ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3930/15-ц

Головуючий у першій інстанції Пантелієнко В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/487/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді Губар В.С.,

суддів Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретареям судового засідання Шапко В.М.

Позивач ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

місце ухвалення судового рішення м. Ніжин Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення 24 січня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, після остаточного уточнення кого просила визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя: автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO WAGON» сірого кольору, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; садовий (дачний) будинок НОМЕР_2 53 АДРЕСА_1 в садовому АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,0416 га призначену для індивідуального садівництва кадастровий номер НОМЕР_3 , яка знаходиться у садовому товаристві «Вишенька-2» на території Талалаївської сільської ради Ніжинського району та розділити спільне майно подружжя, по 1/2 частині кожному, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості: 1/2 частини автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO WAGON» сірого кольору, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 129386, 74 гривень; вартість 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0416 га призначеної для індивідуального садівництва кадастровий номер НОМЕР_3 , Талалаївської сільської ради Ніжинського району садового товариства «Вишенька-2» в розмірі 10891 гривень; 1/2 частини садового (дачного) будинку АДРЕСА_3 в АДРЕСА_2 Талалаївської АДРЕСА_2 в розмірі 60830,50 гривень; 1/2 частини будівельних матеріалів та ремонтно-будівельних робіт проведених у будинку АДРЕСА_4 та у господарських будівлях в розмірі 19806,98 гривень.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що з 31.08.2013 року по 07.04.2016 року вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було придбано спільне майно, яке підлягає поділу в судовому порядку, оскільки добровільно поділити майно ОСОБА_2 відмовився.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано об`єктами спільної сумісної власності подружжя:

автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO WAGON» сірого кольору, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

земельну ділянку площею 0,0416 га для індивідуального садівництва кадастровий номер НОМЕР_3 , Талалаївської сільської ради Ніжинського району садового товариства «Вишенька-2».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 вартість:

1/2 частини автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO WAGON» сірого кольору, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що становить 129386 гривень 74 копійки;

1/2 частини будівельних матеріалів та ремонтно-будівельних робіт проведених у будинку АДРЕСА_4 та у господарських будівлях в розмірі 12799 гривень 72 копійки.

В задоволенні решти позову - відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті судом відповідно до ухвали Ніжинського міськрайонного суду від 10 вересня 2015 року шляхом скасування арешту накладеного на земельну ділянку № НОМЕР_4 Талалаївської сільської ради Ніжинського району садового товариства «Вишенька-2».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання спірного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя, стягнення 1/2 частини його вартості та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають у тому, що 28.08.2013 року спірний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_6 (дочка), що підтверджується довідкою-рахунокм та свідоцтвом про реєстрацію, а вже 30.12.2014 року був перереєстрований на ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку, 04.07.2015 року на його, ОСОБА_2 25.08.2015 року спірний автомобіль знятий з обліку для реалізації. Наголошує, що автомобіль «MITSUBISHI PAJERO WAGON», державний номерний знак НОМЕР_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний до укладення шлюбу з позивачкою. Автомобіль купувався для його, ОСОБА_2 , доньки, був на доньку оформлений і до покупки автомобіля ОСОБА_4 не має відношення.

Тому апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягення з нього на користь ОСОБА_4 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу.

Також апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції в часині стягнення з нього на користь ОСОБА_4 10000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 полягають у тому, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання садового (дачного) будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, про стягнення компенсації вартості 1/2 частки спірної земельної ділянки та 1/2 частини вартості садового (дачного) будинку. Також вважає необґрунтованим зменшення стягнення компенсації вартості витрат на правничу допомогу.

Як зазначає апелянт, на спірній земельній ділянці розташований садовий (дачний) будинок і поділти в натурі земельну ділянку без втрати її цільового призначення неможливо, тобто є неподільною річчю, поділ якого можливий лише шляхом сплати грошової компенсації.

Апелянт не погоджується висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовнх вимог про визнання садового (дачного) будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя та в частині відмови в стягненні грошової компенсації вартості 1/2 частини садового (дачного) будинку, оскільки суд не перевірив змісту заявлених позовних вимог та не визначив характер спірних правовідносин між сторонами.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції в своєму рішенні невірно розтлумачив показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

Наголошує, що на придбаній ОСОБА_2 спірній земельній ділянці, був наявний садовий будинок, який вони добудували під час шлюбу, тому, на її думку, перебуваючи у шлюбі вони придбали об`єкт незвершеного будівництва, але зданий садовий будинок відповідачем в експлуатацію лише після розірвання шлюбу.

Апелянт вважає необґрунтованим зменшення судом першої інстанції компенсацію витрат на правову допомогу з 25617 рн. до 10000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_11 , його апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання спірного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя, стягнення 1/2 частини його вартості та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог без змін.

ОСОБА_12 ОСОБА_13 в апеляційний суд не з`явилась, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена, що документально підтверджується наявними у справі доказами. За правилами ч.2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За статтею 63 СК України здійснення подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Статтею 69 СК України визначено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, що передбачено ч.1 та ч. 2 ст. 71 СК України, або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України.

Як вказано у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.08.2013 року (копія свідоцтва про шлюб на а.с. 8 т.1). Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.04.2016 року шлюб між сторонами розірвано (копія на а.с. 203-204 т.1).

Як встановлено судом та підтверджується довідкою Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Ніжина № 8/7-3251 від 18.09.2015 року (а.с. 93 т.1) спірний автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO WAGON» сірого кольору, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_2 НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 на підставі довідки-рахунку від 28.08.2013 року та свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_7 був зареєстрований за ОСОБА_6 .

