КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_8 , про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у здійсненні права користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , згідно з яким, враховуючи заяву про часткову зміну предмету позову, просив: встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 загальною площею 72,3 кв.м., надавши у володіння та користування ОСОБА_10 приміщення квартири: жилу кімнату за № 5, площею 11,0 кв.м., зображену на плані, який міститься в технічному паспорті на квартиру, площа якої відповідає його ј частці у праві спільної часткової власності на квартиру, а у володінні та у користуванні ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити приміщення квартири: житлову кімнату № 2 , площею 18,1 кв.м., житлову кімнату № 4, площею 17,0 кв.м., та балкон 1,0 кв.м., зображених на плані, який міститься в технічному паспорті на квартиру; у спільному користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити: кухню за № 6, площею 8,1 кв.м., вбиральню за № 8, площею 0,9 кв.м., ванну кімнату за № 2, площею 2,6 кв.м., коридор за № 1, площею 7,8 кв.м., та коридор за № 3, площею 5,0 кв.м.; усунити перешоди у здійсненні ОСОБА_5 права користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_9 передати ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкоди у здійсненні ОСОБА_5 права користування квартирою, яка є об`єктом права спільної власності; вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 22.09.1994 року, виданого Відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації у м. Києві, він та відповідачі є власниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивач вказував, що між ним та відповідачем ОСОБА_9 постійно виникають суперечки щодо порядку використання квартирою, що, в свою чергу, порушує його права як власника.

При цьому, позивач зазначав, що він позбавлений можливості вільно користуватися належними йому особистими речами, адже за відсутності його згоди відповідач ОСОБА_9 замінила вхідні двері квартири, а також замок до них.

За вказаних обставин, а також з метою усунення подальших суперечностей позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

08.09.2016 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_9 , згідно з якою вона просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 72,3 кв.м.,житловою площею 36,1 кв.м., надавши у володіння та користування ОСОБА_5 9,025 кв.м. кімнати житловою площею 18,1 кв.м.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду (т. 2, а.с. 190-191).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року позов задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виділення у користування ОСОБА_5 житлової кімнати, площею 11,0 кв.м, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - житлової кімнати площею 18,1 кв.м., поєднаної з балконом, площею 1,0 кв.м., та житлової кімнати, площею 17,0 кв.м.; у загальному користуванні сторін залишено кухню, площею 8,1 кв.м., вбиральню, площею 0,9 кв.м., ванну кімнату, площею 2.6 кв.м., коридор, площею 7,8 кв.м., коридор, площею 5,0 кв.м., та балкон, площею 0,8 кв.м. Усунуто ОСОБА_5 перешкоди у здійсненні ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_14 передати йому ключі від вхідних дверей вказаної квартири та не чинити перешкоди у здійсненні ним права користування квартирою. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 2, а.с. 197-201).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_15 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги в частині порушення судом норм процесуального права, відповідач зазначає, що, незважаючи на набрання чинності змін до Цивільного процесуального кодексу України, якими, в свою чергу, передбачено можливість розгляду справи за правилами або спрощеного, або позовного провадження, судом вказаного питання вирішено не було.

При цьому, відповідач вказує, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував інтереси третьої особи - ОСОБА_8 , який є інвалідом, зареєстрований за адресою спірної квартири, а також фактично проживає у кімнаті, яка була виділена у користування позивачеві.

Крім того, на переконання апелянта, судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності в нього права власності на ј частку квартири (т. 3, а.с. 14-20, 37-40).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.07.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано строк на подання відзиву (т. 3. а.с. 47,48).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.08.2019 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду (т. 3, а.с. 54, 55).

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Інші особи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що він, як співвласник квартири АДРЕСА_1 , позбавлений можливості вільно користуватися належною йому частиною майна, адже за відсутності його згоди відповідач ОСОБА_9 замінила вхідні двері в квартирі, а також замок до них.

При цьому, на підтвердження наявного в нього права власності на частину квартири позивач посилався на Свідоцтво про власності на житло від 22.09.1994 року, згідно з яким квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Так, відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Тобто, виходячи з аналізу вищенаведених положень ст. 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

В свою чергу, відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Разом з тим, за даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доданого апелянтом до апеляційної скарги, 12.10.2018 року право власності на належну позивачу ј частини квартири було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюк Н.В. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, серія та номер ВП №56291691, та акту приватного виконавця про передачу майна стягувача у рахунок погашення боргу (т. 3, а.с. 21).

Тобто, на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення квартира належала на праві спільної часткової власності виключно відповідачам у справі.

У п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа немала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Таким чином, вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен враховувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 145/474/17, постанові Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 346/5603/17, постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі № 404/251/17.

За вказаних обставин, враховуючи відсутність апелянта у судовому засіданні, в якому суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення, а також те, що позовні вимоги ґрунтуються на необхідності захисту права власності позивача на квартиру, зокрема правомочності користування останньою, суд апеляційної інстанції приймає в якості доказу наданий апелянтом до апеляційної скарги Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, адже, за відсутності у позивача права власності на частину квартири, підстав для усунення перешкод у користуванні нею немає.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, у зв`язку з невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_19 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 732 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_8 , про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у здійсненні права користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_8 , про визначення порядку користування житловим приміщенням - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_8 , про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у здійсненні права користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_8 , про визначення порядку користування житловим приміщенням- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 732 (сімсот тридцять два) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 15 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська