Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/6813/18
Провадження № 2/644/50/19
РІШЕННЯ

Іменем України

16 травня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Бугери О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ступницького К.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача, 3-ї особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, 3-і особи у справі ОСОБА_2 , ПрАТ «СК «АХА Страхування», -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем 11.09.2018 року подано до суду відповідний позов. В обґрунтування позову зазначено, що 16.04.2015 року по пров. Короленка в м. Харкові сталась ДТП за його участі, його автомобіль КІА SPORTAGE держномер НОМЕР_1 та автомобіль TOYOTA CAMRY держномер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 . Під час ДТП в автомобілі TOYOTA CAMRY на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_5 , власник автомобіля та директор Харківської регіональної дирекції AT СК АХА Страхування. В результаті ДТП обидва автомобіля зазнали пошкоджень. 16.11.2015 року Червонозаводським районним судом по справі 646/5671/15-п було ухвалено постанову. Не погодившись із висновками суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 18.10.2016 року його апеляційну скаргу залишено без задоволення. 16.02.2017 року він звернувся до Апеляційного суду Харківської області з заявою про виправлення описки в мотивувальній частині постанови від 18.10.2016 року та визнання вини ОСОБА_6 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В постанові Апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2017 року по справі № 646/5671/15-п в мотивувальній частині зазначено, що Встановлено, що в матеріалах справи міститься висновок судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 22.04.2016 року, проведеної Харківським науково-дослідницьким інститутом судових справ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (а.с. 57-64 ) та висновок судової авто технічної експертизи від 15.09.2015 року №419/15, проведеної НДЕКЦ у Харківській області (а.с. 32-37), з висновків яких вбачається, що дії обох автомобілістів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. п. 8.7.3., 8.10. Правил дорожнього руху України. Проте, встановлювати ступінь вини кожного з водіїв при розгляді адміністративного матеріалу у відношенні одного з них суд позбавлений можливості. Адміністративний протокол у відношенні ОСОБА_6 працівниками ГУН поліції не складено, у зв`язку з чим її вина може бути встановлена при розгляді справи судом в порядку цивільного судочинства. Виходячи з наведеного випливає, що суд фактично встановив в діях ОСОБА_6 ознаки адміністративного правопорушення. Внаслідок ДТП його автомобіль КІА SPORTAGE держномер НОМЕР_1 отримав пошкодження відповідно до Довідки ДАІ з обслуговування міста Харкова: передний бампер, решотка радиатора, правое переднее крыло, правая передняя противотуманная фара, бочок омывателя. В зв`язку з цим, для ремонту автомобіля 10.06.2015 року були закуплені автозапчастині на Харківському авторинку Лоск на загальну суму 20000 гривень. 14.08.2015 року ним було сплачено за ремонт автомобіля 9650 гривень. Загальна сума завданої шкоди складає 29 650 (двадцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень. Та у відповідності до висновку ВСУ у постанові від 20 січня 2016 року позивач просить стягнути з відповідача суму понесених ним матеріальних збитків.

Відповідачем ОСОБА_5 19.10.2018 року було подано до суду відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, застосувати до вирішення позову строк позовної давності відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України; стягнути з позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначав, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, та він не має бути відповідачем по справі, оскільки в момент ДТП він не керував транспортним засобом учасником ДТП; позивачем при звернені з позовом до суду пропущено трирічний строк позовної давності; постанова Червонозаводського районного суду від 16.11.2015 року, якою позивача визнано одноосібним винуватцем ДТП є чинною на теперішній час, обґрунтування позивача про можливість розгляду справи буз залучення страхової компанії є помилковим та таким, що не відповідає сучасній судовій практиці. Зазначав, що позивач просить стягнути всю суму, завданої йому матеріальної шкоди незважаючи на те, що одноосібним винуватцем ДТП є лише він, та покази позивача, стосовно механізму розвитку ДТП, які були ним надані для проведення експертиз, з технічної точки зору є неспроможними. Крім того, позивач обґрунтовує розмір завданої йому матеріальної шкоди неналежними доказами, позивач не навів доказів, що він є власником пошкодженого автомобіля КІА SPORTAGE держ. № НОМЕР_1 , що унеможливлює розгляд його позову.

