У Х В А Л А

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 752/11783/18

провадження № 61-9747ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що від шлюбу з ОСОБА_1 має доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після припинення подружніх стосунків сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач живе окремо і матеріальну допомогу на утримання дитини надає мінливо у сумах, що не перевищують 200-300 грн. на місяць.

ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона разом із дитиною позбавлені фінансових можливостей для належного існування і потребують негайної допомоги, оскільки позивач перебуває у декретній відпустці, а відповідач не надає належної матеріальної допомоги, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи від дня з`явлення до суду позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, та на утримання позивача - в розмірі 1 500 грн., починаючи з дня подання нею до суду позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 000,00 грн., але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подачі до суду позовної заяви, тобто з 11 червня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на її утримання в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи із дня подачі до суду позовної заяви, тобто з 11 червня 2018 року, і до досягнення дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав його обґрунтованості та доведеності. Постановляючи рішення та стягуючи з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 3 000,00 грн., суд прийшов до висновку, що вказана сума з урахуванням обов`язку по утриманню дитини й з боку матері, з якою проживає, в умовах сьогодення є достатньою для повноцінного та гармонійного фізичного та морального розвитку дитини.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року змінено: зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 з 1500 грн. до 1000 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Змінюючи рішення районного суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, апеляційний суд виходив з положення ч. 2, 4 ст. 84 СК України, відповідно до якого дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років, районний суд належним чином не врахував зміст довідки про доходи ОСОБА_1 та положення ч. 4 ст. 84 СК України, та встановив аліменти у сумі 1500 грн., що становить завищений розмір, у зв`язку з чим апеляційний суд прийшов до висновку про зменшення розміру з 1500 грн. до 1000 грн.

10 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року, в якій просив судові рішення скасувати в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 та в цій частині постановити нове рішення, яким зменшити розмір стягнутих аліментів з 3000 грн. до 1500 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не було встановлено всіх фактичних обставин справи, а саме, що він працював та працює в приватному підприємстві «СТУДІЯ ПІЛОТ», на посаді телеоператора виробничого відділу передачі «Секретний фронт» та отримує щомісячно заробітну плату в розмірі 7000 грн. При цьому, відповідачем наразі сплачується кредит, який було отримано в АТКБ «ПриватБанк» для придбання всього необхідного для дочки ОСОБА_4 , а також здійснюється матеріальна допомога батькам та бабусі, яка потребує інтенсивного лікування. Посилаючись на те, що стягнення аліментів на утримання його неповнолітньої доньки в розмірі 3000 грн. є завищений та ставить його та його рідних, яким він надає фінансову допомогу, в тяжке матеріальне становище.

Також заявник просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року, посилаючись на те, що постанову апеляційного суду від 03 квітня 2019 року отримав лише 10 квітня 2019 року.

Указані обставини є достатніми підставами для поновлення строку.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, які виникають із сімейних правовідносин, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко