пр. № 2-з/759/56/19
ун. № 759/7560/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року Суддя Святошинського районного суду м. Києва П`ятничук І.В., при секретарі Медвідчук В.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосвіт ЛТД» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

26.04.2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання по вказаній справі.

24.04.2018 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій просить суд з метою забезпечення позову до набрання законної сили рішення у даній справі вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідачів солідарно, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосвіт ЛТД» та ОСОБА_2 в межах позовних вимог 210000 грн.

В обґрунтування заяви, позивач посилається на те, що у позивача є повністю виправдані побоювання того, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може призвести до того, що можливе рішення суду про стягнення вказаної суми у відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди може бут не виконане, оскільки потягом року вирішити питання щодо досудового врегулювання спору зі сторони відповідачів не виявилось можливим.

Вказану заява розглядається судом без повідомлення сторін.

Розглянувши вказану заяву, враховуючи надані докази до справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 2 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір, однак самі заходи забезпечення позову про які просить позивач не є конкретизованими, майно на яке слід накласти арешт не зазначене, не вбачається якій саме установі слід визначити виконання даної ухвали, а тому підстав для задоволення даної заяви не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. П`ятничук