ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7846/19 Справа № 214/184/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

01 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду Бондар Я.М., ознайомившись з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року про повернення заяви про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року повернуто ОСОБА_1 заяву про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яка ухвалою суду апеляційної інстанції 01 серпня 2019 року залишена без руху, для сплати судового збору.

Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності змагальності та диспозитивної.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року апелянту ОСОБА_1 надано вмотивоване роз`яснення про не поширення на виникли правовідносини щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги ЗУ «Про захист прав споживачів», як підставу для звільнення її від сплати судового збору.

Відповідачем ОСОБА_1 , яка подає апеляційну скаргу не надано суду доказів, що перешкоджає сплатити судовий збір у встановленому законодавством строк та розмірі.

Враховуючи викладене, вважаю, що підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду відсутні, її посилання на регулювання спірних правовідносин ЗУ «Про захист прав споживачів» є помилковим.

На виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху відповідачем ОСОБА_1 06 вересня 2019 року подано заяву про усунення недоліків, в якій вона мотивує незгоду із прийнятою судом апеляційної інстанції ухвалою. Наполягаючи, що вимога про сплату судового збору є незаконною вважає, що вона, як споживач комунальних послуг, звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях.

Проте, із даним твердженням неможливо погодитися із мотивів викладених судом в ухвалі суду від 01 серпня 2019 року. В даній справі відповідачем не ставилось питання та не було предметом спору обсяг наданих позивачем ТзОВ «Житлосервіс КР» послуг та їх якість, тому посилання в заяві по відсутність ОСОБА_1 наміру їх отримувати не є предметом дослідження в даній справі. Отже, суд вважає, що правовідносини у справі за позовом ТзОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, не регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів», тому відповідач не звільнена від сплати судового збору на підставі положення цього закону. Жодних інших доказів, як підстави для звільнення від сплати судового збору апелянтом не надано. А також не зазначено, що існують будь-які об`єктивні причини, щоб перешкоджали апелянту сплатити судовий збір в сумі 384, 20 грн. у визначеному розмірі та встановлений судом строк.

Відповідно до ст. ст. 185, 357 ЦПК України в разі невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений судом строк, скарга повертається особі, яка її подала.

З наявного в матеріалах справи зворотного поштового повідомлення видно, що ухвала Дніпровського апеляційного суду про залишення без руху апеляційної скарги отримана особисто апелянтом 05 вересня 2019 року.

Станом на даний час, вимоги ухвали не виконано, недоліки апеляційної скарги не усунуті, тому апеляційну скаргу необхідно вважати неподаною та повернути.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року про повернення заяви про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Я.М. Бондар