Дата документу 21.05.2019
Справа № 501/1294/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тимко М.Л.,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, що не відбулися, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до Чорноморського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - ВДВС), ОСОБА_2 . про визнання недійсним виданого нотаріусом 03 грудня 2012 року свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, що не відбулися. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому не надавався для ознайомлення звіт про оцінку майна та він не повідомлявся про час проведення торгів, а відтак були порушені його права при відчужені належної йому на праві власності земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову.

Заперечуючи проти задоволення позову, ВДВС надав до суду 23 лютого 2018 року письмовий відзив, в якому зазначив про те, що у відповідності до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року, №2274/5, матеріали виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 , в рамках яких стягувачу ОСОБА_2 було передано нереалізоване з прилюдних торгів майно, знищені у зв`язку із завершенням трирічного строку зберігання. На підтвердження вказаної обставини надав фотокопії документів про знищення виконавчих проваджень на 7 арк. Просить відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду року письмові заперечення, в яких в задоволені позовних вимог просить відмовити, посилаючись на їх безпідставність.

04 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про застосування строків позовної давності.

27 березня 2018 року представник позивача подав до суду заяву про «відновлення» строку позовної давності, посилаючись на те, що йому не було відомо про проведення торгів та видачу свідоцтва, оскільки близько семи років майже не виходить з приміщення з причин захворювання колінного суглоба.

17 квітня 2018 року представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду заперечення щодо визнання причин пропуску строку позовної давності поважними, надавши на їх підтвердження копії документів та роздруківок із сайту «Судова влада» про участь ОСОБА_1 по іншим судовим справам в 2011-2013 роках, притягнення його до адміністративної відповідальності 17.03.2016 року за вчинення дрібного викрадення майна в магазині «Таврія-В» тощо.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що за постановою головного державного виконавця ВДВС від 20 листопада 2012 року, затвердженої начальником вказаного відділу 20 листопада 2012 року, та згідно акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 20 листопада 2012 року передано стягувачу ОСОБА_2 за ціною первісної оцінки 393850,00 грн. (в тому числі вартість земельної ділянки - 192 570,00 грн., вартість незавершеного будівництвом житлового будинку (33% готовності) - 2012809,00 грн.)., визначеної висновками відповідно ТОВ «Полонія-2006» та ТОВ «Проекти, технічні документації, кадастр», земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , та розміщений на ній незавершений будівництвом житловий будинок (33% готовності) в рахунок погашення заборгованості за виконавчими листами від 26.01.2011 року на суму 146430,74 грн. та 1585 грн., від 16.10.2009 на суму залишку заборгованості 44256,5 грн., від 11.11.2011 року на суму загальну суму 200911,59 грн. (т.1 а.с.233-243)

На підставі вказаних постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Котик Н.В . видано 03 грудня 2012 року на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, що не відбулися, а саме - земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,150 га, кадастровий номер : НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 192 570,00 грн., яка належало ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_2 , виданого 30 березня 2004 року (т.1 а.с.8).

Із листа ВДВС від 28.01.2011 року та доданої до нього копії постанови про зупинення виконавчого провадження від 28 січня 2011 року, а також із листа ВДВС від 13.04.2011 року та доданої до нього копії постанови про відновлення виконавчого провадження від 13 квітня 2011 року слідує, що виконавче провадження зупинялось за ініціативою ОСОБА_1 , що підтверджує обізнаність останнього про наявність виконавчих проваджень та здійснення по ним дій з примусового виконання виконавчих листів, в тому числі тих, за якими в подальшому передано майно стягувачу ОСОБА_2 (т.1 а.с.216-217,219-220).

Повідомленнями ПП «СП «Юстиція» від 08.06.2012 року, 10.07.2012 року, 01.08.2012 року, 21.08.2012 року, 11.09.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлялись про проведення торгів та їх результати (т.1 а.с.221-228).

Листом ВДВС від 31.08.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлялись про переоцінку майна (т.1 а.с.226).

Листом ВДВС від 23.11.12 року з доданою до нього копією постанови ВДВС від 20 листопада 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлялись про скасування арешту на майно (т.1 а.с.228).

Листом ВДВС від 23.11.2012 з доданою до нього копією постанови від 20 листопада 2012 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інші особи повідомлялись про передачу майна (в тому числі земельної ділянки) стягувачу ОСОБА_2 (т.1 а.с.232).

Матеріали виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 , в рамках яких стягувачу ОСОБА_2 було передано нереалізоване з прилюдних торгів майно, знищені у зв`язку із завершенням трирічного строку зберігання (т.1 а.с.51).

Позивачем не надано до суду будь яких належних та допустимих доказів того, що звіт про оцінку нерухомого майна йому для ознайомлення не надавався та його не було повідомлено про день і час проведення торгів.

Крім того, посилаючись на вказані порушення, позивач не зазначив, яким чином такі порушення могли вплинути на результати торгів та передачу майна стягувачу.

Тоді як згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 12.10.2016 у справі №6-1504-16, у постанові від 13.04.2016 року у справі №6-2988-15 сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто встановити не тільки недотримання норм закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Статею 204 ЦК встановлено принцип презумпції правомірності правочину. Він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом,або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов`язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Згідно ст.62 вказаного Закону реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Нерухоме майно реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах). Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі не реалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Згідно пункту 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.210.1999 року №68/5, спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час та місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Згідно ст.72 Закону України «Про нотаріат» Придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням будинку (квартири) шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири). Якщо торги не відбулися, свідоцтво про придбання жилого будинку (квартири) видається стягувачеві. Свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів видаються на підставі акта про продаж будинку (квартири) з прилюдних торгів чи акта про те, що будинок (квартира) залишено за стягувачем у зв`язку з тим, що торги не відбулися. Свідоцтва про придбання нерухомого майна видаються на підставі акта про придбання нерухомого майна або реалізацію предмета іпотеки.

Згідно глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту 22.02.2012 року №296/5, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися.

Дослідивши аргументи, наведені учасниками справи,та надані на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки позивачем не доведено будь яких порушень норм права при проведенні публічних торгів та передачі майна стягувачу, а саме земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем ОСОБА_2 було подано заяву про застосування строків позовної давності, а позивачем - заяву про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними.

Верховним Судом України в постанові від 22.02.2017 року у справі №6-17цс17 висловлена наступна правова позиція:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналізуючи надані докази, суд дійшов висновку, що позивач міг знати про оскаржувані ним дії, і ним не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності.

Разом з тим, строк позовної давності може бути застосований судом лише при доведеності позовних вимог. Оскільки позивачем не доведено наявність таких порушень, то строки давності застосуванню не підлягають.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06 липня 2017 року з метою забезпечення позову було накладено арешт на земельну ділянку площею 0,150 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) (т.1 а.с.20).

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 06 липня 2017 року підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 про визнання недійсним виданого нотаріусом 03 грудня 2012 року свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, що не відбулися - відмовити в повному обсязі.

Встановлені ухвалою Іллічівського міського суду від 06 липня 2017 року у справі №501/1294/17 заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на земельну ділянку площею 0,150 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 20 травня 2019 року.

Суддя