Номер провадження: 22-ц/813/1686/19
Номер справи місцевого суду: 497/51/18
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С.В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення обов`язкової частки спадкоємця, третя особа - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу, -

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Болградського районного суду Одеської області з позовною заявою, та просила суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір ј обов`язкової частки, визначеної за ОСОБА_2 та надати їй ј частину житлового будинку виходячи з площі 32,2 кв.м., що була до добудування будинку. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За свого життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачці, який засвідчено приватним нотаріусом Болградського нотаріального округу Агбун М.І. від 11 лютого 2014 року та зареєстровано в спадковому реєстрі за № 903. Позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Агбун М.І. На підставі рішення Болградського районного суду від 28.07.2017 року за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на ј обов`язкову частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з його загальної площі 145,4 кв.м. Разом з цим, позивач стверджувала, що відповідач за час життя їх матері спричинила їй фізичну біль, про що свідчать відомості внесені до ЄРДР, тобто вчинила замах на життя їх матері. Крім того, відповідач ухилялася від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, не цікавилася її життям, здоров`ям, не брала участі в похованні, тоді як повністю весь догляд за покійною матір`ю здійснювала позивач. Позивач після одруження, разом з чоловіком з 1984 року весь час проживала з батьками в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та своєю спільною працею з чоловіком за весь час проживання в цьому будинку добудували його до розміру 145,4 кв.м., провели газопостачання та водопостачання, усі будівельні матеріали вони купували з чоловіком за свої власні кошти. Тоді як батьки, та сестра не приймали участі в розширенні будинку, саме тому, спірний житловий будинок, внаслідок проведення нею, позивачем та членами її сім`ї будівельних і ремонтних робіт, істотно збільшився у своїй вартості, оскільки вартість житлового будинку до проведення ремонтних робіт становила меншу ніж вартість самих робіт в житловому будинку, про що свідчить акт від 02.11.1979 року на дане домоволодіння. З огляду на зазначені обставини, позивач просить врахувати, що її батько ОСОБА_4 прийняв у власність домоволодіння площею 32,2 кв.м. згідно акту передачі домоволодіння від 02.11.1979 року, та виділити її сестрі, відповідачу по справі ОСОБА_2 ј обов`язкову частку виходячи саме з розміру будинку 32, 2 кв. м. , та грошової оцінки на той час 2 237, 45 руб . (а.с.3-6).

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було вирішено відмовити (а.с.118-121).

17 серпня 2018 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , не взяв до уваги факт відсутності відносин між ОСОБА_3 та її донькою ОСОБА_2 , та ухилення останньої від надання допомоги матері, а також той факт, що саме внаслідок проведення ОСОБА_1 та членами її сім`ї ремонтних робіт, житловий будинок істотно збільшився у своїй вартості. У зв`язку з чим, апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі (а.с.124-128).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Калараша А.А. від 05.10.2018 року було відкрито апеляційне провадження в справі (а.с.147-148), 09.10.2018 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області справу призначено до розгляду (а.с.158).

05.11.2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідач зазначила, що ОСОБА_1 мала можливість просити суд зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині при розгляді справи судом цивільної справи № 497/61/17, однак не використала свої права та не звернулася до суду з зустрічним позовом. При цьому відповідач зауважила, що ОСОБА_1 посилалася на матеріали цивільної справи № 497/124/16 де нібито був встановлений факт про відсутність відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, однак, як звертає увагу відповідач, при розгляді вказаної справи не були встановлені такі факти про погані відносини між спадкоємцем та спадкодавцем. Рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду в справі № 497/124/16 було відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову про усунення від права на спадкування. Інші пояснення відповідача в цілому зводяться до того, що докази, надані позивачем, не підтверджують фактичних обставин справи, в зв`язку з чим, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так, посилаючись на положення діючого законодавства, відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити без змін рішення суду першої інстанції (а.с. 160-164).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду. від 04.02.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. 22.01.2019 року до апеляційного суду від третьої особи - приватного нотаріусу Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. надійшов лист про слухання справи за її відсутності. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач погоджується з розміром обов`язкової частки у спадщині, яка визначена судом відповідачу 1/4, але наполягає на зменшенні спадкової маси, що відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_3 . Цивільний кодекс України не містить норм, відповідно до яких можливе застосування такого захисту цивільних прав та інтересів, як зменшення розміру спадкової маси, а можливе лише зменшення розміру обов`язкової частки. Тому суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , актовий запис № 559, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.06.2015 року (а.с. 88). Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина - житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

11.02.2014 року ОСОБА_3 склала заповіт (реєстровий номер 903), яким все своє майно, а також права та обов`язки, які будуть належати їй на момент смерті, заповідала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 90).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджувалось сторонам в процесі розгляду справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2. та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3. є доньками померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 28.07.2017 року в справі № 497/61/17 було вирішено задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та визнати за нею в порядку спадкування на обов`язкову частку право власності на ј частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є непрацездатною дитиною спадкодавця та має обовязкову частку в спадковому майні (а.с. 16-17). Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.11.2017 року (а.с. 31-32).

Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 14.11.2016 року в справі № 497/124/16 було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування. Зазначене рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.01.2017 року (а.с. 8-11, 13-15).

Дослідивши встановлені обставини справи, аналізуючи спір по суті заявлених позовних вимог з врахуванням доказів, наданих сторонами, з точки зору матеріального права, яким регулюються спірні правовідносини, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз`яснив Верховний суд України в своїй постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», а саме п. 19 суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

Крім того, в своєму листі № 24-753/0/4/13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема в п. 7, Вищий спеціалізований суд України роз`яснив, що при вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині (абз. 2 ч. 1 ст. 1241 ЦК) встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо. Зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця.

Отже, з наведеного слідує, що заявляючи вимоги про зменшення розміру обов`язкової частки позивач повинен довести суду та підтвердити належними доказами підстави такого зменшення, зокрема відсутність або негативний характер відносин між спадкоємцями та спадкодавцем, неприязні стосунки в зв`язку з аморальною поведінкою спадкоємця тощо.

Як було вже вище зазначено за обставинами даної справи позивач-апелянт посилається на встановлені факти рішенням в рамках цивільної справи № 497/124/16-ц, відомості, внесені до ЄРДР за № 00000333, а також на той факт, що позивач працею своєї сім`ї добудовувала, ремонтувала та усучаснювала спірний будинок, в результаті чого загальна площа житлового будинку була значно збільшена.

Аналізуючи наведене апеляційний суд звертає увагу на те, що посилання позивача-апелянта на відомості, які містяться в матеріалах цивільної справи № 497/124/16-ц не доводять належним чином факти, на які вона посилається, оскільки відповідні відомості (щодо завдання матері фізичного болю, поганого ставлення тощо) в остаточному рішенні суду як юридичні факти не відображені. Відповідні доводи в контексті ч. 4 ст. 82 ЦПК України (підстави звільнення від доказування) могли б бути враховані в рамках цієї справи лише в тому випадку, якщо б вказані факти були встановлені зазначеним рішення від 14.11.2016 року. В іншому ж випадку, на позивача покладається тягар доказування відповідних фактів на загальних підставах, що, однак, не було здійснено стороною. Відтак, апеляційний суд відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги.

Щодо посилань на відомості, внесенні в ЄРДР за № 00000333 апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, так як постановою слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 24.01.2014 року провадження за ознаками злочину передбаченого ст.126 КК України було закрито згідно п.2 ч.1 ст. 284 КК України, оскільки свідків даних обставин не було, а іншим чином встановити істину не виявилось можливим, що відповідно було встановлено вищезгаданим рішенням від 14.11.2016 року (а.с. 8-11). Будь-яких інших доказів на підтвердження вказаних посилань апелянт-позивач ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не подавала. Тому відповідні доводи апеляційної скарги також відхиляються.

Щодо інших доводів апелянта, зокрема щодо збільшеної площі спірного житлового будинку з 32,2 кв.м. до 145,4 кв.м. за рахунок коштів та праці сім`ї позивачки. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 145, 4 кв.м., житловою площею 78,2 кв.м. був зареєстрований 11.09.2008 року за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 11.09.2008 року, виданого Оксамитненською сільською радою Болградського району.

При цьому житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 145, 4 кв.м., житловою площею 78,2 кв.м. (літера «А» - житловий будинок, літера «В» - вбиральня, № 1-2 - дворові споруди) був зареєстрований 11.07.2013 року за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 6337, виданого 12.09.2008 року Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області.

Відтак, апеляційний суд звертає увагу на те, що площа спірного житлового будинку, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 ще в 2008 році - складала 145,4 кв.м. Право власності на спірний будинок з відповідною площею було зареєстровано за ОСОБА_3 в 2013 році. Отже, площа спірного житлового будинку в 145,4 кв.м. вже фактично існувала станом на 2008 рік.

Так, з врахуванням положень ст. 1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що більшість наданих позивачем-апелянтом накладних на ім`я ОСОБА_10 , окрім двох від 04.04.2006 та 18.07.2008 року, датуються 2009-2012 роками і надалі. При цьому доказів щодо того, що за вказаними накладними дійсно передавались грошові кошти на придбання будівельних матеріалів позивачем не було надано, так само як і доказів на підтвердження того, що будівельні матеріали, придбані за відповідними накладними, дійсно були використані саме для збільшення, ремонтування, покращення спірного житлового будинку. Так відповідні доводи апеляційної скарги відхиляються судом.

Будь-яких інших доказів щодо наявності підстав для зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині, які б належним чином доводили наявність таких підстав, передбачених законом позивачем-апелянтом суду надано не було. При цьому апеляційний суд окремо зауважує, що як свідчать матеріали цивільної справи та що підтверджується інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень відносини, які склалися між сторонами мають спірний конфліктний характер, про що свідчать неодноразові судові провадження, які виникали між сторонами та фактично стосувалися спадкової маси (усунення від права на спадкування за позовом ОСОБА_2 (№ 497/124/16), про визнання права власності на спадкове майно за позовом ОСОБА_2 (№ 497 /61/17). Крім того, щодо спірного житлового будинку виникали судові спори ще за життя спадкодавця (про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_12 , в задоволенні якого було відмовлено рішенням апеляційного суду від 11.12.2013 року (№ 497/1880/13), про усунення перешкод та виселення за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ін., провадження в якому було закрито ухвалою від 15.01.2014 року за заявою спадкодавця ОСОБА_3 (№ 497/1323/13), про усунення від права на спадкування за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка була повернута за заявою позивача ухвалою від 16.12.2015 року (№ 497/2848/15).

Щодо посилання апелянта на пояснення свідків, в тому числі в рамках справи № 497/124/16, які підтверджують позицію позивача апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичності відповідних свідчень, оскільки свідки позивача свідчили на користь позивача, а свідки відповідача виключно на користь відповідача. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ст. 86 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, які склалися між сторонами, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 27 травня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

15.05.2019 року м. Одеса