Ухвала

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 212/8101/17

провадження № 61-3507ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану представником ОСОБА_1, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 січня 2019 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ? АТ КБ «Приватбанк»), звернулося до суду із позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № б/н у розмірі 42 282,56 грн та судових витрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву від

14 квітня 2008 року № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі

90 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача в заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Заявою ОСОБА_2 підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». Також, свідченням приєднання відповідача до Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Позивач свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, тоді як відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що призвело до утворення заборгованості станом на 15 листопада 2017 року в розмірі 42 282,56 грн, з яких:

30 258,99 грн - відсотки за користування кредитом, 19 788,02 грн - пеня, 250,00 грн ? штраф (фіксована частина), 2 001,55 грн - штраф (процентна складова).

31 січня 2018 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до

АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, який в подальшому був змінений заявою від 05 лютого 2018 року, в якому ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним та таким, що вчинений внаслідок обману, кредитний договір № 393814 від 201… року; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 збитки в подвійному розмірі в розмірі

60 000,00 грн; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 незаконно стягнуті банком з рахунка № НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, суму грошових коштів у розмірі 33 226,67 грн; стягнути з

АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн, а також судові витрати покласти на ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що надані Банком документи не можуть підтверджувати факт існування боргу, якого у позивача немає на сьогоднішній день, а наданий розрахунок вважає надуманим. Договір про надання споживчого кредиту за № 393814 від 2015 року вважає незаконним, оскільки в ньому вказаний строк повернення кредиту «2.5.2015». В порушення законодавства АТ КБ «ПриватБанк» не було виконано переддоговірну роботу з позивачем, не була надана інформацію про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, Банком порушено вимоги закону щодо ціни, яка є істотною умовою кредитного договору, оскільки вказав процентну ставку 36,00 %. АТ КБ «ПриватБанк» вніс у договір незаконні умови, маючи на меті збагатитися за рахунок позивача. Незаконним, на думку позивача, є встановлення Банком щомісячної комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів та пені в розмірі 3 % за кожен день прострочення, внаслідок чого сума нарахованих банком позовних вимог більше ніж в 50 разів перевищує розмір неповернутого кредиту. Крім того, Банк закладає в договорі можливість нарахування штрафу, не пов'язаного із його збитками, тобто за відсутності складу цивільного правопорушення. Зазначені дії Банку позивач вважає такими, що порушують її права як споживача фінансових послуг. При наданні кредиту АТ КБ «ПриватБанк» ввів позивача в оману при наданні кредитного ліміту.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до

АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 січня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста ОСОБА_3 від 21 червня

2018 року залишено без змін.

14 лютого 2019 року через засоби поштового зв'язку представник

АТ КБ «ПриватБанк» ? ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій заявник просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 січня

2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог

АТ КБ «ПриватБанк» та передати в цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині оскаржувані судові рішення залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 212/8101/17 за первісним позовом є стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № б/н у розмірі 42 282,56 грн, за зустрічним позовом ? визнання кредитного договору недійсним та таким, що вчинений внаслідок обману, стягнення збитків у розмірі 60 000,00 грн, стягнення незаконно стягнутих банком суми грошових коштів у розмірі 33 226,67 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000,00 грн.

Справа № 212/8101/17 є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(1 921,00 грн х 100 = 192 100,00 грн), тобто справа є малозначною в силу своїх властивостей.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» ? ОСОБА_1 у касаційній скарзі, керуючись підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу

Посилання заявника у касаційній скарзі на частину третю статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Враховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, клопотання АТ КБ «ПриватБанк», подане представником ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 січня

2019 року, Верховним Судом не розглядається.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану представником ОСОБА_1, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 січня

2019 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило