Справа № 646/5394/18
№ провадження 2/646/461/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2019року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі

головуючого судді Янцовської Т.М.,

з участю секретаря Шинкарчук А.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву представника відповідача ОСОБА_2 про стягнення з позивача витрат, пов'язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання розписки недійсною,

в с т а н о в и в:

Представник відповідача завернувся до суду з заявою про стягнення з позивача витрат, пов'язаних з правничою допомогою, внаслідок необґрунтованих дій позивача, у розмірі 10125,50 гривень.

В обґрунтування заяви зазначено, що в провадженні Червонозаводського районного суду м.Харкова перебувала цивільна справа № 646/5394/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання розписки недійсною, який заявник вважає завідомо безпідставним. Провадження у вказаній справі було закрито ухвалою суду від 11.01.2019 року у зв'язку з відмовою позивача від позову, у зв'язку з чим заявник вважає, що відповідач у справі має беззаперечне право на компенсацію здійснених нею витрат, пов'язаних з розглядом справи, які вона понесла внаслідок необґрунтованих дій позивача. При цьому, завідома безпідставність позовної заяви та необґрунтованість дій позивача полягає у тому, що ним не було долучено до позовної заяви жодного доказу на підтвердження обставин, викладених ним у позовній заяві, а посилання у позовній заяві на постанову Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року є безпідставним, оскільки вищевказана правова позиція стосувалась інших правовідносин. Заявником також зазначено, що доводи позивача про недійсність розписки спростовані рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.05.2018 року у справі № 577/5273/17, яке було змінено постановою Апеляційного суду Сумської області від 11.09.2018 року. У вказаних судових рішеннях було зазначено, що ОСОБА_3 в суді заявив, що він виконав зобов'язання за вказаним договором позики шляхом передачі автомобіля ОСОБА_4, тобто фактично ОСОБА_3 визнав боргові зобов'язання перед ОСОБА_4 за розпискою від 25.03.2016 року. Також заявник зазначає, що у позовній заяві представником позивача надано недостовірну інформацію про те, що доводи позовної заяви підтверджуються висновком експерта - поліграфолога ОСОБА_5 від 21.07.2018 року, тоді як в дійсності до позовної заяви було долучено не висновок експерта, а висновок про результати дослідження з використанням поліграфу, яке було проведено практикуючим психологом ОСОБА_5 Крім того, заявник зазначає, що вказаний висновок не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.76, 77, 78 ЦПК України. Також у заяві зазначено, що позов не містив відповідний спосіб захисту, який позивач просив визначити у рішення суду. Заявник вважає, що позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом не було виконано вимоги ч.4 ст.100, п.5, 8 ч.3 ст.175 ЦПК України, ч.1,5 ст.177 ЦПК України. Таким чином, заявник вважає, що позовна заява ОСОБА_3, а також додані до позовної заяви документи та інші матеріали справи № 646/5394/18 взагалі не містять будь-яких належних доказів на підтвердження позовних вимог позивача, що свідчить про те, що позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом необґрунтовано, тобто за відсутності для цього відповідних підстав, що в свою чергу беззаперечно свідчить про зловживання позивачем ОСОБА_3 та його представником адвокатом ОСОБА_1 процесуальними правами та даний спір фактично виник внаслідок неправомірних дій позивача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_1, тоді як в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення відповідачем ОСОБА_4 будь яких необґрунтованих дій, пов'язаних із розглядом даної справи судом. У зв'язку з вищевикладеним, заявник просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені внаслідок необґрунтованих дій позивача судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу у розмірі 10125,50 грн.

В судовому засіданні представник відповідача заяву підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у неї.

Представник позивача заперечував проти задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що представником відповідача не наведено достатніх підстав вважати, що дії позивача були необґрунтованими.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання розписки від 25.03.2016 р., укладеною між ним та відповідачкою, недійсною.

Ухвалою суду від 11.01.2019 р. провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України.

Тобто, подання заяви про закриття провадження не є необґрунтованими діями позивача, а є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України. Крім того, звернення до суду з позовом є суб'єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред'явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

У п. 38 постанови Пленуму ВС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Але відповідачем не доведено, а судом не встановлено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені. Представник відповідача обґрунтовує свою заяву лише пред'явленням безпідставного позову, що не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень у його реалізації.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів представника відповідача, що звернення позивача до суду з заявою про закриття провадження у справі свідчить про безпідставність та необґрунтованість позову, а тому у задоволенні заяви про стягнення з позивача витрат, пов'язаних з розглядом справ, необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 142 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про стягнення з позивача витрат, пов'язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання розписки недійсноювідмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали або з дня складання повного її тексту.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

Повний текст ухвали складено 22.02.2019 р.

Суддя Т.М. Янцовська