Третя особа ОСОБА_2 19.10.2018 року подала до суду письмові пояснення, в яких зазначала, що позивач пропустив строк позовної давності відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, який просила застосувати при вирішенні питання по суті, стягнути з позивача понесені судові витрати. Аналогічно, як і відповідач посилалась на те, що вимоги пред`явлені до неналежного відповідача, в момент ДТП відповідач не керував транспортним засобом та не є учасником ДТП, а транспортний засіб є застрахованим в ПрАТ «СК «АХА Страхування»; саме позивача визнано винуватцем ДТП, судове рішення є чинним, не зважаючи на це, позивач просить стягнути всю суму, завданої йому матеріальної шкоди, при цьому не враховуючи зміст експертного висновку стосовно механізму розвитку ДТП, відповідного до якого покази позивача з технічної точки зору є неспроможними. Крім того, зазначала, що позивач обґрунтовує розмір завданої йому матеріальної шкоди неналежними доказами, позивач не навів доказів, що він є власником пошкодженого автомобіля КІА SPORTAGE держ. № НОМЕР_1 , що унеможливлює розгляд його позову.

Представник третьої особи ПрАТ «СК «АХА Страхування» подав до суду письмові пояснення за позовом, в якому просила в його задоволенні відмовити, оскільки позивачем пропущено строку позовної давності, з моменту ДТП до моменту подачі позову пройшло більше ніж 3 роки, відповідно до постанови Червонозаводського районного суду м.Харкова саме позивач визнаний винуватцем ДТП, та не зважаючи на це позивач просить стягнути суму шкоди на його користь, також позивачем не надано доказів на підтвердження наявності провини другого водія ОСОБА_6 , не підтверджено належними та допустимими доказами розмір шкоди, не надано доказів права власності позивача на транспортний засіб.

В судове засідання позивач не з`явився, його представник в судовому засіданні зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, посилався на викладені в ньому обставини. Позов пред`явлений саме до власника транспортного засобу, яким є ОСОБА_5 , до страхової компанії, водія транспортного засобу вони не звертались, з відзивом та поясненням ознайомлені. Будь-яких доповнень не мають.

Відповідач ОСОБА_5 та третя особа у справі ОСОБА_2 в судове засідання 16.05.2019 року не з`явились, їх представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилалась на викладені у відзиві та поясненнях доводи, звертала увагу суду на те, що протягом тривалого часу, навіть після подання відзиву, позивачем не було надано до суду доказу про його право на транспортний засіб, позов заявлений не дол. належної особи та представник позивача не погодився на заміну чи залучення співвідповідача страхової компанії, позивачем пропущено строк на звернення до суду, оскільки з моменту ДТП пройшло більше 3 років, також зазначала, що навіть у разі доведеності провини водія ОСОБА_2 в дорожньо-транспортній пригоді позивач мав би право на відшкодування шкоди у відповідному співвідношенні та за наявності допустимих доказів щодо підтвердження отриманої шкоди. Враховуючи всі наведені доводи, обставини викладені в відзиву відповідача, пояснення 3-х осіб, просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ПрАТ «СК «АХА Страхування» до суду не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та 3-ї особи ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

3-я особа ОСОБА_6 відповідно до наданої копії паспорту змінила прізвище на ОСОБА_7 у зв`язку із вступом в шлюб 07.06.2016 року (а.с.61-62).

Відповідно до постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.11.2015 року, згідно складеного протоколу про адміністративне правопорушення від 16.04.2015 р. № АВ2 №441818, водій ОСОБА_4 16.04.2016 р. 08. год. 50 хв. керував автомобілем КІА, номерний знак НОМЕР_3 , про пров. Короленко в м. Харкові, здійснив поворот ліворуч на пров. Вірменський перед початком зміни напрямку руху не впевнився в безпеці, а також при перестроюванні не уступив дорогу автомобілю Тойота, номерний знак НОМЕР_4 , який рухався по смузі, на яку він перестроювався, чим порушив вимоги п.10.1, 10.3 ПДР України, внаслідок чого сталося зіткнення даних автомобілів, чим спричинена матеріальна шкода. Даною постановою провадження щодо ОСОБА_4 було закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. (а.с.70-72). Під час розгляду даної справи призначалась та проводилась судова авто-технічна експертиза.

Не погодившись із даною постановою ОСОБА_4 було подано апеляційну скаргу.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 18.10.2016 року встановлено факт вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії АВ2№441818 від 16.04.2015 року, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.04.2015 року, письмовими поясненнями ОСОБА_6 , фотознімками, висновком експерта №419/15 від 15.09.2015 року та висновком судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи №123/4014 від 22.04.2016 року, та зазначено, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з чим погодився і апеляційний суд, апеляційна скарга ОСОБА_4 залишена без задоволення. Також в ході розгляду справи апеляційною інстанцією 22.12.2015 року було призначено транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу. В постанови було зазначено, що доводи ОСОБА_4 щодо винуватості водія ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яка, на його думку, порушила вимоги п.п.8.7.3е, 8.10, 12.4., 12.9 ПДР України, не ґрунтуються на законі, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 , як єдина підстава для притягнення її до адміністративної відповідальності, не складався, а тому апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості вирішувати питання стосовно її вини. (а.с.9-10).

Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи №123/4014 від 22.04.2016 року наведено два варіанти на підставі пояснень водія ОСОБА_8 та на підставі пояснень водія ОСОБА_4 .. Виходячи з пояснень водія ОСОБА_4 експертом зроблено висновок про невідповідність дії водія ОСОБА_8 вимогам п.п.8.7.3 е, 8.10 ПДР України, які знаходились у причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Виходячи з пояснень водія ОСОБА_8 експертом зроблено висновок про невідповідність дії водія ОСОБА_4 вимогам п.п.8.7.3 е, 8.10 ПДР України, які знаходились у причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди (а.с.12-20). Аналогічно за змістом висновку експерта №419/15 від 15.09.2015 року наведено два варіанти відповідей за поясненнями обох водіїв (а.с.21-26).

16.02.2017 року ОСОБА_4 звертався до апеляційної інстанції із заявою про виправлення описки в мотивувальній частині постанови від 18.10.2016 року, та визнання вини ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до постанови Апеляційного суду Харківської області від 24.03.2017 року заява була задоволена частково. Встановлено, що в матеріалах справи міститься висновок судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 22.04.2016 року, проведеної Харківським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз ім..Засл.проф.М.С.Бокаріуса та висновком судової авто технічної експертизи від 15.09.2015 року №419/15, проведеної НДЕКЦ у Харківській області, з висновків яких вбачається, що дії обох автомобілістів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п.8.7.3., 8.10. ПДР України. Проте, встановлювати ступіть вини кожного з водіїв при розгляді адміністративного матеріалу у відношенні одного з них суд позбавлений можливості. Адміністративний протокол у відношенні ОСОБА_6 працівниками ГУН поліції не складено, у зв`язку із чим її вина може бути встановлена при розгляді справи в порядку цивільного судочинства. (а.с.11).

Відповідно до полісу АІ/7070877 цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб Тойота, номерний знак НОМЕР_4 , застрахована ПрАТ «АХА Страхування» 12.12.2014 року, термін дії страхового полісу до 19.12.2015 року.(а.с.73). ОСОБА_5 повідомлено страхову компанію про настання страхового випадку відповідно до поданої ним заяви від16.04.2015 року (а.с.74). Власником відповідного транспортного засобу є ОСОБА_9 згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.75).

