Справа № 708/401/19
Номер провадження № 2/708/130/19
Р і ш е н н я

Іменем України

15 травня 2019 року.

Чигиринський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючої - судді Ткаченко С.Є.

при секретарі Тендітній Л.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Андрос Л.В.,

відповідача Булатова ОСОБА_2 І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чигирині в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він є батьком відповідачів, про що свідчать свідоцтва про їх народження.

Крім того він є пенсіонером по віку та має інвалідність 2 групи, через що є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, яку діти йому не надають.

Пенсія, яку він отримує, є незначною, а тому не покриває всі ті витрати, які він несе на своє утримання та лікування.

Відповідачі є працевлаштованими і мають можливість надавати йому матеріальну допомогу, у зв`язку з чим просить стягнути з них на його користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) з кожного щомісячно.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що він залишився проживати сам, є інвалідом 2 групи, у зв`язку з чим двічі на рік проходить лікування в лікарні, але його пенсії в розмірі 2000 гривень для цього не вистачає.

Представник відповідачки ОСОБА_5 позов не визнала та пояснила суду, що у відповідачки немає можливості утримувати батька, оскільки її заробітна плата в середньому становить 8000 гривень і при цьому вона має заборгованість по трьом кредитам, у неї відсутнє власне житло, у зв`язку з чим вона орендує кімнату в гуртожитку.

Крім того відповідачка має хронічні хвороби, які потребують щоденного лікування.

Також вона надає матеріальну допомогу матері, яка виховала її без підтримки батька і на даний час потребує лікування.

Позивач же після розірвання шлюбу не утримував дочку, не виконував своїх батьківських обов`язків.

Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що аліменти він не може сплачувати, оскільки є непрацюючим і не має з чого їх виплачувати.

Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В статтті 51 Конституції України закріплено обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи (свідоцтва про народження НОМЕР_1 та НОМЕР_2 НОМЕР_3 ), позивач є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5, 6).

Судом встановлено, що позивач проживає один, про що можна зробити висновок також з довідки від 27.02.2019 року, виданої виконавчим комітетом Чигиринської міської ради.

Згідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджується його пенсійним посвідченням НОМЕР_4 (а.с.8).

Судячи з довідки від 07.05.2019 року, виданої Чигиринським відділом обслуговування громадян (сервісний центр), позивач отримує пенсію, як інвалід 2 групи загального захворювання, в розмірі 2019грн.59коп.(а.с.47).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Як роз`яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

Отже, виходячи із зазначених норм, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин.

З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Як вже зазначалося вище, позивач має повнолітніх дочку й сина.

Відповідно до довідки № 03-16/199 від 22.04.2019 року, виданої Черкаською загальноосвітньою школою I-III ступенів № 32, відповідачка ОСОБА_3 за місцем роботи в даній школі в період з 01.10.2018 року до 01.04.2019 року отримала заробітну плату, середній розмір якої становить 11095,86грн. (а.с.23).

Разом з тим, судячи з довідки № 38, виданої КПП «Філія №1 Черкаської міської консультативно-діагностичної поліклініки», відповідачка має ряд захворювань і потребує щоденного підтримуючого лікування хронічних захворювань (а.с.27).

А, як вбачається з виписки з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.04.2019 року, відповідачка ОСОБА_3 має відповідну заборгованість по кредитних договорах (а.с.24).

Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи (а.с.22, 25-26), що відповідачка власного житла не має і проживає в гуртожитку.

В судовому засіданні встановлено і підтверджується довідкою № 39424/02-23 від 24.04.2019 року, виданною ГУ Пенсійного фонду України в Черкаській області, що відповідач ОСОБА_4 є інвалідом 3 групи і отрисмує пенсію в розмірі 1497 гривень.

Згідно до довідки від 25.04.2019 року, виданої ТОВ «Продагроінвест», відповідач працював в даному товаристві з 10.10.2018 року по 18.01.2019 року, після чого був звільнений і, як він пояснив в судовому засіданні, оскільки не зміг продовжувати працювати за станом здоров`я.

Крім того з наданих суду медичних довідок від 23.04.2019 року (а.с.28, 29) слідує, що мати відповідачів, яку вони теж зобов`язані утримувати, хворіє і потребує лікування.

Також суд враховує, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17.

А згідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2019 року - 1497 грн., з 1 липня - 1564 грн., з 1 грудня - 1638 грн.

Судом же встановлено, що позивач отримує пенсію в розмірі 2019грн.59коп.(а.с.47).

Також в судовому засіданні встановлено, що позивач має власне житло і земельну ділянку, яка передана ним в оренду, за що, з його слів, він отримав орендну плату в розмірі 2500 гривень, але в підтвердження отримання ним саме такої суми на вимогу суду доказів не надав.

Виходячи з цього, позивач має дохід, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, до того ж суд вважає, що відповідачі не мають достатнього доходу для можливості його утримання.

Факт непрацездатності позивача та отримання ним пенсійних виплат, у незначній, на його думку, сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання.

Разом з тим в судовому засіданні встановлено та вбачається з довідки від 10.05.2019 року, виданої Черкаською центральною районною лікарнею, що позивач має відповідне захворювання, з приводу чого 10.05.2019 року звертався до даної лікарні, та потребує стаціонарного лікування і стороннього догляду.

Виходячи з виписки з епікризу, виданого хірургічним відділенням Черкаської ЦРЛ, позивач з 19.03.2019 року по 29.03.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному відділенні лікарні, під час якого ним були придбані за власні кошти відповідні ліки, що слідує з наданих останнім чеків.

Крім того йому рекомендовано приймання зазначених у вище вказаному епікризі ліків.

Однак позивач свої вимоги обґрунтовує лише нормами ст., ст.202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру аліментів, посилаючись на те, що він отримує незначну пенсію, частину якої витрачає на ліки, у зв`язку з чим не вистачає коштів на прожиття.

Таким чином, підставою звернення до суду з даним позовом є посилання лише на низький рівень його доходу.

Суд вважає, що за наявних обставин позивачеві слід було звертатися до суду з позовом у відповідності до вимог ст.206 СК України, де визначено, що у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Однак позивач таких вимог перед судом не ставив, доказів в підтвердження розміру коштів на покриття витрат, пов`язаних з його лікуванням, не надав.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи надані суду докази з позиції їх належності та допустимості, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.

На підставі викладеного та, керуючись ст., ст. 202, 205СК України, п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст., ст. 10, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 17 травня 2019 року.

Головуюча