Справа № 365/189/19
Номер провадження: 2/365/180/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.05.2019 року смт. Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі :

головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.

за участю секретаря судового засідання НОСОВОЇ О.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла двоюрідна баба позивача - ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина за законом. До складу спадщини входить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , який згідно записів по господарських книг належав ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла фактичними діями її дочка ОСОБА_5 , інша дочка померлої, баба позивача та мати відповідачів - ОСОБА_9 спадщину не приймала та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, до складу спадщини входять земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,3125 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , які розташовані по АДРЕСА_1 та належали ОСОБА_5 згідно Державного акту серії НОМЕР_2 від 28.11.2000 року. Позивач ОСОБА_1 спадщину у встановленому законом порядку прийняв, шляхом подачі у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інші спадкоємці померлої - відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у встановленому законом порядку відмовились від спадщини на користь позивача. Позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірні житловий будинок та земельні ділянки у зв"язку із ненаданням необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в досудовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача ОСОБА_4 . просив суд визнати за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на спірні житловий будинок та земельні ділянки, а також не стягувати з відповідачів судові витрати.

В підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали повністю.

Суд визнав можливим розглядати справу без учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення про задоводення позову, враховуючи визнання позову відповідачами та наявність для того законних підстав.

Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що ОСОБА_6 згідно записів погосподарських книг на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , житловий будинок побудований у 1955 році, свідоцтво про право власності чи інший правовстановлюючий документ вона не отримувала, право власності у встановленому законом порядку не зареєструвала (виписки з погосподарських книг - а.с.36-43, довідка Великокрупільської сільської ради - а.с.35, копія технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами - а.с.28-32, копія довідки про технічну характеристику будинку - а.с.33).

Після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщину у вигляді житлового будинку прийняла її дочка - ОСОБА_5 своїми фактичними діями, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном. Свої спадкові права ОСОБА_5 не оформила, проте спадщина є належною їй з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення спадкових прав. Інший спадкоємець померлої - її дочка ОСОБА_9 спадщину не приймала та померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадкова справа до майна померлої ОСОБА_6 не заводилась, заповіти нею не складались (копії свідоцтв про смерть - а.с.6,7, копій свідоцтв про народження - а.с.17,18, копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб - а.с.19, інформаційні довідки із Спадкового реєстру - а.с.78-81).

На час відкриття спадщини, тобто день смерті ОСОБА_6 чинним був ЦК УРСР 1963 року, тому саме норми зазначеного Кодексу підлягають до застосування до даних спадкових правовідносин, зокрема в частині визначення порядку прийняття спадщини та визначення належності до спадкоємців.

В силу ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 8 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно положення п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

ОСОБА_5 на підставі виконкому Великокрупільскої сільської ради № 20 від 14.06.2000 року було передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,5625 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , а саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та ведення особистого селянського господарства - 0,3125 га, кадастровий номер НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 (копія Державного акту серії НОМЕР_2 а.с.21, копії витягів з ДЗК про земельні ділянки - а.с.22,23). Інформація про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня (роздруківка інформації з ДЗК - а.с.24,25).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про смерть - а.с.8). Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина за законом на вищевказані житловий будинок та земельні ділянки. ОСОБА_5 була одинокою, проживала сама, найближчими родичами померлої є її племінники, сини померлої ОСОБА_9 - відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також двоюрідний онук - позивач ОСОБА_1 Відповідачі від прийняття спадщини відмовились на користь позивача, подавши відповідні заяви до нотаріальних органів. Позивач ОСОБА_1 спадщину у встановленому законом порядку прийняв та його спадкові права ніким не оспорюються, він є єдиним спадкоємцем, котрий прийняв спадщину (копії свідоцтв про народження - а.с.13,14,16, копія спадкової справи № 239/2014 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 . - а.с.55-76).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Положеннями ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

В силу ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивачу ОСОБА_1 було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірні житловий будинок та земельні ділянки у зв`язку із ненаданням доказів належності спадкового майна ОСОБА_5 (нотаріальна відмова - а.с.44).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадковий житловий будинок суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 фактично належав на праві власності ОСОБА_6 Свідоцтво про право власності чи інший правовстановлюючий документ на житловий будинок ОСОБА_6 , як власник, не отримувала, право власності на житловий будинок своєчасно не зареєструвала в реєстраційних органах. На момент побудови житлового будинку у 1955 році чинне законодавство не передбачало обов"язкового отримання свідоцтва про право власності на будинок та державної реєстрації права власності на нього, а тому підтвердженням належності ОСОБА_6 на праві власності спірного житлового будинку є відповідна довідка Великокрупільської сільської ради № 78 від 19.02.2019 року, видана на підставі записів у погосподарських книгах (а.с.35-43). Право власності у такому випадку визнається дійсним, незалежно від наявності державної реєстрації права власності.

Вирішуючи питання про включення до складу спадщини земельних ділянок, суд виходить з того, що Державний акт серії НОМЕР_2 виданий ОСОБА_5 28.11.2000 року на підставі рішення виконкому Великокрупільскої сільської ради № 20 від 14.06.2000 року про передачу у власність земельних ділянок. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 130. Зазначене свідчить про набуття спадкодавцем права власності на спірні земельні ділянки.

Стаття 126 ЗК України, в редакції яка діяла до 01 січня 2013 року, передбачала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Стаття 125 ЗК України визначає, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. Проте Земельний кодекс України 1990 року, який втратив чинності з 01.01.2002 року, не передбачав обов"язкової реєстрації права власності. Відповідні відомості про земельні ділянки містяться в ДЗК, що підтверджується відповідними витягами. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця спадкоємець має право згідно з пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 1127 подати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця.

В силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

В частині відмінності написання прізвища ОСОБА_5 в свідоцтві про народження та свідоцтві про смерть, а саме «ОСОБА_5 » - «ОСОБА_5» суд приймає до уваги експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/560 від 17.10.2014 року щодо ідентичності записів прізвища зазначеної особи в зазаначених документах (копія висновку - а.с.20).

Оцінюючи добуті в підготовчому судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Суд вважає за необхідне, визнати за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га та ведення особистого селянського господарства, площею 0,3125 га, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Враховуючи клопотання позивача, суд вважає за можливе не застосовувати до відповідачів ст. 141 ЦПК України та понесені судові витрати залишити за сторонами.

Враховуючи те, що визнання позову відповідачами мало місце до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Керуючись ст.ст.80,116,120,125,126,131,152 ЗК України, ст.ст.328,1217,1218,1223,1225,1265,1274 ЦК України,ст.ст.141,142,198,200,206,247,263-265,273 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителем АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована по АДРЕСА_1 , яка належала померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3125 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , яка розташована по АДРЕСА_1 , яка належала померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 .

Не застосовувати до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ст. 141 ЦПК України.

На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним 16.04.2019 року згідно квитанції № 0.0. при поданні позову, а саме грошові кошти в розмірі 1542 (одна тисяча п"ятсот сорок дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В. ХИЖНИЙ