П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня2019 року м. Київ

Справа № 755/10564/18

Провадження: № 22-ц/824/5431/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Борисової О.В., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року, постановлену під головуванням судді Яровенко Н.О., у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерина Валеріївна, на дії приватного виконавця,

в с т а н о в и в :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що приватним виконавцем Шмідт К.В. під час реалізації арештованого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , в рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 751594,18 грн. згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 5 серпня 2016 року, в порушення вимог чинного законодавства, не подано до ДП «Сетам» дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду з огляду на те, що у арештованій квартирі зареєстрована малолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К.В. щодо подання заявки на реалізацію арештованого нерухомого майна від 21.06.2018 року.

Не погодившись із таким судовим рішенням, приватний виконавець Шмідт К.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якої відмовити у задоволенні скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що примусова реалізація нерухомого майна не є правочином, а є одним з етапів примусового виконання рішення суду, для якого не потрібен дозвіл органів опіки та піклування. Вказала, що ОСОБА_1 порушила вимоги діючого законодавства та умови договору іпотеки, зареєструвавши в іпотечній квартирі неповнолітніх дітей з метою ухилення від виконання рішення суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 360 ЦПК України ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк»не скористались.

У судовому засіданні приватний виконавець Шмідт К.В. підтримала апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній.

ОСОБА_3 в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову у задоволенні скарги.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлена належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець при здійсненні своїх повноважень керується не тільки своїм спеціальним законом, а й іншими законодавчими актами, що стосуються даних правовідносин.

Частинами 1, 2 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження реалізація» передбачено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Відповідно до розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна.

Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна.

Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).

Частина третя розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майнавизначає, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.

Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника; копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»); у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду; копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

Якщо дитина проживає в житловому будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності її батькам або одному з них, вона набуває право користування цим житлом (сервітут). Такий сервітут встановлюється законом, тому для його виникнення не потрібне укладення батьками та дітьми спеціального договору про користування житлом.

Частиною 2 статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Положеннями статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» закріплено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до п. 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень (у редакції від 21.03.2018 року), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень та Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шмідт К.В. в порушення вимог чинного законодавства, під час реалізації арештованого нерухомого майна, не направлено копію дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 7 червня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шмідт К.В. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 5 серпня 2016 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 751 594,18 грн. та накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , а саме, на квартиру АДРЕСА_1 та кошти.

Постановою від 11 червня 2018 року державним виконавцем Шмідт К.В. призначено проведення оцінки майна боржника, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з недосягнення згоди між боржником та стягувачем згоди щодо вартості описаного майна.

Відповідний звіт про оцінку вказаного майна надійшов 19 червня 2018 року на адресу учасників виконавчого провадження.

У листі Дніпровської РДА в м. Києві від 18 червеня 2018 року на вимогу приватного виконавця Шмідт К.В. зазначено, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані такі особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 19).

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 19 серпня 2008 року Серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та відповідно до ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» має безумовне право на користування житлом своїх батьків.

21 червня 2018 року приватним виконавцем Шмідт К.В. до ДП «Сетам» була направлена заявка на реалізацію арештованого нерухомого майна, а саме дворівневої квартири АДРЕСА_1 .

Згідно матеріалів справи, дій щодо отримання дозволу органів опіки та піклування або відповідного рішення суду на передачу на реалізацію нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , право власності на яке або право користування яким мають діти, а саме, малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та направлення їх до ДП «Сетам» із заявкою про реалізацію арештованого нерухомого майна за № 1117 від 21 червня 2018 року, приватним виконавцем в рамках даного виконавчого провадження про стягнення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 751 594,18 грн., вчинено не було.

Будь-яких доказів на підтвердження факту звернення приватного виконавця ОСОБА_8 . до органів опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та отримання чи неотримання відповідного дозволу з урахуванням встановленого факту користування арештованим майном неповнолітньою дитиною, суду апеляційної інстанції надано не було.

Аналіз вищевикладених норм чинного законодавства та встановлений факт користування арештованим майном малолітньою дитиною свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Шмідт К.В. щодо подання заявки на реалізацію арештованого майна, які вчиненні з порушенням вимог Закону.

Доводи приватного виконавця Шмідт К.В., щодо порушення ОСОБА_1 норм чинного законодавства та умов договору іпотеки щодо реєстрації в квартирі, яка є предметом іпотеки, неповнолітніх дітей, колегія суддів відхиляє, як такі, що не належать до предмету оскарження у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги, які зведені приватним виконавцем до тлумачення законодавства, на правильність висновків суду першої інстанції щодо обов`язкових дій приватного виконавця у випадку звернення стягнення на майно, право користування яким мають неповнолітні дії, не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі т. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, постановленим на підставі норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.А. Пікуль

О.В. Борисова