Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 442/7667/17

провадження № 61-47140св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 06 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 30 вересня 2017 року у нього виникла заборгованість в розмірі 48 145,09 грн, з яких: 1 992,76 грн - заборгованість за тілом кредиту, 39 634,62 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 986,99 грн - нарахована пеня та комісія за користуванням кредитом, 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 2 280,72 грн - штраф (процентна складова), ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 145,09 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором, однак позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з пропуском позовної давності, оскільки останній платіж позивач здійснив 19 лютого 2014 року, тоді як банк звернувся з позовом до суду 17 жовтня 2017 року. Суд відхилив доводи позивача про переривання позовної давності за відсутності доказів на підтвердження зазначених обставин, зокрема відсутності платіжного документу про сплату відповідачем процентів 19 березня 2015 року.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 106,95 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 1 883,55 грн, заборгованість за процентами - 38 742,12 грн, заборгованість зі сплати пені та комісії - 1 200,00 грн, штраф 250,00 грн - фіксована частина та 2031,00 грн - процентна складова.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що застосовуючи позовну давність до вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не врахував, що несплата відповідачем чергового щомісячного платежу в березні 2014 року, зумовлює лише порушення права банку щодо чергового платежу за вказаний період, а не щодо усіх наступних щомісячних платежів до спливу строку дії платіжної картки, за період з 25 жовтня 2014 року по 25 червня 2017 року, а тому позовна давність за вимогами банку про їх стягнення, не сплила.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просив скасувати постанову Апеляційного суду Львівської області

від 27 вересня 2018 року та залишити в силі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції безпідставно взято до уваги та долучено до матеріалів справи надані позивачем нові докази без обгрунтування поважності причин неподання цих доказів до суду першої інстанції. Позивач не надав до суду первинних бухгалтерських документів на підтвердження розміру заборгованості, а отже виконаний ним розрахунок заборгованості не може вважатися безумовним доказом за наявності заперечень відповідача щодо його правильності. Суд не урахував, що позивач неодноразово в односторонньому порядку змінював розмір процентної ставки, про що він належним чином не був повідомлений. Вказував на те, що він отримував лише кредитну картку

№ НОМЕР_3 зі строком дії до серпня 2010 року, доказів на підтвердження видачі йому іншої кредитної картки, банк не надав. Зважаючи на строк дії картки, позовна давність до вимог банку сплинула у серпні 2013 року. Крім того, апеляційний суд не звернув увагу, що Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а тому неможливо стверджувати, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У січні 2019 року від ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник зазначав, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції є законним та обгрунтованим. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування отримання ним грошових коштів за кредитним договором

від 06 жовтня 2008 року, перевипуску кредитної картки та розміру заборгованості, що крім іншого підтверджується первинним бухгалтерським документом - випискою по рахунку.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 06 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 5 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПриватБанку, зі сплатою 36 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У заяві ОСОБА_1 зазначив про свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 не виконав взятих на себе кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 145,09 грн, яка складається з:

1 992,76 грн - заборгованість за кредитом, 39 634,62 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 986,99 грн - комісія, а також штрафи: 250,00 грн - фіксована частина, 2 280,72 грн - процентна складова.

Висновки Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

На обгрунтування позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також неустойки (пеня, штраф) за несвоєчасну сплату кредиту та процентів, банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, в тому числі штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови.

Перевірячи законність та обгрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд зазначає наступне.

Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг, з якими був ознайомлений позичальник.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомився та погодився відповідач, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку та, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

Надані банком Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися ПАТ КБ «ПриватБанк».

Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку не визнаються відповідачем та не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами

06 жовтня 2008 року шляхом підписання заяви, Зважаючи на наведене відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок зміни процентної ставки та можливість нарахування банком комісії, а також відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палата Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення комісії та пені у розмірі 3 986,99 грн є необгрунтованими, а тому суд апеляційної інстанції помилково застосував до частини зазначених вимог (у розмірі 2 786,99 грн) позовну давність, а іншу частину, яку було нараховано за період з 25 жовтня 2014 року по 25 червня

2017 року (у розмірі 1 200,00 грн) стягнув на користь банку.

