Справа №167/711/18
Провадження №2/167/8/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2019 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого- судді Сіліча І.І.

секретаря судових засідань - Матвійчук Л.О.

з участю позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Піхотенко А.С.

третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни про розірвання договору банківського кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни про розірвання договору банківського кредиту.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що 21.02.2008 року між банком та ним було укладено кредитний договір згідно з умовами якого йому був наданий кредит в сумі 30 000,00 доларів США на споживчі потреби з кінцевим терміном повернення кредиту до 20.02.2015 року. Для забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 21.02.2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого в іпотеку банку був переданий житловий будинок №9 по вул.Молодіжна в с.Кременець Рожищенського району та земельна ділянка загальною площею 0,23 га, яка призначена для обслуговування будинковолодіння, що знаходиться на території Кременецької сільської ради Рожищенського району. 30.08.2010 року Банк звернувся з позовом до Луцького міськрайонного суду про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Разом з тим, банк визначив суму заборгованості в національній валюті України в сумі 219895,00 грн.. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.11.2011 року позовні вимоги банку були задоволенні. З судового рішення вбачається, що Банк самостійно визначив валюту платежу в національній грошовій одиниці України, проценти за користування кредитом не стягував, а також протягом 2010-2018 року не заявляв позову про стягнення заборгованості з врахуванням курсової різниці гривні до валюти кредиту. Крім того, 21.11.2014 року Національний Банк України ввів тимчасову адміністрацію в Банку і призначив його ліквідацію з березня 2015 року по березень 2020 року. Після введення тимчасової адміністрації Банк припинив приймання платежів по заборгованості за кредитним договором, змінив банківські рахунки, чим унеможливив своєчасне погашення заборгованості за договором споживчого кредиту. В порушення умов договору відповідач не зарахував до сум відшкодування заборгованості за судовим рішення сплати позивачем 72988,00 грн. особисто та 21490,00 грн., стягнених на виконання рішення суду.

Покликаючись на те, що такі істотні порушення відповідачем умов договору, порушили його права як позичальника, тому просить розірвати кредитний договір 02/08-СІ/КД, укладений між Відкритим акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» та ним, через істотні порушення умов договору банком.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених в заяві, просить задовольнити їх.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 просить позов задовольнити, так як умови кредитного договору не відповідають вимогам законодавства.

Представник відповідача Піхотенко А.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

За змістом ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що 21.02.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір 02/08-СІ/КД згідно з умовами якого останньому був наданий кредит в сумі 30 000,00 доларів США на споживчі потреби з кінцевим терміном повернення кредиту до 20.02.2015 року (а.с.32-35).

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до п.1.1. кредитного Договору, Відповідач в порядку та на умовах визначених цим Договором, взяв на себе зобов'язання надати Позичальнику грошові кошти в сумі 30000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 151000 гривень за курсом НБУ на день укладання Договору з оплатою за процентною ставкою 14 процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 20.02.2015 року, на умовах визначених цим Договором.

Для забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 21.02.2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого в іпотеку банку був переданий житловий будинок №9 по вул.Молодіжна в с.Кременець Рожищенського району та земельна ділянка загальною площею 0,23 га, яка призначена для обслуговування будинковолодіння, що знаходиться на території Кременецької сільської ради Рожищенського району (а.с.36-39).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В судовому засіданні встановлено також, що позивач ОСОБА_2 неналежним чином виконував зобов'язання по своєчасному поверненню суми кредиту та відсотків за користування кредитом, в зв'язку з чим в жовтні 2011 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору і звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 21.03.2012 року позовні вимоги позивача було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором 02/08-СІ/КД від 21.02.2008 року в сумі 219895,90 гривень (а.с.29-31).

Чинне цивільне законодавством передбачено чіткий перелік випадків, коли договір може бути розірваний судом на вимогу однієї із сторін.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З аналізу норм, передбачених ст. 651 ЦК України слідує, що йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Зазначена правова позиція узгоджується з позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі № 6-75цс13.

Позивач ОСОБА_2 не навів суду жодної обставини та не надав належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» допустив такі порушення кредитного договору № 02/08-СІ/КД від 21.02.2008 року, які б могли завдати шкоди позивачу, не зазначив жодного пункту з кредитного договору, який був би порушений відповідачем.

Згідно із ч.1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Разом з тим, позивач ОСОБА_2 також не надав доказів, які б давали суду можливість пересвідчитись, що серед обставин, які можуть слугувати підставою для розірвання кредитного договору в наявності існують одночасно всі чотири умови, які передбачені ч.2 ст. 652 ЦК України.

Доводи позивача та його представника про те, що відповідач, належним чином не повідомив ОСОБА_2 про ліквідацію Волинського філіалу Банку та заміну іншим одержувачем коштів, не являється доказом істотного порушення ПАТ ««ВіЕйБі Банк»» умов кредитного договору, оскільки даним правочином такий обов'язок кредитора не передбачено.

Твердження позивача щодо самостійного, без повідомлення позивача, банк здійснив розрахунок заборгованості по кредиту із заміною валюти платежу, суд до уваги не приймає, так як в матеріалах справи наявне рішення апеляційного суду Волинської області від 21.03.2012 року, яке набрала законної сили, про задоволення вимог банку щодо стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів саме в грошовій валюті - гривні, що передбачено вимогами ст.533 ЦК України.

Таким чином, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, якими підтверджується факт істотного порушення умов договору зі сторони банку, а тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі ст.ст.627, 638, 651, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 77, 81, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни про розірвання договору банківського кредиту відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду через Рожищенський районний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.02.2019 року.

СУДДЯ: І.І.Сіліч