Справа № 274/4699/17
Провадження № 2/0274/330/19
Рішення

Іменем України

(заочне)

15.05.2019 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., позивача, представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини, -

В с т а н о в и в :

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 , згідно якого просить виключити відомості про його батьківство з актового запису № 70 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений Бердичівським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області.

В обґрунтування пред"явлених вимог посилається на те, що в жовтні 2006 р. між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. В шлюбі відповідачка народила сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого вона зареєструвала у Бердичівському міському відділі ДРАЦС, а/з №70. Батьком народженої дитини було записано його - ОСОБА_2 , який наразі не погоджується з батьківством за наступних обставин.

Так, позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося, тому шлюб між ними був розірваний рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 09.08.2012 р. та покладено на нього обов"язок сплачувати аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. Зазначив, що йому було відомо, що відповідачка ще до офіційної реєстрації їхнього шлюбу, коли вони проживали спільно, зраджувала йому. Однак, він пробачив їй зраду і в жовтні 2006 р. вони уклали шлюб. Коли народилась дитина, ОСОБА_3 запевнила позивача, що син від нього. В 2010 р. стосунки між ними погіршувалися, тому вони розлучилися. Вважає, що бути батьком дитини ОСОБА_4 він не може, оскільки на час її зачаття близьких стосунків з дружиною у них не було.

В судовому засіданні позивач та представник позивача - адвокат Кравець В.М. позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові. Просили суд задовольнити позов. Позивач додатково суду пояснив, що з 2003 року проживав з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах в с. Севастополі АР Крим. В 2006 році відповідачка йому зрадила з іншим чоловіком та відносини між ними тимчасово припинилися. Однак через три місця вона знову повернулася до нього, він її пробачив та 14.10.2006 року вони одружилися, оскільки на той час відповідачка була вагітною. В ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився син, він записаний його батьком. Після двох років після народження дитини він став помічати, що хлопчик схожий на чоловіка з яким йому зраджувала відповідачка. За час спільного проживання з відповідачкою він пропонував їй зробити тест ДНК на встановлення батьківства щодо хлопчика, однак вона відмовилася. Зазначив, що дитина не може бути його, бо в них не співпадають групи крові, у нього 2 (+), у відповідачки 1 (+), а у дитини 4 (-).

Відповідач, у встановлений судом строк, відзиву на позовну заяву не надала, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з її підписом, яке міститься в матеріалах справи, однак в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.

Суд, за згодою позивача та представника позивача ухвалює заочне рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 14.10.2006 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у Балаклавському районному відділі реєстрації актів цивільного стану м. Севастополя був зареєстрований шлюб, актовий запис № 315, який рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 09.08.2012 р. було розірвано (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про народження під час перебування у шлюбі сторін у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що вчинено відповідний актовий запис № 70 від 01.02.2007 р. В графі батько - зазначено ОСОБА_2 , в графі мати - ОСОБА_3 (а.с. 8).

13.04.2018 р. позивачем на адресу суду було скеровано клопотання про призначення судово-медичної генетичної експертизи на підтвердження відсутності кровного споріднення (а.с. 30), яке в подальшому було задоволено судом.

Ухвалою суду від 18.06.2018 р. була призначена судово-генетична експертиза, на вирішення якої поставлено питання: чи являється ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Вінниця, біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? (а.с. 37-38).

Разом з тим, судом встановлено, що експертиза проведена не була у зв`язку з неявкою відповідача до експертної установи для відбору зразків крові.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно зі ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Таким чином, законодавством встановлена презумпція батьківства щодо дитини, яка народжена у шлюбі.

Проте, батько дитини має право оспорити батьківство.

Відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Тлумачення статті 136 СК України свідчить, що підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 18.06.2018 р. для з`ясування дійсності факту батьківства позивача щодо дитини ОСОБА_4 , 2007 р.н., у справі призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено фахівцям Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Роз`яснено сторонам, що судово-генетична експертиза батьківства може бути проведена за наявності всіх учасників експертизи у визначений експертною установою час за наявності паспортів та свідоцтва про народження дитини. Зобов`язано сторони не чинити перешкоди для проведення призначеної експертизи. Також зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 разом з дитиною ОСОБА_4 з"явитися в обов"язковому порядку за викликом експерта у визначений останнім час для проведення експертизи.

Згідно з електронним повідомленням завідуючого відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 04.07.2018 р. відбір зразків крові осіб у справі для проведення судово-генетичної експертизи було призначено на 23 серпня 2018 року о 13.00 год. Явка вказаних осіб повинна бути обов"язково одночасною (а.с. 40).

