ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 травня 2019 року

м.Харків

справа № 645/4603/18

провадження № 22-ц/818/2822/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяною особі незаконними рішеннями органу поліції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2019 року, постановлене під головуванням судді Ульяніч І.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 01 березня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяною особі незаконними рішеннями органу поліції.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що його позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими, тому наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, заподіяною йому незаконними рішеннями органу поліції.

Представник Головного управління Національної поліції в Харківській області Синюшко Сергій Олександрович надав відзив на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2019 року - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підстав, передбачених законом, для задоволення позову не має. Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги бездіяльністю, незаконними, на його думку, діями і процесуальними рішеннями слідчого під час досудового розслідування. Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Дії та процесуальні рішення слідчого під час досудового розслідування, інше визначення слідчим обсягу і характеру дій при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Позивачем не надано належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 03 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про внесення відомостей до ЄРДР, встановлення та припинення кримінального порушення його прав за ч.2 ст. 162, ч.2 ст. 182, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 189, ч.3 ст. 355, ч.3 ст. 357 КК України (а.с.12,13).

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.01.2017 року скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, - задоволено. Зобов`язано начальника Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області організувати внесення уповноваженою особою до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_1 від 03.01.2017 року (а.с.14).

15 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про невиконання ухвали суду від 13.01.2017 року (а.с.15).

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.02.2017 року скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР задоволено. Зобов`язано слідчого Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області виконати ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.01.2017 року, якою зобов`язано внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 03.01.2017 року (а.с.18).

31 березня 2017 року Прокуратурою Харківської області ОСОБА_1 було повідомлено, що прокуратурою області було розглянуто його заява від 06.03.2017 року, яка надійшла із Генеральної прокуратури України стосовно невнесення відомостей до ЄРДР, та повідомлено, що його заява не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку із чим не виявляється можливим внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування. Також було роз`яснено право на оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час проведення досудового розслідування згідно ст. 303,304,306 КПК України (а.с.22).

05 квітня 2017 року слідче управління ГУНП в Харківській області також повідомило ОСОБА_1 про розгляд його звернень від 06.03.2017 року та 09.03.2017 року, адресовані до МВС України та Національної поліції України щодо протиправних дій ОСОБА_3 та бездіяльності працівників Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області. Вказано, що проведеною перевіркою встановлено, що в провадженні слідчого підрозділу Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області перебувають кримінальні провадження № 0000099 та № 0000388 за ч. 1 ст. 162 КК України, розпочаті на підставі його заяв та на виконання судових рішень 13.01.2017 року та 15.02.2017 року. Рішеннями Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.01.2017 року та 15.02.2017 року не було зобов`язано уповноважених осіб Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області вносити до ЄРДР відомості за конкретною кваліфікацією. В рамках даних кримінальних проваджень слідчим проведені необхідні слідчі та процесуальні дії. Начальнику СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області вказано на необхідність активізації досудового розслідування в кримінальних провадженням та надання належної правової оцінки діям всіх учасників події. Також було роз`яснено ОСОБА_1 право на оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час проведення досудового розслідування згідно ст. 303,304,306 КПК України (а.с.20).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що посадові (службові) особи Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області вчинюють злочин проти правосуддя та приховують відомості про злочини за його заявами, а саме: грабіж в особливо великих розмірах, з утриманням, залякуванням, травмуванням та знищенням заручників. Він протягом тривалого часу вимагає незалежного та справедливого розслідування, ініціює судові розгляди, розгляди в інших інстанціях, внаслідок чого втрачає час, сили, гроші та здоров`я, оскільки змушений захищати свої інтереси, протистояти незаконним діям прокурорів, як представникам органу нагляду, та слідчих суддів. Позивач зазначає, що внаслідок протиправної діяльності слідчих Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області йому спричинена моральна шкода, розмір якої він оцінює в 59 568 000 грн.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статей 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

ОСОБА_1 вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовував незаконними діями слідчих Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області. При цьому доводи позивача зводяться лише до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися слідчим у кримінальному провадженні.

Разом з тим реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 80, ст. 89 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що дії слідчих Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області є незаконними або визнані протиправними.

Судовим розглядом встановлено, що відомості за заявами позивача були внесені до ЄРДР, що підтверджується відповідними Витягами (а.с.102,103).

Згідно копії постанови від 08.05.2018 року кримінальне провадження № 0000099 за ч. 1 ст. 162 КК України було закрито, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України (а.с.104).

Крім того відсутні будь-які докази завдання ОСОБА_1 істотної шкоди його здоров`ю та моральних страждань внаслідок несвоєчасного внесення відомостей слідчим Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області до ЄРДР за заявами позивача.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Дії та процесуальні рішення слідчого під час досудового розслідування, інше визначення слідчим обсягу і характеру дій при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 29.05.2019 року.