РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/1158/18

Провадження № 22-ц/4815/1237/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2018 року (ухвалене у складі судді Ємельянової Л.В., повний текст рішення суду виготовлено 29 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, -

в с т а н о в и в :

11 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що на примусовому виконанні у Здолбунівському районному відділі ДВС ГТУЮ в Рівненській області перебуває виконавче провадження № 44493189 з виконання рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 травня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошових коштів в сумі 118 390 грн.

Рішення суду боржником не виконано, сума боргу ОСОБА_2 , згідно довідки Здолбунівського РВ ДВС № 6402 від 26 березня 2018 року, становить 106397,30 грн.

У зв`язку з простроченням ОСОБА_2 виконання грошового зобов`язання, він, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, зобов`язаний сплатити на її користь інфляційні втрати у розмірі 117 461 грн 93 коп та три відсотка річних від суми боргу, що становить 14 689 грн 35 коп.

Просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ОСОБА_2 на її користь інфляційні втрати у розмірі 56 527 грн 18 коп, три відсотки річних у розмірі 11979 грн 87 коп, а всього 68507 грн 05 коп.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 56 527 грн 18 коп суму інфляції, 11979 грн 87 коп три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

26 червня 2019 року ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення про відшкодування частки вартості робіт по покращенню будинку не є юридичним фактом, що породжує між сторонами будь-які правовідносини.

Рішення суду не може породжувати зобов`язання грошового характеру, тому що зобов`язання завжди передує судовому рішенню.

Дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникли у зв`язку з відшкодуванням коштів при поділі спільного майна подружжя.

Заява представника позивача від 11 жовтня 2018 року про зменшення розміру позовних вимог, фактично є зміною підстави позову, адже відбулася зміна періоду нарахування трьох відсотків річних та інфляційних поза межами строку позовної давності.

13 вересня 2019 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що нею не пропущено строк позовної давності для звернення з позовом.

Просить про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 травня 2014 року у цивільній справі № 1708/3246/12 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 118390 грн в рахунок відшкодування частки вартості робіт по покращенню будинку АДРЕСА_1 , а також 107 грн 30 коп. витрат по оплаті судового збору та 2900 грн витрат на оплату вартості експерта (а.с. 6-7).

Постановою державного виконавця Здолбунівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області № 44493189 від 22 серпня 2014 року відкрите виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 1708/3246/12, виданого 18 серпня 2014 року Здолбунівським районним судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 118390 грн в рахунок відшкодування частки вартості робіт по покращенню будинку АДРЕСА_1 , та 107,30 грн судових витрат судових витрат та 2900 грн витрат на оплату вартості експерта.

Рішення суду ОСОБА_2 у повному обсязі не виконав .

Згідно довідки № 6402 від 26.03.2018 року Здолбунівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області, залишок заборгованості з виконання вказаного вище рішення суду, становить, станом на 26 березня 2018 року - 106397 грн 30 коп, що підтверджується довідкою заступника начальника Здолбунівського районного ВДВС ГТУЮ в Рівненській області від 26.03.2018 року № 6402 (а.с. 10).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Судом першої інстанції правомірно стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 втрати від інфляції, у розмірі 56 527,18 грн, та 3% річних, у розмірі 11979,87 грн, за період з 12.04.2015 року по 11.10.2018 року.

Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено позивачем відповідно до положень чинного законодавства та відповідачем не оспорювався.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ст. 264 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, в березні 2018 року ОСОБА_2 було сплачено на виконання рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 травня 2014 року (справа № 1708/3246/12) 3000 грн боргу (а.с. 10).

Отже, перебіг строку позовної давності почався у березні 2018 року (останнє внесення боржником коштів на погашення свого боргу) та на момент звернення ОСОБА_1 11 квітня 2018 року з позовом до суду, такий строк не закінчився.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Суддя-доповідач С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.В. Хилевич