Провадження № 22-ц/801/1979/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуСправа № 127/17076/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Марчук В.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2019 року, ухвалене суддею Бойко В.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У липні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 30 852,84 грн за кредитним договором №б/н від 23.12.2014 та судові витрати в розмірі 1762 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 23.12.2014 підписав заяву №б/н, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору та з урахуванням внесених коштів відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 23.05.2018 у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 30 852,84 грн, з яких: 893,41 грн - заборгованість за тілом кредиту; 764,59 грн - відсотки за користування кредитом; 27 249,47 грн - пеня; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1445,37 грн - штраф (процентна складова).

Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що відповідач укладання кредитного договору не оспорював та не заперечував щодо наявності між сторонами кредитних зобов`язань, не спростував розрахунку заборгованості та не довів відсутність заборгованості; відповідач погодився з умовами укладеного договору, оскільки згідно розрахунку заборгованості користувався кредитним коштами; доведеним є факт укладення між сторонами кредитного договору, який складається із заяви позичальника і Умов та правил надання банківських послуг.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надійшло.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, а також взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім його особистих даних та підпису. Також позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого йому кредиту, у зв`язку із чим неможливо перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 23.12.2014 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7).

У ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В анкеті-заяві від 23.12.2014 зазначено лише особисту інформацію відповідача, зокрема, прізвище ім`я по батькові, дату народження, серію та номер паспорта, адресу проживання та реєстрації, контактні дані. Однак, у вказаній заяві відсутні будь-які відомості про відкриття карткового рахунку та про видачу відповідачу кредитної картки, умови, відповідно до яких остання повинна була діяти і обслуговуватися, домовленість сторін про розмір кредитного ліміту, строк повернення кредиту, розмір і порядок одержання процентів, відповідальність за порушення умов договору тощо.

Тобто вказана анкета-заява, на яку позивач посилається як на підставу відкриття карткового рахунку та отримання відповідачем кредиту, не містить істотних умов кредитного договору, визначених ст.ст. 638, 1054 ЦК України.

Відповідно до наданого позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») залежать: пільговий період кредитування, базова процентна ставка в місяць, розмір обов`язкового щомісячного платежу, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, розмір комісії за кредитне обслуговування карти. Розмір штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань є однаковим для кожного з перерахованих видів платіжних карт і становить 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а. с. 8).

Однак, з даного витягу неможливо встановити на умовах якої саме кредитної картки відповідачу були надані кошти ПриватБанком.

Долучені позивачем до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг та анкета-заява від 23.12.2014, не містять інформації, що саме ці Тарифи та Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з ними погодився ОСОБА_1 шляхом проставлення підпису у анкеті-заяві.

Отже, позивачем не надано належних і допустимих доказів, що Умови, які є частиною договору про надання банківських послуг та з якими відповідач був ознайомлений станом на день укладення договору (23.12.2014) та Умови, долучені до позовної заяви, є однаковими.

Роздруківка витягу з Умов та Правил надання банківських послуг із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Отже, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23.12.2014) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09.07.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказаний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

За відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження існування кредитних правовідносин між сторонами, відсутні й правові підстави для застосування наслідків порушення неіснуючого зобов`язання.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо обов`язку відповідача спростувати надані позивачем докази, оскільки в справі що розглядається в першу чергу потребує доказування наявність кредитних відносин і обов`язок по доказуванню цієї обставини лежить саме на позивачеві.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В даному випадку позивач зобов`язаний довести розмір кредиту, наданого банком, строк, на який виданий кредит та проценти за користування кредитом.

Оскільки позивачем не доведено факту наявності між сторонами кредитних відносин, то і у відповідача не виник обов`язок (право) спростувати зазначену обставину.

Твердження скаржника про те, що користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості відхиляються колегією суддів, оскільки такий розрахунок є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути доведеним первинними документами, та повинен базуватися на умовах договору, в даному випадку на анкеті-заяві, в якій відсутні відомості про розмір кредиту та процентів, а відтак, розрахунок є неналежним доказом розміру заборгованості в розумінні ст. 77 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Додана до апеляційної скарги виписка по рахунку на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом до уваги не береться, оскільки вона не була предметом розгляду судом першої інстанції, а позивачем не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

В.С. Марчук