Крім того, хоча в заяві від 06 жовтня 2008 року встановлено процентну ставку на рівні трьох процентів на місяць, що становить 36 процентів річних, та відповідальність позичальника у разі порушення термінів сплати щомісячних платежів у вигляді штрафів (250,00 грн + п`ять процентів від суми позову), суди попередніх інстанцій вважаючи обгрунтованими вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі 39 634,62 грн, не урахували, що під час дії кредитного договору процентна ставка змінювалась на підставі Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, які не можна вважати частиною кредитного договору. Зазначене, в свою чергу впливає на розмір штрафу, частина якого нараховується у процентному відношенні до загального розміру заборгованості за кредитним договором.

Ураховуючи наведене оскаржувані судові рішення в цій частині не можна визнати законними та обгрунтованими.

Щодо доводів касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки умовами договору передбачено погашення процентів за користування кредитом періодичними щомісячними платежами, то перебіг позовної давності для щомісячних платежів починається після несплати чергового щомісячного платежу, а позовна давність щодо погашення кредиту в повному обсязі обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки.

Застосовуючи позовну давність до окремих щомісячних платежів, апеляційний суд вважав встановленим факт, що ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок по картці «Універсальна», якій присвоєно реферанс договору № SАМDN 1299, під який ОСОБА_1 отримав картку № НОМЕР_3 зі строком дії до серпня 2010 року, картку № НОМЕР_1 зі строком дії до вересня 2012 року та картку № НОМЕР_2 зі строком дії до червня

2017 року.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув увагу, що відповідно до заяви

від 06 жовтня 2008 року позичальнику ОСОБА_1 було видано кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» № НОМЕР_1 , тоді як згідно наданого банком витягу з комп`ютерної бази ПАТ КБ «ПриватБанк», йому також була видана кредитна картка № НОМЕР_2 «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що має відмінні тарифи від картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Пунктом 3.3. Положення про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів, затвердженого постановою Національного банку України

від 30 квітня 2010 року № 223, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні засоби, установлюється договором.

Належно не перевіривши наявні у справі докази та заперечення відповідача, апеляційний суд ототожнив усі платіжні картки, як такі, що видані в межах дії одного і того ж договору, не дослідив чи переукладався кредитний договір на тих самих умовах, на яких він був укладений, чи видавалися банком нові платіжні картки після закінчення строку дії договору, а також не надав належної оцінки виписці по рахунку.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не з`ясували розмір заборгованості за кредитним договором, не перевірили правильність випуску кредитних карток, не встановили початок перебігу позовної давності. Апеляційний суд відповідно до повноважень, визначених статтею 374 ЦПК України, мав можливість виправити неповноту з`ясування обставин справи судом першої інстанції, однак не усунув їх.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд у порушення вимог статті 367 ЦПК України дослідив нові докази, які були подані позивачем без зазначення поважності причин не надання їх до суду першої інстанції, не є переконливими оскільки вони були прийняті на обгрунтування доводів апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи. Однак апеляційний суд їх належно не перевірив у сукупності із іншими наявними у справі доказами та не надав їм належної оцінки, що не може свідчити про виконання завдань цивільного судочинства, яке має бути спрямоване на справедливе і своєчасне вирішення справи.

В силу визначених статтею 400 ЦПК України повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним у цій частині нового судового рішення .

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України постанова Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитом та штрафів підлягає скасуванню, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків щодо вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені та комісії, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, вважає що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року та постанова Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року в частині вирішення зазначених позовних вимог підлягають скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у їх задоволенні.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня

2018 року у частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені та комісії скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені та комісії відмовити.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованостіза тілом кредиту, процентів за користування кредитом та штрафів скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

Г. І. Усик