Справа № 308/4554/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:
головуючої-судді - Бенца К.К.,
при секретарі Вереш А.В.
з участю сторін:
представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області Далекорей С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Державної казначейської служби України про відшкодування завданої моральної шкоди. Мотивуючи свої позовні вимоги вказує на те, що йому призначено пенсію за вислугу років, у відповідності до ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». В свою чергу Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснило йому нарахування та проводить виплату пенсії із суми грошового забезпечення, яке розраховано за 24 останні місяці військової служби, з основних видів грошового забезпечення.
24.07.2017 р. на його адресу надійшли довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 4228, № 4229 в яких зазначено, що крім видів грошового забезпечення з яких йому нарахували пенсію, він отримав за 24 місяці перед звільненням щомісячну додаткову грошову винагороду, допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціального-побутових питань, одноразову грошову винагороду за безперервну службу, з яких було сплачено страхові внески.
Позивач зазначає, що 31.07.2017 р. з метою здійснення перерахунку пенсії, він звернувся із заявою до начальника ГУ ПФУ Закарпатської області Пентек А.Ю., щодо здійснення перерахунку призначеної пенсії із врахуванням довідки виданої Закарпатським ОВК від 24.07.2017 р. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача із письмовими заявами щодо здійснення перерахунку призначеної пенсії із врахуванням довідки виданої Закарпатським ОВК від 24.07.2017 р., на які отримував від ГУ ПФУ в Закарпатській області письмові відповіді. Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що порушують його права та інтереси, для відновлення порушених прав йому довелось звертатись до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом.
Позивач зазначає, що судовим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року по справі № 807/51/18 визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо не прийняття рішення відносно поданої ним довідки Закарпатського ОВК № 4228 від 24.07.2017 р. до ГУ ПФУ в Закарпатській області як документу для перерахунку пенсії.
Також позивач посилався на те, що протиправною бездіяльністю ГУ ПФУ в Закарпатській області йому було завдано моральну шкоду, так як сподівався на шанобливе ставлення зі сторони субєкта владних повноважень, захист органів влади в справі , проте дані очікування не справдились, чим також було завдані значні душевні страждання, яких зазнав у зв`язку з протиправною бездіяльністю субєкта владних повноважень, відчуттям приниження, усвідомлюючи, що суб`єкт владних повноважень, спрямовує свою діяльність, не на захист його прав та законних інтересів, а навпаки проти нього, громадянина України, людини з інвалідністю, створюючи своїми протиправними діяннями (бездіяльністю) перешкоди в досягання ним бажаного результату.
Оскільки перебуваючи під впливом негативних відчуттів та втрати надії на справедливість, викликану суб`єктом владних повноважень, поза розумний сумнів свідчать про виникнення у нього емоційних, психологічних і нервових зривів, що, як наслідок, призвело до каліцтва в результаті погіршення його здоровя.
З посиланням на викладене, керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позивач , виходячи із критерія справедливості, практики ЄСПЛ, просить суд ухвалити рішення , яким стягнути з держави України на його користь шляхом списання із єдиного рахунку Державної казначейської служби України 50,000 грн. завданої моральної шкоди.
Позивач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав суду заяву відповідно до якої заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу у його відсутності.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області Далекорей С.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав та мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначила, що згідно мотивувальної частини рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року судом встановлено, що права позивача Головним управлінням не порушено. Разом з тим, суд для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вийшов за межі позовних вимог та прийняв рішення про зобов`язання головного управління розглянути подану ОСОБА_1 довідку Закарпатського ОВК № 4228 від 24.07.2017 р. та прийняти відповідне рішення. Наголосила на тому, що даним рішенням встановлено протиправність дій щодо неприйняття довідки, а не розрахунку пенсії.Вважає безпідставним покликання позивача на наявний причинний зв`язок між набуттям в березні 2018 року інвалідністі другої групи та головним управління ПФУ. Причина інвалідності пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Вказує на те, що сам лише факт порушення , на думку позивача, прав не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Просить відмовити у задоволенні позову. Після оголошеної в судовому засідані перерви представник відповідача в судове засідання не з`явилася.
04.06.2019 року представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву.
07.06.2019 року представником відповідача Державної казначейської служби України через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву.
11.06.2019 р. позивачем через канцелярію подано відповідь на відзив відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
11.06.2019 р. позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.
В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:
24.04.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.
13.06.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
Заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.
Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Судом встановлено, що 11.09.2014 року на адресу позивача надійшов лист за №10352/03.01 від Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ Закарпатської області), із змісту якого вбачається, що 31.12.2013 року позивачу призначено пенсію за вислугу років, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», у розмірі 2438,57 грн.

24.07.2017 року на адресу позивача надійшли листи Закарпатського ОВК, за № 4228 та№ 4229, згідно яких зазначено, що крім видів грошового забезпечення з яких позивачу нарахували пенсію, позивач отримав за 24 місяці перед звільненням щомісячну додаткову грошову винагороду, допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально -побутових питань, одноразову грошову винагороду за безперервну службу, з яких було сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування .

31.07.2017 року позивач звернувся із заявою до начальника ГУ ПФУ Закарпатської області Пентек А.Ю. щодо проведення йому перерахунок пенсійного забезпечення з 31.12.2013 року по час звернення із заявою .

16.08.2017 року на адресу позивача надійшов лист ГУ ПФУ № 219/К-99-01, за підписом в.о. начальника ГУ ПФУ Закарпатської області із змісту якого вбачається, що згідно статті 63 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ з наступними змінами, згідно якого, до встановлених виключно законами України нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, на підставі введення яких усі призначеніза цим законом пенсії підлягають перерахунку, належать лише надбавки, доплати, підвищення. Згідно вказаного листа позивача було повідомлено, що згідно ст.16 ЗУ «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу може бути подана відповідно до норм вищевказаної статі, тобто відповідь на заяв позивача була подана відповідно до ЗУ «Про звернення громадян» .

23.08.2017 року позивач повторно подав заяву на імя начальника ГУ ПФУ в Закарпатській області Пентек А.Ю., щодо його статусу інваліда війни другої групи, у відповідності до дати призначення йому пенсії по інвалідності, а тому відтермінування розгляду його питання стосовно гідного матеріального забезпечення щодо прийняття рішення про перерахунок йому пенсійного забезпечення відповідно до норм чинного законодавства .

Крім цього, 28.09.2017 року, на особистому прийомі, позивач надав повторну заяву та одночасно у формі особистого спілкування, у найбільш зручний спосіб для начальника ОСОБА_2 аргументуючи своє намагання бути соціально захищеним з боку ГУ ПФУ Закарпатської області, позивач просив застосування всіх відповідних нормативно-правових актів діючих в Україні, відносно нарахування особам до яких він належить відповідної пенсії, викладені в правовій позиції Верховного Суду України та те, що відповідна правова позиція є обов`язкова для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містить зазначені норми права.

13.10.2017 року на адресу позивача надійшов лист ГУ ПФУ Закарпатської області № 93-К, за підписом начальника ОСОБА_2 , із змісту якого позивач дізнався, що йому відмовлено в нарахуванні належної пенсії, із суми 4639,04 грн., з якої були сплачені страхові внески, оскільки призначення йому пенсії з урахуванням сплачених страхових внесків не передбачено діючим законодавством .

30.10.2017 року на адресу позивача надійшов лист ГУ ПФУ Закарпатської області № 13542/09, за підписом начальника ОСОБА_2 із змісту якого, вбачається, що відповідач не вправі здійснювати перерахунок відповідної пенсії відступаючи від норм ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» постанов КМУ та постанов Правління ПФУ .

09.11.2017 року, у відповідності до вимог п.11 постанови Правління пенсійного фонду України від 12.10.07 року № 18-6, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.11.01.2015 року за № 40/26485, позивач в чергове звернувся із скаргою на незаконні дії відповідача та просив визначити суму з якої сплачені страхові внески, з метою законного нарахування йому пенсійного забезпечення .

08.12.2017 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист ГУ ПФУ Закарпатської області № 348/К-99-01, за підписом начальника Пентек А.Ю., із змісту якого позивачу розяснено, що ГУ ПФУ Закарпатської області нараховувало йому пенсійне забезпечення, тільки з основних видів грошового забезпечення, у відповідності до наданої йому 29.08.2014 року довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 , та якщо Закарпатський ОВК надасть їм іншу суму грошового забезпечення по основним видам грошового забезпечення, то тільки в такому разі позивачу буде нарахована належна пенсія .

18.12.2017 року позивач звернувся до ГУ ПФУ Закарпатської області із заявою про проведення йомувідповідного перерахунку пенсії з врахуванням усіх видів грошового забезпечення за 24 останні місяці військової служби, з яких були сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та у відповідності до оригіналу довідки Закарпатського ОВК від 24.07.2017 року №4229 .

16.01.2017 року на адресу позивача надійшов лист ГУ ПФУ Закарпатської області за підписом начальника Пентек А.Ю. згідно якого позивачу відмовлено в належному нарахуванні пенсії з посиланням на відсутність затвердженого порядку подання відомостей до реєстру застрахованих осіб по військовослужбовцях за спірний період до 01.01.2017 року.

Вказані обставини доведені судовим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року, у справі № 807/51/18, яке набрало законної сили і в силу ст. 82 ЦПК України доведення не потребують .
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року, у справі № 807/51/18, яке набрало законної сили визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо не прийняття рішення відносно поданої ОСОБА_1 довідки Закарпатського ОВК № 4228 від 24.07.2017 р. до ГУ ПФУ в Закарпатській області як документу для перерахунку пенсії та зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області розглянути подану ОСОБА_1 довідку Закарпатського ОВК № 4228 від 24.07.2017 р. та прийняти відповідне рішення щодо наявності або відсутності підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі вказаного документу.
Таким чином, доведеним є факт вчинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області протиправної бездіяльності відносно позивача щодо не прийняття рішення відносно поданої ОСОБА_1 довідки Закарпатського ОВК № 4228 від 24.07.2017 р. до ГУ ПФУ в Закарпатській області як документу для перерахунку пенсії.
Положеннями статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
З урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
Як було зазначено вище, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, Закарпатський окружний адміністративний суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фондуУкраїни в Закарпастькій області щодо не прийняття рішення відносно поданої ОСОБА_1 довідки Закарпатського обласного військового комісаріату № 4228 від 24.07.2017 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області як документу для перерахунку пенсії та зобов`язав ГУ ПФУ в Закарпатській області розглянути подану ОСОБА_1 довідку Закарпатського ОВК № 4228 від 24.07.2017 р. та прийняти відповідне рішення щодо наявності або відсутності підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі вказаного документу.
Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, факт протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не прийняття рішення відносно поданої ОСОБА_1 довідки Закарпатського обласного військового комісаріату № 4228 від 24.07.2017 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області як документу для перерахунку пенсії підтверджений судовим рішенням і не підлягає доведенню.

У пунктах третьому та четвертому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Таким чином, моральна шкода є категорією об`єктивною, тому, встановлюючи факт наявності такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які зумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), а й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення усталеного для даної особи способу життя, життєдіяльності.
Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, позивач зазначав, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача він, з метою відновлення порушених його прав, був змушений витрачати значну кількість особистого часу, протиправною бездіяльністю субєкта владних повноважень принижено його честь, гідність, у зв`язку із чим позивач зазнав моральних страждань, втратив надію на справедливість, викликану суб`єктом владних повноважень, що призвело до виникнення у нього емоційних, психологічних і нервових зривів.
У пункті дев`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам також роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Установивши, що орган державної влади, допустив протиправну бездіяльність, що підтверджується рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року, у справі № 807/51/18, яке набрало законної сили , яке в свою чергу є преюдиційним для вирішення даного спору, суд дійшов того висновку, що вказаними діями органу державної влади позивачу завдано моральну шкоду, оскільки це призвело до переживань, нервозності, моральних страждань.
Отже, з урахуванням законодавчо закріпленого обґрунтування і підстав стягнення моральної шкоди, а також те, що матеріалами справи доведено протиправність дій органу державної влади, а саме Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не прийняття рішення відносно поданої ОСОБА_1 довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд вважає, що у даній справі позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути на користь ОСОБА_1 35 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Визначаючи розмір морального відшкодування, та керуючись принципом розумності та справедливості, суд виходить із встановлених у даній справі обставин, враховує характер,тяжкість, тривалість моральних страждань позивача та їх наслідки.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1173 ЦК України є держава Україна, а тому вона є належним відповідачем.
У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України.
Так, кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.
Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).
Згідно із пунктом 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
На підставі аналізу наведених нормативно-правових актів можна зробити висновок про те, що Державна казначейська служба України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету.
Пред`являючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, заподіяної органом державної влади, позивач зазначив відповідачем той орган державної влади, який на його думку спричинив йому цю шкоду та державу, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади Державну казначейську службу України.
Такими органами у цій справі є відповідний орган Казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 359/11706/15-ц, провадження № 61-13907св18 та від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, провадження № 61-34251св18.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, з урахуванням законодавчо закріпленого обґрунтування і підстав стягнення моральної шкоди, а також те, що матеріалами справи доведено протиправність бездіяльності органу державної влади, а саме Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не прийняття рішення відносно поданої ОСОБА_1 довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 суд вважає, що у даній справі позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути на користь ОСОБА_1 35000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
Визначаючи розмір морального відшкодування, та керуючись принципом розумності та справедливості, суд виходить із встановлених у даній справі обставин, враховує характер, тяжкість, тривалість моральних страждань позивача та їх наслідки.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМ України, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12,13, 258-259, 268, 272-273 ЦПК України ст.ст. 170, 1167, 1173, 1174, суд, -
У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Державної казначейської служби України (місце знаходження вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601), за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) завдану моральну шкоду в розмірі - 35000,00 ( тридцять пять тисяч ) гривень .
В решті вимог позовної заяви - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).
У відповідності до п.п.15.5 п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 );
Відповідачі:
Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місце знаходження пл. Народна, 4, м. Ужгород, 88008);
Державна казначейська служба України (місце знаходження вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, );
Дата складання повного тексту рішення 04 жовтня 2019 року.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду К.К. Бенца