Дата документу 16.05.2019 Справа № 336/6707/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/6707/18 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
№ 22-ц/807/1438/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою КП «Водоканал» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року у справі за позовом КП «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (представник ОСОБА_3 ) про стягнення боргу по оплаті за водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року КП «Водоканал» звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (представник ОСОБА_3 ) про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення в сумі 20 278, 93 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідачі мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , користуються послугами КП «Водоканал», але обов`язок по сплаті виконують не в повному обсязі, в зв`язку з чим за період з 01.05.2007 року по 31.01.2016 року утворилась заборгованість в сумі 20278,93 гривень.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги у вказаному розмірі та судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, КП «Водоканал» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскільки відповідачі у справі були зареєстровані за зазначеною у позові адресою з 2005 року та з 2007 року відповідно, то вони мають сплатити заборгованість в розмірі 20 278,93 грн., яка утворилась в період з 01.05.2007 року по 31.01.2016 року. Вказаній обставині суд першої інстанції належної оцінки не надав, а тому прийняв помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим ст.360ЦПК України, не скористались, відзиву на апеляційну скаргу не надали, однак це не заважає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

П

равовідносини учасників даного спору регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

За визначенням, наданим у статті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із приписами ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з пунктом 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць; оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №546 від 28 жовтня 1999 року "Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення" збір абонентної платні з населення за водокористування і водовідведення проводиться окремо від інших комунальних послуг.

Відмовляючи у задоволені позову КП «Водоканал», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у справі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не є належними відповідачами у справі з огляду на те, що право власності на житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачка ОСОБА_2 набула лише 06 березня 2018 року, до цього вказане житло належало ОСОБА_4 , через що відповідачем у справі має бути саме він.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що власність зобов`язує. Вказаний конституційний принцип полягає, зокрема, у виконанні особою обов`язків по належному утриманню об`єкта її власності.

Згідно із положенням частини першої статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Споживачем, відповідно до положень статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем надано послуги з централізованого водопостачання та водовідведення квартири за вищевказаною адресою.

За період з 01.05.2007 року по 31.01.2016 року через несплату наданих послуг утворилася заборгованість в сумі 20278,93 гривень.

Матеріалами справи встановлено, що власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з 23.01.2008 року по 06.03.2018 року був ОСОБА_4 .

Зазначаючи у апеляційній скарзі про те, що відповідачі були і раніше зареєстровані за цією адресою, позивач разом з тим не надає жодних доказів на підтвердження того на яких умовах вона були зареєстровані та не надано доказів на підтвердження того, що вони користувалися наданими послугами.

Натомість до колишнього власника ОСОБА_4 позовні вимоги не заявлені, хоча саме власник несе будь-яку відповідальність за дотримання обов`язків щодо сплати комунальних послуг та визначає умови користування послугами іншими особами, які мають право на прожвання у помешканні.

Відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серії та номер 74 від 06 березня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гавриленко Н.Ю., власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з 06 березня 2018 року стала ОСОБА_2 .

Зі змісту ст.ст. 51,175 ЦПК України, обов`язок визначати відповідача у справі покладено на позивача. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Якщо позивач не заявив клопотання про заміну на належного відповідача (або залучення інших співвідповідачів), суд повинен відмовляти у задоволені позову.

Незгода позивача із рішенням суду першої інстанції не дає підстави вважати, що суд неправильно застосував норми права та прийшов до помилкових висновків, які не відповідають обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 7, 247, 263, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу КП «Водоканал» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 16 травня 2019 року

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков