Номер провадження: 22-ц/813/3478/19
Номер справи місцевого суду: 520/6689/16-ц
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою,

встановив:

У провадженні Київського районного суду м. Одеси з 07.06.2016 року знаходилась цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою.

11.12.2018 року ОСОБА_3 , діючи як уповноважений представник позивачки ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою в порядку ст.49 ЦПК України до ОСОБА_2 та просила зобов`язати відповідача за свій рахунок привести приміщення самовільно реконструйованої квартири у попередній стан, усунути перешкоди, шляхом вселення (т.1, а.с.194-196).

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2018 року позовну заяву (в порядку ст.49 ЦПК) ОСОБА_1 , від імені якої на підставі ордеру діє ОСОБА_3 , залишено без розгляду (т.1, а.с.201).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2018 року, та постановлення нової, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 15.05.2019 року, на 17.00 год. учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (т.2, а.с. 12-18).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 15.05.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява ОСОБА_1 від 11.12.2018 року містить зміну предмета та підстави одночасно.

Апеляційний суд вважає, що такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.06.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту користування приміщенням квартири.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2016 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено її до судового засідання в загальному порядку (т.1, а.с. 24).

Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.11.2017 року провадження по вищезазначеній справі зупинено, у зв`язку з призначенням по справі судової будівельно-технічної експертизи (т.1, а.с. 128-129).

Після надходження справи з експертизи 08.08.2018 року провадження по справі було відновлено ухвалою Київського районного суду м. Одеси та призначено підготовче судове засідання на 18.09.2018 року (т.1, а.с. 166-167).

11.12.2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до початку розгляду справи по суті звернулась до суду з позовною заявою в порядку ст. 49 ЦПК України до ОСОБА_2 та просила зобов`язати відповідача за свій рахунок привести приміщення самовільно реконструйованої квартири у попередній стан, усунути перешкоди, шляхом вселення.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2018 року позовну заяву (в порядку ст.49 ЦПК) ОСОБА_1 , від імені якої на підставі ордеру діє ОСОБА_3 , було залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд послався на ст. 49 ЦПК України, в якій вказав, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Однак з матеріалів справи вбачається, що справа розглядалась судом в загальному порядку, а не в рамках спрощеного провадження. Крім того, при зверненні до суду із первісним позовом позивач просив усунути перешкоди у користуванні квартирою, а у подальшому уточнив предмет позову, обґрунтувавши його правовими підставами, фактично збільшивши розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року № 5). Уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, яким належить керуватися при вирішенні спору.

Зокрема, суд повинен з`ясувати у позивача предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З`ясовується правильність об`єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов`язаними між собою, для вирішення питання про їх об`єднання або роз`єднання.

Суд з`ясовує у відповідача суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий).

З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню.

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Також колегія суддів зазначає, що залишаючи позовну заяву (в порядку ст. 49 ЦПК України) без розгляду, суд першої інстанції помилково послався на п. 1 ч. 8 ст. 257 ЦПК України, оскільки у ст. 257 ЦПК України всього три частини.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу за позовними вимогами про зобов`язання відповідача за свій рахунок привести приміщення самовільно реконструйованої квартири у попередній стан, усунути перешкоди, шляхом вселення, для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2018 року скасувати і направити справу за позовними вимогами ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача ОСОБА_2 за свій рахунок привести приміщення самовільно реконструйованої квартири у попередній стан, усунути перешкоди, шляхом вселення, для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра