Провадження № 22-ц/4808/495/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.

за участю секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Бабій О.М. 28 січня 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 1 лютого 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є пенсіонером по інвалідності, отримує пенсію в розмірі 1867 грн. 57 коп. щомісячно.

Близької людини, яка має змогу його матеріально підтримувати, у нього немає. З дружиною розлучений 04.10.2013 року. Син та дружина проживають окремо.

Практично вся пенсія, яку він отримує, йде на оплату комунальних послуг. Суми, що залишається, не вистачає на харчування та предмети першої необхідності. У зв`язку із чим просив суд стягувати із відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 усіх доходів щомісячно, починаючи із 5 жовтня 2013 року і довічно.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 січня 2019 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що єдиним джерелом його доходу є пенсія у розмірі 1867 грн. 57 коп. на місяць, а тому висновок суду про те, що він спроможний утримувати себе самостійно є явно перебільшеним. Одні тільки платежі за комунальні послуги у опалювальний період значно перевищують розмір його доходів, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, у листопаді-грудні він проходив вимушене офтальмологічне лікування. За надані йому медичні послуги поніс витрати у розмірі 1000 грн. крім того, він щомісяця потребує близько 400 грн. на ліки.

Також кошти необхідні для забезпечення природної потреби в харчуванні, засобах гігієни та одязі.

Оскільки за таких складних життєвих обставин він не отримує від сина жодної грошової підтримки, вимушений звертатись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з останнього.

Просить заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 28 січня 2019 року скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позов.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що батько не брав участі в його вихованні, не здійснював жодного догляду за ним, а все його дитинство проходило в суцільному стресі, приниженнях, знущаннях та побоях. За фактом агресії та сімейного насильства стосовно ОСОБА_1 було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження) та складений адміністративний протокол за порушення ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім`ї). Більше того, у грудні 2012 року позивач вигнав його із матір`ю на вулицю, що також підтверджується їхніми зверненнями у поліцію. На даний час з вини позивача вони з матір`ю не можуть проживати за місцем реєстрації, оскільки позивач не допускає їх до квартири, незважаючи на рішення суду, згідно якого за матір`ю, ОСОБА_3 , визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та встановлено порядок її користування. Крім того, зазначає, що ним було зроблено ремонт у кімнаті батька повністю за свої кошти. З огляду на наведене, просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення Івано-Франківського міського суду від 28 січня 2019 року без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 288 ЦПК України позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом 3 групи загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується копією Пенсійного посвідчення № серії НОМЕР_1 від 28.07.2010 року (а.с. 5).

Згідно Довідки відділу пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України Управління в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області №5064 від 19.10.2018 року розмір пенсії позивача за квітень-вересень 2018 року становив 1867 грн. 57 коп. щомісячно (а.с. 7).

Відповідно до копії повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 19.10.2018 року ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 (а.с. 9).

За даними копії Довідки №133 від 22.10.2018 року, виданої Обслуговуючим кооперативом «Карпати», ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 у квартирі зареєстровані, однак не проживають (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не представлено доказів того, що він потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, а також доказів того, що син має можливість надавати таку допомогу. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що позивач отримує соціальну допомогу у розмірі, який перевищує мінімальний, а тому спроможний утримувати себе самостійно.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Сімейного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення даних правовідносин.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ст. 203 СК України).

Згідно вимог ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Частиною 1 ст. 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Як зазначено в правовому висновку, викладено у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 року по справі №570/3274/15-ц, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому під час постановлення рішення суду слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що отримуваної ним пенсії по інвалідності не вистачає на оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, ліків та предметів першої необхідності.

Також апелянт долучив до апеляційної скарги копії медичних документів, із яких вбачається, що він 30.11.2018 року проходив лазерне лікування вартістю 1000,00 грн., а з 18.12.2018 року по 21.12.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 51-52).

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлено: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанцій про те, що пенсія позивача є за розміром вищою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої він відноситься.

Окрім того судом враховано, що відповідач ОСОБА_2 хворіє з діагнозом розповсюджений остеохондроз шийного, грудного та поперекового відділів хребта. Виражений міоспастичний синдром паравертебральних м`язів. Протрузія С5-С6-С7. Спондилоартроз, сколіоз ІІ ст. шийного відділу хребта. Вертебробазилярна недостатність. Кіфосколіоз, проходить періодичне лікування. Згідно Тимчасового посвідчення №741099 від 28.12.2016 року комісією при Івано-Франківському МВК 19.10.2016 року визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час по гр. І ст. 82а. Наказ МОУ №402-2008 р.

Як вбачається із наданих Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області на запит суду відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, ОСОБА_2 в період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року отримав 42539,54 грн. заробітної плати в Обласному інституті післядипломної педагогічної освіти та 44417,99 грн. заробітної плати в АТ «Прикарпаттяобленерго».

Також суд бере до уваги і те, що позивач ОСОБА_1 неодноразово вчиняв насильство в сім`ї по відношенню до дружини ОСОБА_3 та сина ОСОБА_2 , перешкоджає їм у користуванні квартирою, в якій вони зареєстровані, що підтверджується копією Акту комісії ОК «Карпати» від 03.01.2013 року, копією повідомлення УМВС України в Івано-Франківській області №Т-69, №Т-72, копією Висновку дільничного інспектора Вовчинецького МВМ лейтенанта міліції Бакай В.В. від 31.12.2012 року, копією Довідки Івано-Франківського МВ УМВС України про прийняття і реєстрацію заяви №711 від 14.01.2013 року, копією повідомлення Івано-Франківського МВ УМВС України №1183 від 22.02.2013 року, копією постанови про закриття кримінального провадження від 04.04.2013 року, копією Висновку дільничного інспектора міліції Івано-Франківського МВ УМВС України лейтенанта міліції Остап`юк Л.І. від 02.02.2014 року.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.05.2012 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності, встановлення порядку користування квартирою. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 Франківську як на частку у спільному майні подружжя. Встановлено наступний порядок користування квартирою: ОСОБА_3 виділено дві житлові кімнати площею 12,5 кв.м. та 12,6 кв.м. ОСОБА_1 у користуванні виділено житлову кімнату площею 17,1 кв.м. Кухню, коридор, туалет, ванну кімнату залишено у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.03.2013 року задоволено позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення. Вирішено вселити ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у користуванні вказаною квартирою.

08.01.2014 року державним виконавцем органу ДВС міського управління юстиції винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень за №40048424 та №40048995 щодо виконання рішення суду від 15.03.2013 року, однак, станом на даний ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживають. Позивач проживає у трьохкімнатній квартирі один, що підтверджується копією повідомлення Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради від 28.10.2018 року №Т/2438 щодо призначення субсидії на одну особу, копією Довідки №133 від 22.10.2018 року, виданої Обслуговуючим кооперативом «Карпати», та чого не заперечував сам позивач у поданій ним позовній заяві. Відповідач же змушений орендувати житло.

Таким чином, зазначені докази у своїй сукупності не дають підстав вважати, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання батька, а останній потребує такої допомоги.

Самі по собі посилання на незадовільний стан здоров`я позивача не підтверджують обставин його щомісячних витрат на лікування, які перевищують його дохід у вигляді пенсії.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Г.П. Мелінишин