30.12.2014 року вказаний автомобіль був перереєстрований за ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку ВІА 936307 від 30.12.2014 року.

04.07.2015 року за довідкою-рахунком ААЕ 228632 вказаний автомобіль був перереєстрований за ОСОБА_2 .

До розірвання шлюбу, 25.08.2015 року за заявою власника даний автомобіль знятий з обліку для реалізації і 25.08.2015 року вказаний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_14 на підставі довідки-рахунку НОМЕР_8 229654 від 25.08.2015 року, а відтак вибув із власності ОСОБА_2 (т. 1 а.с.93).

Отже, на час розгляду справи у суді першої інстанції, спірний автомобіль «MITSUBISHI PAJERO WAGON» д.н.з. НОМЕР_6 , був реалізований відповідачем ОСОБА_2 третій особі на підставі цивільно-правової угоди, яку ОСОБА_4 не оспорювала і яка також судом недійсною не визнавались та, виходячи з презумпції правомірності правочину, угода про відчуження спірного автомобіля є чинною. Власником спірного автомобіля є третя особа, яка участі у справі не приймала.

Відтак, придбаний сторонами у період шлюбу автомобіль «MITSUBISHI PAJERO WAGON» д.н.з. НОМЕР_6 , при ухваленні оскаржуваного рішення суду першої інстанції як такий був відсутній у натурі, не належав сторонам та не є спільною сумісною власністю подружжя, а отже не може бути предметом поділу у цій справі відповідно до ст. 65 СК України і підстави для стягнення на користь позивача 1/2 вартості 1/2 автомобіля у розмірі 129386 грн.74 коп. відсутні.

На спростування зазначених обставин позивачем не надано належних і допустимих документальних доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Як встановлено апеляційним судом, 20.04.2015 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу придбав земельну ділянку № 53 площею 0,0416 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , у садовому товаристві «Вишенька НОМЕР_9 », розташовану на території Талалаївської сільської ради Чернігівська область Ніжинського району, Чернігівської області. Цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва. (а.с. 218-221 т.1) Право власності на вказану земельну ділянку вцілому зареєстровано за ОСОБА_2 що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і т.д. (т. 1а.с. 222-224).

Як убачається з матеріалів справи, на час набуття спірної земельної ділянки сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, а відтак, зазначена земельна ділянка НОМЕР_10 площею 0,0416 га у садовому товаристві «Вишенька-2» є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, і кожному з них належить по 1/2 її ідеальної частини.

Виходячи з положень ч.ч.4,5 ст. 75 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що присудження позивачеві грошової компенсації 1/2 частини вартості вказаної земельної ділянки у розмірі 10891,00 грн. є неможливим, зважаючи на відсутність попереднього внесення другим із колишнього подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

На спростування зазначених обставин стоонами не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Перевіряючи аргументи скарги позивача, апеляційним судом встановлено, що 13 жовтня 2016 року, після розірвання шлюбу між сторонами, ОСОБА_2 отримав будівельний паспорт будівництва садового будинку та господарських будівель в садовому товаристві АДРЕСА_5 », ділянка НОМЕР_10 сільської ради АДРЕСА_2 де забудовником вказаний ОСОБА_2 (а.с. 233-239 т.1). Водночас, позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів, які б безспірно і безсумнівно підвердили, що на придбаній ОСОБА_2 вказаній земельній ділянці на час укладення договору купівлі-продажу (станом на квітень 2015 року) був наявний садовий (дачний) будинок і у матеріалах справи такі докази відсутні.

Як встановлено апеляційним судом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2017 року, декларація про готовність спірного садового будинку до експлуатації серія та номер ОСОБА_15 , видана 12.01.2017 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято 20.03.2017 року державним реєстратором виконавчого комітету Ніжинської міської ради. Власником є ОСОБА_2 . (т.1 а.с. 225).

Відтак, право власності на садовий будинок АДРЕСА_3 «Вишенька АДРЕСА_5 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області набуте ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з позивачем (т.1 а.с.224-240). Отже вказаний садовий будинок не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підстави для поділу цього майна між колишнім подружжям та стягнення на користь позивача 1/2 частини вартості будинку відсутні.

На спростування вказаних обставин позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду ніяких належних і допустимих документальних доказів, які б достовірно і безсумнівно підтвердили факт будівництва вказаного садового будинку сторонами у період шлюбу, а рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Апеляційний суд, дослідивши технічний запис фіксування судового розгляду справи у суді першої інстанції, приходить до переконання, що, ухвалюючи рішення у справі, судом першої інстанції надано об`єктивну і правильну оцінку показанням свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Зважаючи на сукупність обставин цієї конкретної справи, апеляційний суд погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 гривень, який відповідає вимогам виваженості, розумності та справедливості та є співмірним із складністю справи, виконаних адвокатом робіт, ціною позову.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі відсутні і її апеляційну скаргу належить відхилити.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, із скасуванням рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 січня 2019 року в частині визнання спільною сумісною власністю автомобіля MITSUBSHI PAJERO WAGON, сірого кольору, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частини вартості автомобіля MITSUBSHI PAJERO WAGON, сірого кольору, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 в сумі 129386 гривень 74 копійки та відмовою ОСОБА_16 у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 січня 2019 року в частині визнання спільною сумісною власністю автомобіля MITSUBSHI PAJERO WAGON, сірого кольору, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частини вартості автомобіля MITSUBSHI PAJERO WAGON, сірого кольору, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 в сумі 129386 гривень 74 копійки - скасувати та відмовити ОСОБА_16 у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: