Постанова

Іменем України

16 травня 2019 року

місто Київ

справа № 202/8770/15-ц

провадження № 61-16319св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції,

заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року у складі судді Бєсєди Г. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Прозорової М. Л., Максюти Ж. І., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії посадових осіб Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ щодо відкриття виконавчого провадження № 48820642 за виконавчим листом, виданим Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 15 вересня 2015 року у справі № 2-4492/2011 на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року.

ОСОБА_2 обґрунтовував заявлені вимоги тим, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

(далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно задоволені. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 червня 2005 року звернуто стягнення на предмет застави, що належить на праві власності відповідачу.

Постановою державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 24 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48820642 за виконавчим листом № 2/202/85/2013. Згідно з актом опису й арешту майна від 02 жовтня 2015 року державним виконавцем Єлісєєвою Р. С. накладено арешт на автомобіль марки DAEWOO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Постановою державного виконавця від 03 листопада 2015 року виконавчий лист повернуто стягувачеві, до якого додана копія виконавчого листа, згідно з яким строк пред`явлення виконавчого листа встановлений до 30 липня 2015 року. Зазначав, що дії посадових осіб Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, строк пред`явлення якого сплинув, та в подальшому вилучення автомобіля є неправомірними.

Стислий виклад заперечень відповідача

Суб`єкт оскарження та заінтересована особа надали суду відзиви на скаргу, відповідно до яких вважали її необґрунтованою та такою, у задоволенні якої необхідно відмовити.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року скаргу ОСОБА_2 задоволено, визнано неправомірними дії державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ щодо відкриття виконавчого провадження № 48820642 з виконання виконавчого листа, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 15 вересня 2015 року у справі № 2/0202/85/2013; скасовано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 24 вересня 2015 року № 48820642 за виконавчим листом, виданим Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 15 вересня 2015 року у справі № 2/0202/85/2013; визнано неправомірними дії державного виконавця щодо вилучення належного ОСОБА_2 автомобіля у виконавчому провадженні № 48820642 з виконання виконавчого листа, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 15 вересня 2015 року у справі № 2/0202/85/2013.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 , суд першої інстанції керувався тим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до державної виконавчої служби з виконавчим листом, за яким пропущений строк для його пред`явлення, а тому дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/0202/85/2013, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 15 вересня 2015 року, та вилучення автомобіля відповідача є неправомірними.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відхилено, ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що доводи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі про те, що виконавчий лист пред`явлений до виконання в строк, а саме: до 26 грудня 2015 року, оскільки на ньому міститься відмітка Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ, який повернув виконавчий лист 26 листопада 2014 року, є необґрунтованими та не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки згідно з наданою Жовтневим ВДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області інформацією на запит суду виконавчий лист від 15 вересня 2015 року № 2/0202/85/2013 до Відділу не пред`являвся та на виконанні не перебував.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у вересні 2016 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Заявник зазначає, що виконавчий лист із строком виконання до 30 липня 2015 року банк пред`являв уперше 26 грудня 2014 року, у зв`язку із чим строки його пред`явлення перервалися, а тому кінцевий строк пред`явлення виконавчого листа спливає 26 грудня 2015 року.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у квітні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNDZAK00510671 від 24 червня 2005 року, яка складала станом на 16 серпня 2011 року 67 369, 87 грн, звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль DAEWOO, модель М1Т13110, рік випуску: 2005, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх необхідних повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 15 вересня 2015 року виданий виконавчий лист № 2/202/85/2013 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 червня 2005 року № DNDZAK00510671, яка складала станом на 16 серпня 2011 року 67 369, 87 грн, а саме на автомобіль DAEWOO, 2005 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям цього автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, зі строком пред`явлення виконавчого листа до виконання до 30 липня 2015 року.

Постановою державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 24 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48820642 за виконавчим листом № 2/202/85/2013, виданим Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 15 вересня 2015 року.

Згідно з актом опису й арешту майна від 02 жовтня 2015 року державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ Єлісєєвою Р. С. за участю представника стягувача та понятих описано і накладено арешт на автомобіль DAEWOO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 03 листопада 2015 року виконавчий лист повернуто стягувачеві на підставі пункту 4 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з листом Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 22 лютого 2016 року № 2411/21 виконавчий лист від 15 вересня 2015 року № 2/0202/85/2013 станом на 22 лютого 2016 року на виконанні у Жовтневому ВДВС Дніпропетровського МУЮ не перебуває та ніколи не перебував.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 223 ЦПК України 2004 року рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Згідно з положеннями статей 383, 384 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05 жовтня 2016 року, далі - Закон України «Про виконавче провадження») виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

За правилом частини другої зазначеної статті строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Відповідно до частин першої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до частини першої, другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За правилом частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання.

З огляду на викладені положення закону, виконавчі документи мають бути поданими у межах їхнього строку пред`явлення, а в разі подання виконавчого документа із пропуском строку державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Суди врахували, що у зазначеному виконавчому листі зазначено дату його видачі 15 вересня 20015 року, іншу дату суди не встановили, на ці обставини заявник не посилався, ці відомості у порядку статті 369 ЦПК України 2004 року судовим рішенням не визнавалися помилкою у виконавчому документі та, відповідно, не вправлялася.

З врахуванням наведеного, доводи заявника про пред`явлення виконавчого листа на виконання до певного відділу ДВС і його повернення без виконання 26 грудня 2014 року, тобто до його видачі, що відбулося 15 вересня 2015 року, є неспроможними.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що виконавчий документ пред`явлено поза межами строку його пред`явлення, дійшли обґрунтованого висновку про обґрунтованість скарги ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо наявності доказів переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Суди повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та дали їм належну правову оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Верховний Суд наголошує на тому, що розгляд справи в суді касаційної інстанції здійснено в межа доводів та вимог касаційної скарги, інші порушення норм процесуального права не дають підстав вважати помилковими висновки судів, викладені в оскаржуваних судових рішеннях, та носять характер формальних міркувань.

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик