Справа № 456/1975/16-ц
Провадження № 2/456/63/2019
РІШЕННЯ

іменем України

12 квітня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді: Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию цивільну справу №456/1975/16-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» про визнання недійсним кредитного договору,

встановив:

19.09.2006 року ОСОБА_1 , уклав з АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» кредитний договір №2426-003/06Р. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитор зобов`язався надати Позичальнику на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в розмірі 031800,00 (тридцять одна тисяча вісімсот доларів США 00 центів) у розмірі на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язувався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути (погасити) кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Відповідно до пункту п. 2.1. Кредитного договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі коштів із каси Банку. Згідно п. 1.2. Кредитного договору кредит надається строком до 19.09.2024 року. За період користування кредитними коштами, позивач здійснював часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед банком за кредитними договорами в повному обсязі не погашена. Умовами кредитного договору визначено, що протягом всього терміну користування кредитними коштами, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти. Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору, проценти за користування кредитом, вказаного у п. 1.2. Кредитного договору, підлягають статі позичальником щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п. 1.2. даного Договору. Згідно п. 9.1. Кредитного договору, за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення процентів за користування грошовими коштами позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмір подвійної відсоткової ставки, зазначеної у п. 1.2. Кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Відповідач допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасного поверненні кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 16.03.2016 року за позичальником обліковується заборгованість в сумі 24070,66 (двадцять чотири тисячі сімдесят доларів США 66 центів) Доларів США, яка складається з: суми кредиту - 19408,69 (дев`ятнадцять тисяч чотириста вісім доларів 69 центів) Доларів США; суми відсотків - 2847,24 (дві тисячі вісімсот сорок сім доларів США 24 центів) Доларів США; суми пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 1814,73 (одна тисяча вісімсот чотирнадцять доларів США 73 центів) Доларів США, що еквівалентно 45 342,12 (сорок п`ять тисяч триста сорок два гривень 12 коп.). Користуючись своїм правом позивача, ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» стягує з позичальника пеню в зв`язку з порушенням строків, встановлених кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, в сумі 0 доларів США та пеню зі порушення строків сплати процентів за користування кредитами в сумі 0 доларів США. Загальний розмір пені, яку банку стягує позичальника становить 0 доларів США. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов Кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, кошти у сумі 22 255,93 (двадцять дві тисячі двісті п`ятдесят п`ять доларів США 93 центів) Доларів США, що за курсом НБУ - 24,9856 станом на 07.06.2016р. становить 556077,76 (п`ятсот п?ятдесят шість тисяч сімдесят сім гривень 76 коп.) гривень підлягають стягненню з позичальника в примусовому порядку. В забезпечення виконання зобов`язання був укладений договір іпотеки №2426-003/06Р від 19.09.2006 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, 19.09.2006 року ОСОБА_2 , уклала з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» Договір поруки договір №2426-003/061. Відповідно до умов договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов`язання всім належним йому майном та грошовими коштами. Отже, ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , є солідарними боржниками по відношенню до ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості по кредиту; процентів, нараховані кредитором за користування кредитом; комісії; штрафні санкції та інші можливі платежі. З огляду на вищевикладене, просить суд Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів з користування кредитом за кредитним договором у розмірі 22255,9 (двадцять дві тисячі двісті п`ятдесят п`ять доларів США 93 центів Доларів США, з яких: кредит - 19408,69 (дев`ятнадцять тисяч чотириста вісім доларів 69 центів Доларів США; проценти - 2847,24 (дві тисячі вісімсот сорок сім доларів США 24 центів Доларів США; Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_1 , пред`явив зустрічний позов, який обґрунтував тим, що 19 вересня 2006 року між ним та АКБ «Правекс-Банк» був укладений договір кредиту №2426-003/06Р зі строком повернення грошових коштів до 19 вересня 2024 року. Вказаний договір, вважає несправедливим, оскільки включення банком в зміст договору несправедливих умов (зокрема установлення обов`язкових для споживача умов договору, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору), про що свідчить відсутність як до, так і під час укладення оскаржуваного кредитного договору, виконання процедури проведення переддоговірної роботи з позичальником, а саме, не повідомлення та замовчування необхідної інформації, про всі умови надання фінансових послуг банку щодо кредитування, які є істотними та суттєво впливають на вільне волевиявлення споживача, під час прийняття ним рішення, про необхідність придбання такої послуги. Разом з тим, банк неправомірно в умовах п.9.1 кредитного договору вставив вимоги щодо сплати споживачем пені в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної 1.2. кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитом чи внесення процентів за користування грошовими коштами. В той же час, укладаючи кредитний договір, відповідач не визначив кінцевої сукупної вартості кредиту для позичальника, у вигляді суми абсолютного значення подорожчання кредиту як в грошовому так і процентному виразі. Отже, сукупність вищенаведених доводів і обставин дозволяє стверджувати, що банк здійснив нечесну підприємницьку практику. При цьому, волевиявлення ОСОБА_3 було викривленим і невільним та формувалось під впливом непоінформованості. А відтак укладаючи кредитний позичальник діяв під впливом омани. За таких умов, оспорюваний кредитний договір було укладено між позичальником та банком з використанням останнім нечесної підприємницької практики, яка забороненою. За таких умов, оскаржуваний кредитний договір, - є недійсним згідно Закону. Так, в умовах п.9.1 кредитного договору відповідач встановив вимоги щодо сплати споживачем пені в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 1.2. кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитом чи внесення процентів за користування грошовими коштами. Проте з такою умовою договору погодитися не можна. Крім того, в порушення вимоги п.10 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідач включив у зміст оспорюваного кредитного договору несправедливі умови, які обов`язкові для споживача та з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, про що свідчить відсутність як до, так і під час укладення оскаржуваного кредитного договору, виконання банком процедури проведення переддоговірної роботи з Позичальником а саме, не повідомлення та замовчування необхідної інформації, про всі умови надання фінансових послуг банку щодо кредитування, які є істотними та суттєво впливають на вільне волевиявлення споживача, під час прийняття ним рішення, про необхідність придбання такої послуги. Крім того, відсутність необхідної достовірної письмової інформації для споживача від банку в зв`язку з її неотриманням позичальником, у вигляді інформаційного листа чи бюлетеня або пам`ятки банку на стадії проведення банком переддоговірної роботи з позичальником (до укладення кредитного договору); Не надання банком позичальнику інформації, про сукупну (загальну) вартість кредиту, яка необхідна для здійснення ним свідомого вибору (про що свідчить відсутність в письмовій формі детального розпису загальної вартості кредиту для споживача із визначення сукупної вартості кредиту як в процентному значенні так і в грошовому виразі, в порушення вимоги ч.ч. 2,4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів) та штучне (навмисне) заниження показників реальної вартості кредиту, про що підтверджується висновком/розрахунком економічного дослідження від «03» квітня 2017 року, яким встановлено: що за даними п.1.2. Кредитного договору №2426-003/06Р від 19.09.2006р. процентна ставка за користування кредитом становить 12% річних. В межах наявних матеріалів, сукупна вартість кредиту за Кредитним договором №2426-003/06Р від 19.09.2006р. не визначені. В результаті проведених розрахунків, виходячи з наданих на дослідження документів та відповідно до умов, викладених на момент укладення Кредитного договору №2426-003/06Р від 19.09.2006р., встановлена сукупна вартість кредиту (у процентному значенні та грошовому виразі) складає: сукупна вартість кредиту у процентному значенні на момент укладення Кредитного договору №2426-003/06Р від 19.09.2006р. - 14,01% та є вищою від визначеної договором процентної ставки за користування кредитом; сукупна вартість кредиту у грошовому виразі на момент укладення Кредитного договору №2426-003/06Р від 19.09.2006р. - 38492,22 дол. США. За результатами експертизи, в межах наявних матеріалів, щомісячні платежі (в т.ч. заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, комісії, страхових та інших платежів), виходячи з умов передбачених на момент укладення Кредитного договору №2426-003/-06Р від 19.09.2006р. складають від 150,42 дол. США до 605,34 дол. США. Згідно наданих на дослідження документів, не встановлено під час укладення Кредитного договору №2426-003/06Р від 19.09.2006р., виконання Банком вимоги п.2. ст. ЗУ «Про захист прав споживачів», щодо обов`язку Банку повідомлення споживача у письмовій формі та викладення в його змісті інформації, про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а також в умовах кредитного договору відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, згідно п.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, в межах наявних матеріалів, оформлення Банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у процентному значенні та у грошовому виразі) під час укладення Кредитного договору №2426-003/06Р від 19.09.2006р. виконано з недотриманням ЗУ «Про захист прав споживачів».

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_4 , в судове засідання не з?явився, однак в подав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити за його відсутності, первісний позов задоволити, в задоволенні зустрічного позову відмовити, оскільки кредитний договір №2426-003/06/Р від 19.09.2006р., відповідає вимогам законодавства, моральним засадам суспільства, не порушує прав та законних інтересів, а зобов?язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідач був обізнаний щодо умов та наслідків підписання кредитного договору, про що свідчить підпис на всіх сторінках кредитного договору та отримання другого примірника договору. Крім того, просив застосувати строк позовної давності до зустрічного позову, оскільки такий сплив ще у 2009 році. Відповідач-позивач ОСОБА_1 , та його представник ОСОБА_5 , в судове засідання не з?явились, однак від ОСОБА_5 , надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та просила в задоволені первісного позову відмовити, зустрічні позовні вимоги задоволити.

Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

19.09.2006 року ОСОБА_1 , уклав з АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» кредитний договір №2426-003/06Р.

Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в розмірі 31800,00 доларів США у розмірі на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язувався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути (погасити) кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.

Відповідач-позивач в позовній заяві вказує, що ОСОБА_1 , допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасного поверненні кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 16.03.2016 року за позичальником обліковується заборгованість в сумі 24070,66 Доларів США, яка складається з: суми кредиту - 19408,69 Доларів США; суми відсотків - 2847,24 доларів США; суми пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 1814,73 доларів США, що еквівалентно 45342,12грн. Користуючись своїм правом позивача, ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» стягує з позичальника пеню в зв`язку з порушенням строків, встановлених кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, в сумі 0 доларів США та пеню зі порушення строків сплати процентів за користування кредитами в сумі 0 доларів США. Загальний розмір пені, яку банку стягує позичальника становить 0 доларів США. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, заборгованість становить 22255,93 доларів США, що за курсом НБУ - 24,9856 станом на 07.06.2016р. - становить 556077,76 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, 19.09.2006 року ОСОБА_2 , уклала з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» договір поруки №2426-003/061. Відповідно до умов договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов`язання всім належним йому майном та грошовими коштами. Отже, ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , є солідарними боржниками по відношенню до ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» надано наступні документи:

1) розрахунок заборгованості за договором №2426-003/06Р від 19.09.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 ;

2) копію кредитного договору №№2426-003/06Р від 19.09.2006 року, укладеного між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 ;

3)копію договору іпотеки від 19.09.2006р., укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 ;

4) копію договору поруки №2426-003/06Р від 19.09.2006 року, укладеного між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 ;

5) копію паспорту, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

7) довіреність на представника.

Дослідивши зазначені документи, суд дійшов до висновку, що між АКБ «Правекс Банк» та ОСОБА_1 , дійсно було укладено кредитний договір №2426-003/60Р.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5-6 ЦПК ст.81України )

Відомостей про наявність підстав звільнення від доказування відповідно до ст. 82 ЦПК України суду не надано.

Ухвалою суду від 06.12.2018 року від ПАТ КБ «Правекс-Банк» судом було зобов`язано надати оригінальні примірники письмових доказів, а саме:

-письмове повідомлення АКБ "Правекс-Банк" на ім`я ОСОБА_6 , з наявним у ньому підписом Позичальника про його ознайомлення, в якому відповідно до умови п. 10.8 кредитного договору №2426-003/06Р від 19.09.2006 року, банк перед його укладення повідомив Позичальника "Про умови надання кредиту", а також, про всі супутні платежі і збори, процентні ставки, комісії та інші складові сукупної вартості кредиту по даному кредитному договору, на виконання вимоги ч. 2 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів";

-детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача на дату укладення кредитного договору №2426-003/06Р від 19.09.2006 року, на виконання вимоги ч. 4 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів";

-заяву ОСОБА_1 на відкриття позичкового (поточного) рахунку; картки із зразками підпису ОСОБА_1 ; договір банківського рахунку з ОСОБА_1 ; повідомлення регіональної Державної податкової служби України, про взяття банківських рахунків ОСОБА_1 на податковий облік, як докази відкриття банком Позичальнику позичкового (поточного) рахунку у цьому ж банку;

-видатковий касовий документ, як доказ здійснення банківської операції на виконання умови п. 2.1. кредитного договору №2426-003/06Р від 19.09.2006 року щодо видачі кредиту готівкою з каси банку;

-первинні документи про відрахування до страхового резерву в НБУ, згідно з вимогами постанови Правління Національного банку України №279 від 06.07.2000 року, при укладанні кредитного договору №2426-003/06Р від 19.09.2006 року.

Проте, вимоги ухвали ПАТ КБ «Правекс-Банк» в повному обсязі не виконані, банк повідомив про неможливість надання вказаних в ухвалі суду документів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З наведеного положення ЦК України виходить, що обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти виникає лише в разі виконання свого обов`язку банківською установою надати кошти позичальникові.

Наданий судом розрахунок заборгованості, на думку суду, не є доказом видачі кредиту, наявності заборгованості та її розміру. Розрахунок заборгованості не є первинними документами за своєю природою, є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках клієнта, та можуть бути оцінені судом лише разом з іншими доказами, які б обґрунтовували доводи позивача про видачу кредиту відповідачеві, наявність заборгованості за кредитом та її розмір.

Первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформації на паперовому носії.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі Положення № 254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити.

Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом певного періоду, та є підтвердженням виконаних операцій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. ( ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оскільки, належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність заборгованості відповідача та її розмір відсутні, на підставі наданих позивачем доказів суд не може дійти висновку про порушення зобов`язань за кредитом (наявність заборгованості та її розмір тощо), тому первинні позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Що стосується зустрічного позову, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №2426-003/06/Р від 19.09.2006 року, укладеного між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого: Банк зобов`язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 19.09.2006 року по 19.09.2024 року включно, у розмірі 31800 доларів США., із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,00 % річних.

Відповідно до ст.1 Закону України Про захист прав споживачів, цей Закон регулює відносини між споживачем та продавцем товарів та визначає права споживачів, а також механізм захисту таких прав.

Згідно приписів Закону України Про захист прав споживачів, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ споживачів» від 12.04.1996 р. №5 суд при вирішенні питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем має виходити як із норм Закону України Про захист прав споживачів і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм ЦК України та іншого законодавства, що не суперечить Закону України Про захист прав споживачів.

Частиною 3 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів визначено коло несправедливих умов у договорах із споживачами. При цьому перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Відповідно до ст. 18 ч.5 Закону України Про захист прав споживачів, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Посилання відповідача-позивача на положення Закону України Про захист прав споживачів стосовно права споживача на інформацію про продукцію, що не зазначено детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, графік платежів у розрізі умов погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом, суд вважає такі доводи позивача безпідставними, оскільки останнім не подано доказів наявності в діях відповідача прихованого змісту, чи введення в оману його, як споживача. При цьому, підпис на договорі (копії) свідчить, що з умовами кредитного договору він погодився, договір підписав власноручно, не заперечував і одиницю валюти отриманих грошових коштів. Крім того, постійно на протязі багатьох років кредит позивачем погашався.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач. Отже, для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст.230 ЦК України необхідним є наявність одночасно трьох підстав: факту обману; істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману та наявність умислу в діях відповідача.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, в чому саме полягав обман за обставинами укладеного правочину, або вчинено не на таких умовах. Однак відповідача-позивача жодних доказів не надав.

Згідно розрахунку заборгованості кредит погашався неодноразово, тобто позивач користувався кредитними коштами.

Наслідком порушення вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено застосування відповідальності, встановленої ст.15 та 23 цього Закону. Але ч.7 ст. 15 Закону України Про захист прав споживачів" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачає лише право споживача у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей - розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Підстав для визнання такого договору недійсним норми Закону України "Про захист прав споживачів не встановлюють.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст. 509 ЦК України ); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Однак позивач доказів про це не подав.

У разі незгоди з умовами кредитного договору позивач міг скористатися своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Механізм ознайомлення кредитодавцями позичальників з інформацією, передбаченою ч. 2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", було визначено з прийняттям Правлінням Національного банку України постанови від 10 травня 2007 року №168, якою було затверджено правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Отже ці правила стали чинними після укладення сторонами договору кредиту від 19.09.2006 року.

Банк у письмовій формі надав відповідачу-позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, попередивши, що валютні ризики під час виконання зобов`язань покладені на позичальника, а також падав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, що вбачається із підписаних відповідача-позивача договору.

Висновки викладені в економічному дослідженні проведені 03 квітня 2017 року та інші наявні у справі докази не свідчать про те, що підприємницька практика відповідача як кредитора була нечесною та ввела позивача в оману щодо обставин, які вплинули на вчинення ним спірного правочину, а відсоткова ставка та вартість кредиту, що були закладені сторонами у кредитному договорі та були відомі позичальнику, є тими обставинами, які обов`язково мали б перешкодити позивачу укласти спірний кредитний договір, а банк навмисно і цілеспрямовано своїми винними діями щодо відсоткової ставки та вартості кредиту ввів його в оману і це вплинуло на укладення відповідача-позивача спірного правочину.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У разі незгоди з умовами кредитного договору споживач може скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, останній має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Позивач розумів умови кредитування, характер процентної ставки за кредитом та погоджувався з ними, що підтверджується здійсненням ним платежів по поверненню кредиту та нарахованих відсотках з вересня 2006 року по грудень 2014 року.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача-позивача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. При цьому, позивачем не надано жодних доказів, які вказували на навмисне введення позивача в оману, як і самого факту обману.

Тому твердження відповідача-позивача є надуманими та необґрунтованими, оскільки останній був належно ознайомлений зі всіма істотними умовами договору, погодився на ці умови, а також користувався наданим йому кредитом.

Аналізуючи зібрані докази по справі і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що права відповідача-позивача при укладенні та виконанні вищезазначеного договору порушені не були, оспорюваний договір відповідає вимогам законодавства України, жодних порушень законодавства при укладенні та виконанні договору відповідачем не допущено. Крім того, відповідач у письмовій формі надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, попередивши, що валютні ризики під час виконання зобов`язань покладені на позичальника, а також падав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, що вбачається із підписаного позивачем договору, а тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні зустрічного позову за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України суд, -

вирішив:

В задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя Р. Т. Шрамко