з визначеним розміром моральної шкоди, вказує на те, що позивач тривалий час працював на різних посадах на підприємствах вугільної промисловості, його загальний стаж складає 26 років 13 днів і серед них 21 рік 04 місяці 13 днів в умовах впливу несприятливих виробничих факторів. До виконання своїх трудових обов`язків безпосередньо в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» він приступив з 01.11.2011 року, в період 03.07.2006 року по 01.11.2011 рік працював на ДП «Добропіллявугілля». За період праці на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» позивач використав 365 календарних днів відпустки, а зі період роботи з 13.04.2015 по 12.07.2017 року взагалі був відсутній на роботі у зв`язку із перебуванням на лікарняному 68 календарних днів. Шляхом підсумку загального часу позивач був безпосередньо відсутній на робочому місці на протязі 1 року та 2 місяців, та його фактична присутність на робочому місці на протязі 4 років та 6 місяців. Відповідно до Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року №246 ОСОБА_2 за час своєї роботи в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», проходив щорічні медичні огляди та надавав щорічні медичні довідки, відповідно до яких був придатним за станом здоров`я для роботи за своєю професією. Вважає, що причиною виникнення обставин за якою б позивачу було завдано шкоди, що в свою чергу призвело до виникнення у позивача профзахворювання, є саме недостовірні відомості, які були зазначені у медичних довідках, відповідальними особами лікувального закладу, оскільки ті професійні захворювання, які зазначає позивач у позовній заяві не можуть виникати раптово та повинна спостерігатись певна динаміка щодо виникнення зазначених захворювань, що в свою чергу є одним із завдань та прями обов`язком лікувального закладу.

Зазначає, що визначений судом розмір стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. відповідачу є незрозумілою, завищеною та такою, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Позивачем до позовної заяви не надавалося розрахунку заподіяної йому моральної шкоди. До судового розгляду позивачем також не було надано жодного документального підтвердження своєї позиції, щодо відчуття ним на протязі певного часу, моральних страждань.

Вказує на те, що висновок суду стосовно відмови в задоволенні клопотання про призначення експертизи є неправомірним, необґрунтованим та таким, що суттєво порушує та впливає на чітко визначені ЦПК України права учасників справи. Також представник відповідача наголошує на тому що, судом першої інстанції було порушено строк розгляду справи у 60 днів, суд вийшов за межі встановленого процесуального строку та розглядав справи в порядку спрощеного позовного провадження на протязі 148 днів.

Просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2019 року скасувати, та ухвалите нове, яким в задоволені позову ОСОБА_1 до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» відмовити.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визначення розміру стягнення з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 грн., при цьому суд повно та всебічно з`ясував всі обставини у справі, у зв`язку із чим прийняв законне та обґрунтоване рішення. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2019 року без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 40 000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, справа підлягає призначенню до розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача, 17 грудня 2007 року позивача ОСОБА_1 на підставі наказу №245 від 20 грудня 2008 року, прийнято на роботу в Відокремлений підрозділ «Шахта алмазна» ДП «Добропілля вугілля» на посаду гірник очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті.

01 листопада 2011 року у зв`язку з реорганізацією через приєднання ДП «Добропіллявугілля» до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», на базі відокремленого підрозділу «Шахта «Алмазна» створено і розпочато роботу ВСП ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» «Шахта ОСОБА_3 ». Дія трудового договору продовжена відповідно до ст. 36 КЗпП на підставі наказу Міністерства Вугільної промисловості №50 від 07 лютого 2011 року, наказу ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» №41 від 24 жовтня 2011 року. В липні 2012 року ВСП «Шахта Алмазна» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» об`єднана з ВСП «Шахта «Білицька» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», ВСП «Шахта Добропільська» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», в ВСП ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля». Підстава Наказ ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» №75.

Позивач 12 липня 2017 року, на підставі наказу №132 від 11 липня 2017 року, звільнений згідно п.2 ст.40 КЗпП за станом здоров`я. (а.с.7-10)

Згідно Акту №17 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 08 серпня 2017 року, затверджений начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області, комісія провела розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 . ОСОБА_1 хворіє основний діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 зліва в стадії затихаючого загострення з помірним статико динамічним порушеннями і больовими синдромами; супутній діагноз: хронічний гастродуоденіт в фазі ремісії. Код К29.9, периферична ангіодистонія верхніх кінцівок, змішаний астигматизм, пресбіопія. Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалою роботою в умовах впливу несприятливих виробничих факторів (важкість праці, напруженість праці, параметру мікроклімату) (а.с.11-12).

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 29 червня 2017 року за №23/574 про наявність професійного захворювання ОСОБА_1 вбачається, що захворювання професійного характеру.

Довідкою про результати огляду ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги №0047821 від 30 серпня 2017 року, підтверджується, що ОСОБА_1 встановлено 50 % ступеню втрати професійної працездатності з 30 серпня 2017 року безстроково. (а.с.13)

Довідкою до акта огляду МСЕК підтверджено, що ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 30 серпня 2017 року, причина інвалідності професійне захворювання. Протипоказана важка фізична праця, робота у підземних умовах. (а.с.14)

Виписками з медичної картки хворого ОСОБА_1 підтверджується, що позивач з неодноразово проходив курси стаціонарного лікування з діагнозом хронічна радикулопатія L5 - S1 ліворуч в стадії загострення з вираженим больовим, м`язово-тонічним синдромом, вираженим статико-динамічними порушеннями функції хребта та ходи, зокрема: 02 лютого 2017 року 14 лютого 2017 року, 16 червня 2017 року по 03 липня 2017 року, 14 грудня 2017 року 23 грудня 2017 року, 21 травня 2018 року 30 травня 2018 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачеві встановлена стійка втрата професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням в 50 % та третю групу інвалідності, чим спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду. Даний висновок суду є таким, що відповідає діючим вимогам законодавства.

На момент встановлення втрати професійної працездатності у зв`язку із профзахворюванням позивач працював з 01.07.2012 року по 12.07.2017 року в Шахтоуправлінні «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», звідки наказом №132 від 11.07.2017 року звільнений з роботи за станом здоров`я.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності у зв`язку із профзахворюванням, підлягають задоволенню.

Доводи про те, що позивач працював в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» лише протягом 4 років 6 місяців, із яких був у відпустці та на лікарняних 433 дні, а тому професійне захворювання не міг отримати у відповідача, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки позивач працював з 01.07.2012 року по 12.07.2017 року у ДП «Добропіллявугілля» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» і саме під час роботи у відповідача йому встановлена втрата професійної працездатності у зв`язку із профзахворюванням, а тому саме відповідач повинен відшкодовувати спричинену моральну шкоду у зв`язку із профзахворюванням.

Посилання на те, що відсутня вина позивача в спричинені моральної шкоди, так як позивача допускали до роботи медичні працівники, є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК від 30.08.2017 року

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Висновком МСЕК позивачеві встановлено ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим заподіяння моральних страждань є доведеним

Посилання на те, що позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди, оскільки висновок МСЕК не містить висновків з цього питання, а тому відсутні підстави для задоволення позову, не можуть бути прийняті до уваги з тих підстав, що саме по собі ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняє йому моральні та фізичні страждання.

Звертаючись з позовом, позивач зазначив, що йому спричинена моральна шкода, він став інвалідом, відчуває певні труднощі, оскільки обмежений у фізичному навантаженні, позбавлений можливості нормально вести побут , наявність профзахворювання порушує нормальні життєві зв`язки і потребує від позивача докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані позивачем обставини нічим не спростовані.

Посилання на те, що ДП «Добропіллявугілля», на сьогодні не знято з держаної реєстрації, а тому та має нести особисто зобов`язання, судом першої інстанції правильно не прийняті до уваги. Висновок суду підтверджується Наказом Міністерства вугільної промисловості України від 7 лютого 2011 року № 50 «Про припинення діяльності ДП «Добропіллявугілля» на підставі договору оренди від 22.12.2010 року цілісного майнового комплексу державного підприємства «Добропіллявугілля», укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області як орендодавцем та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», як орендарем, припинено діяльність ДП «Добропіллявугілля», цілісний майновий комплекс якого передано в оренду шляхом приєднання до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Пунктом 5 зазначеного вище наказу встановлено,що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «Добропіллявугілля». Такий висновок суду узгоджується з положеннями ст.ст.12,15Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи представника відповідача про те, що не наступило правонаступництво, оскільки ДП «Добропіллявугілля» не виключено із державного реєстру, так як в виниклих правовідносинах ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «Добропіллявугілля» з моменту укладення договору оренди від 22.12.2010 року, що підтверджено вищезазначеним наказом Міністерства вугільної промисловості України.

Посилання на те, що рішеннями судів по інших справах встановлено, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не є правонаступником ДП «Добропіллявугілля», а тому цей факт не підлягає встановленню в зазначеній справі, є безпідставними, оскільки судові рішення, на які посилається представник, стосуються вирішення спору щодо стягнення пені та заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, заміни сторони у виконавчому провадженні.

Доводи про те, що судом першої інстанції не було задоволено клопотання про призначення експертизи та про розгляд справи поза межами встанволених законом у 60 днів не впливають на правильність висновків суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: О. В. Халаджи

Судді: О.М. Біляєва

А.В. Гапонов