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статями 7, 8 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов`язково. Cтрахова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. Відповідно до статей 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до статті 1194 ЦК України, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц. Також згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. На момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом керувала 3-я особа ОСОБА_10 , цивільно-правова відповідальність була застрахована 3-ї особою ПрАТ «СК «АХА Страхування», відповідно до наданого страхового полісу, а відповідач ОСОБА_5 є власником забезпеченого транспортного засобу, тобто з урахуванням вищенаведеної позиції не є належним відповідачем та суд погоджується із доводами відзиву відповідача та пояснень3-х осіб. До страхової компанії позивач не звертався, проти заміни неналежної сторони чи залучення до участі у справі у якості співвідповідача страхової компанії представник позивача в ході розгляду справи заперечував. Окрім того, позивачем не було надано доказу на підтвердження його права отримання відповідного відшкодування, як при подачі позову, так і в ході судового розгляду. Вирішуючи питання щодо заяви відповідача, 3-х осіб щодо застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що позивачем при звернені з позовом до суду пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки на думку суду саме з дня винесення постанови Апеляційного суду Харківської області від 24.03.2017 року позивачу стало відомо про порушення свого права, оскільки даною постановою було встановлено, що в матеріалах справи міститься висновок щодо не відповідності дій обох автомобілістів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вимогам п.п.8.7.3., 8.10. ПДР України та зазначено, що вина ОСОБА_6 може бути встановлена при розгляді справи в порядку цивільного судочинства. Відповідно до вимог ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Аналізуючи доводи позивача в частині наявності спільної провини обох водіїв в дорожньо-транспортній пригоді, суд виходить з того, що відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.Відповідно до постанови Апеляційного суду Харківської області від 24.03.2017 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 було встановлено на підставі проведених експертиз в рамках справи, що дії обох автомобілістів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п.8.7.3., 8.10. ПДР України. Але в той же час відповідно до постанови зазначено на неможливість встановлення ступеню вини кожного з водіїв при розгляді адміністративного матеріалу, у зв`язку із чим вина ОСОБА_11 може бути встановлена при розгляді справи в порядку цивільного судочинства, а також із змісту наданих копії висновків експертиз вбачається, що такі висновки були зроблені з урахуванням пояснень водія ОСОБА_4 , а виходячи з пояснень водія ОСОБА_11 в її діях порушень ПДР України не було. При подачі позову позивачем було заявлено вимоги щодо відшкодування шкоди в повному обсязі з власника транспортного засобу, але будь-яких доказів щодо визначення вини, ступеню вини ОСОБА_11 не надано, клопотань про забезпечення доказів у справі не заявлялось. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач при подачі позову посилався на те, що він є власником транспортного засобу, але відповідного доказу не надав. Також, на підтвердження понесений витрат надав суду копію накладної із визначенням найменування товарів та їх вартості на авторинку «Лоск» на загальну суму 20000 гривень (а.с.28), копію акту виконаних робіт від 14.08.2015 року СПД ФО ОСОБА_12 з описом робіт та їх вартість, а також про отримання від ОСОБА_4 суми в розмірі 9650 гривень, додатково копію квитанції до прибуткового касового ордеру №56 про отримання коштів (а.с.29,30). Відповідно до вимог ст.78 ЦПК України суд не може прийняти відповідні докази, як допустимі, оскільки позивач до суб`єкта оціночної діяльності з метою оцінки завданої шкоди не звертався, вартість відновлювального ремонту не визначалась, клопотань про проведення в рамках справи експертиз з метою визначення розміру завданої шкоди не заявлялось. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позов заявлений до неналежного відповідача, а також не надано доказів на обґрунтування позову. Вирішуючи питання про судові витрати в порядку ст.141 ЦПК України, суд виходить із наступного. Позивач при подачі позову судовий збір не сплачував, оскільки є інвалідом 2 групи, має пільги при сплаті судового збору, та оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати в частині сплати судового збору слід віднести на рахунок держави. Відповідачем та 3-ю особою ОСОБА_13 при подачі відзиву та пояснень було зазначено вимогу про стягнення з позивача понесених судових витрат, які складаються з опрацювання адвокатом позовної заяви та додатків, консультації клієнта, вироблення правової позиції третьої особи 1000 гривень, підготовки процесуальних документів, в тому числі пояснень на позов, клопотань, заяв 2000 гривень, приймання адвокатом участі в судових засіданнях 1000 гривень за кожне засідання. До відзиву та пояснень подано ордер 000014 від 16.10.2018 року, 2 копії договорів про надання правової допомоги від 16.10.2018 року, що укладені з відповідачем та 3-ю особою, окремо, додаткова угода до договору про надання правової допомоги з відповідачем та 3-ю особою про визначення порядку оплати послуг адвоката відповідно до п.3.1. на суму 3000 гривень, а також товарний чек №ПТ161018 від 19 жовтня 2018 року на суму 3000 гривень. Тобто, правова допомога надавалась в ході розгляду справи як відповідачу, так і позивачу, між ними окремо було укладено договори з адвокатом, ціна наданих адвокатом послуг не була узгоджена між сторонами шляхом внесення відповідних пунктів в умови договору, додана до пояснень та відзиву додаткова угода укладено одночасно із обома учасниками. Також, безпосередньо наданий товарний чек не містить даних про оплату отриманих послуг. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги щодо відшкодування понесених витрат не підлягають задоволенню. Керуючись ст.ст. 257, 261, 267, 979, 993, 1166, 1187, 1188, 1192, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 77, 78, 81, 82, 95, 141, 264-268, п.15.5. розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Повний текст рішення виготовлений 22.05.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Відповідно до вимог п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Представники позивача ОСОБА_1 , мешкає АДРЕСА_2 , ОСОБА_14 , мешкає АДРЕСА_3 , ОСОБА_15 , мешкає АДРЕСА_4 , ОСОБА_16 , мешкає АДРЕСА_5 , за довіреністю від 20.06.2018 року.

Відповідач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 , зареєстрований АДРЕСА_6 ,

Представник відповідача, 3-ї особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , адвокат, адреса для листування АДРЕСА_7 , на підставі договору, ордеру.

3-я особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована АДРЕСА_6 ,

3-я особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», адреса розташування вулиця Іллінська, 8 м.Київ, 04070, представник ОСОБА_17 , за довіреністю.

Головуючий суддя: О.В.Бугера