Копію електронного повідомлення від 04.07.2018 року направлено судом учасникам справи. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_3 отримала копію електронного повідомлення (а.с. 46). Позивачу ОСОБА_2 поштовий лист не вручено, причина повернення: за не запитом (а.с. 44-45).

Електронним повідомленням завідуючого відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 28.08.2018 р. повідомлено, що 23.08.2018 р. відбір крові не відбувся у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 разом з дитиною для відбору зразків крові не з"явилась. Явка вказаних осіб повинна бути обов"язково одночасною. Дату відбору зразків крові перенесено на 12.10.2018 року (а.с. 47).

Сторони повідомлення експерта отримали (а.с. 49, 50).

Відповідно до листа завідуючого відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 17.10.2018 р. повідомлено, що проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації неможливе, тому що незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, ОСОБА_3 на відбір зразків крові не з"явилась. Ухвалу про призначення експертизи повернуто без виконання (а.с. 51).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 ( мати позивача) суду пояснила, що її син ( позивач) разом з відповідачкою проживали в м. Севастополь АР Крим з 2003 року, перебували у фактичних шлюбних відносинах. Через деякий час позивач її повідомив по телефону, що відповідачка пішла від нього до іншого чоловіка.Ооднак в подальшому вони помирилися та знову почали проживати разом. В жовтні 2006 року вони приїхали до м. Бердичева вже перебуваючи в шлюбі, а в січні 2007 року відповідачка народила сина. Позивач переживав, що то не його дитина, говорив, що хлопчик на нього не схожий. В 2011 році її син та відповідачка розлучилися, вона залишилася проживати в Севастополі. Вказала, що відповідачка пропонувала позивачу щоб він відмовився від дитини для того щоб отримати допомогу іншої країни ( РФ) на території окупованої АР Крим. Зазначила, що позивач пропонував відповідачці пройти експертизу щодо встановлення батьківства дитини, вона була не проти, але чому не пройшли експертизу їй не відомо.

Свідок ОСОБА_6 ( брат позивача) суду повідомив, що позивач з відповідачкою почали проживати разом з 2003 року. В кінці березня і по червень 2006 року відповідачка покинула позивача і пішла до іншого чоловіка. Однак в подальшому вона повернулася по позивача, він пробачив їй. Про народження дитини він нічого не знає, бо на той час проходив службу в ЗС України. В кінці 2007 року між його братом та відповідачкою почалися сварки, бо брат мав сумнів що то не його дитина, в них різна група крові. В 2012-2013 року позивач пропонував пройти відповідачці експертизу ДНК щодо встановлення батьківства, чому не пройшли експертизу йому не відомо. Зазначив, що особисто свідком всіх подій не був, знає з телефонних розмов із братом, оскільки брат із дружиною проживали в м. Севастополі, а він в м. Бердичеві.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказів до позовної заяви, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, позивачем додано не було, так само як і під час судового розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі "Калачова проти Російської Федерації" від 07 травня 2009 року N 3451/05, § 34, "Kalacheva V. Russian Federation").

Відповідно до вимог статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ст. 77 ЦПК України).

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ( ст. 79 ЦПК України).

Як передбачено ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд критично ставиться до показів свідків, які є рідними позивача, оскільки безпосередніми свідками подій вони не були, знають про всі події, що відбувалися у відносинах між сторонами по справі з телефонних розмов між ними та позивачем. Суд звертає увагу також і на те, що покази позивача і покази свідків щодо пропозиції відповідачці пройти експертизу ДНК в добровільному порядку різняться : зокрема позивач вказує, що відповідачка на його пропозицію відмовилася це зробити, а свідки вказують, що вона погодилася пройти експертизу, однак чому експертиза не була зроблена їм не відомо.

За таких обставин, проаналізувавши надані позивачем докази в обґрунтування його позовних вимог, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази про відсутність кровного споріднення між позивачем та дитиною ОСОБА_4 , 2007 р.н., таким чином, предмет позову є недоведеним.

Посилання позивача на те, що він не може бути батьком дитини ОСОБА_4 , оскільки на час її зачаття близьких стосунків з дружиною у них не було, саме по собі не може бути підставою для виключення запису про нього, як батька, з актового запису дитини.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354 ЦПК України, ст. 136 СК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 21 травня 2019 року.

Головуючий Т.М. Вдовиченко