П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 376/1632/16-ц

Номер провадження № 22-ц/824/500/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Майданець К. В.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Клочко В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа зі сторони відповідача - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного банку Комерційного банку «Приватбанк», третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про стягнення з відповідача завдані матеріальні збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 88 294 грн. 20 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем були укладені договори, відповідно до умов яких останній вніс і розмістив на особових базових банківських рахунках свої грошові кошти. При цьому, вклади значилися як «мультивалютні», що обумовило відкриття по кожному з договорів, а саме SAMDN1920 від 28 грудня 2010 року, SAMDN3879 від 12 січня 2011 року, SAMDN3780 від 12 січня 2011 року, SAMDN1228 по вкладу «Стандарт» від 26 лютого 2014 року, відразу трьох банківських рахунків (на національну валюту-гривню, на валюту США - долари, на Євро).

Станом на 04.04.2014 року всі вказані договори були чинними і залишки коштів на них, доступні для конвертації складали: за договором SAMDN1920 від 28 грудня 2010 року - у національній валюті 31134 грн.; за договором SAMDN3879 від 21 січня 2011 року - у національній валюті 34205 грн.; за договором SAMDN1228 по вкладу «Стандарт» від 26 лютого 2014 року - у національній валюті 10 127 грн.

04 квітня 2014 року позивач звернувся з заявкою про конвертацію всієї суми вкладів з національної валюти у долари США. Курс валют становив: купівля у банку 1-го долара США за 11,6 грн. Банк провів конвертацію лише 10 000 грн. за договором SAMDN1228 (вклад «Стандарт»). В конвертації решти коштів за договорами (вклади «Мультивалютні) було відмовлено.

07 та 08 квітня 2014 року позивачу знову було відмовлено у конвертації коштів, і лише 09 та 10 квітня 2014 року відбулась часткова конвертація коштів, проте за вищим курсом обміну валют.

З`ясовуючи причини відмови у конвертації, позивач довідався, що Постановою Національного Банку України від 28 березня 2014 року №172 «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» було обмежено розмір валютних операцій сумою, що не перевищує п`ятнадцять тисяч грн. в еквіваленті за добу.

У подальшому Банк взагалі відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання, щодо конвертації коштів, чим спричинив збитки у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди.

У грудні 2016 року позивач звернувся з заявою про зміну предмету позову та розміру позовних вимог, просив доповнити первинну позовну заяву новою вимогою, а саме відшкодуванням моральної (немайнової) шкоди у розмірі 100 000 грн., збільшити розмір майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди до 88 686 грн. 93 коп. А з урахуванням всіх подальших збільшень розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача моральну (немайнову шкоду) у розмірі 200 000 грн. та майнову шкоду у вигляді упущеної вигоди у розмірі 97 128 грн. 64 коп.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року (том ІІ а.с. 191 - 193) відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення шкоди.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 07 вересня 2018 року подав апеляційну скаргу та, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, просив скасувати рішення Сквирського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди в розмірі 3338,8885 доларів США або 93 488 грн. 88 коп.

Скаржник зазначає, що у 2010 - 2011 роках ним було укладено ряд договорів про заощадження, вклади «Мультивалютні», і станом на 04 квітня 2014 року всі договори, а саме: SAMDN1920 від 28 грудня 2010 року - на суму 30 000 грн., SAMDN1921 від 28 грудня 2010 року - для доларів США, SAMDN1922 від 28 грудня 2010 року - для євро, SAMDN3879 від 12 січня 2011 року - на суму 33 000 грн., SAMDN3880 від 12 січня 2011 року - для доларів США, SAMDN3881 від 12 січня 2011 - для євро, були чинними. 26 лютого та 24 березня 2014 року були проведені конвертації і залишок на рахунках складав по договору SAMDN1920 від 28 грудня 2010 року - 31 135 грн. 89 коп., SAMDN3879 від 12 січня 2011 року - 34 205 грн. 06 коп.

19 лютого 2014 року скаржник (позивач) звернувся до Сквирського відділення банку з усною заявкою на конвертацію всієї суми вкладу по договору про заощадження, вклад «Мультивалютний» SAMDN3780 від 12 січня 2011 року з гривні на долари США. Дана заявка була виконана протягом 3-4 хвилини, що було підтверджено роздруківкою заявки про здійснену операцію. Однак, у подальшому, з метою ухилення від належного виконання істотних умов договорів про заощадження, вклади «Мультивалютні», банк не проводив конвертацію коштів незалежно від форми заявки. Конвертація коштів мала здійснюватись за курсом, встановленим Банком на день подання заявки. Кількість даних операцій в межах одного договору не була обмежена.

У зв`язку зі зниженням курсу гривні 04 квітня 2014 року скаржник звернувся до банку з заявками про конвертацію коштів, а саме: 31 135 грн. 89 коп., 34 205грн. 06 коп., 20 976 грн. 57 коп., 10 488 грн. 39 коп., з гривні в долар США. Разом з тим, працівник банку прийняла заявку на конвертацію лише 10 488 грн. 39 коп. за договором SAMDN8854 від 13 квітня 2011 року, укладеним між банком та матір`ю скаржника - ОСОБА_3 , дату здійснення конвертації також не змогла повідомити. Конвертація коштів за іншими рахунками не могла бути здійснена у зв`язку з технічними причинами, відмова у проведенні конвертації банком не була письмово підтверджена.

Скаржник зазначає, що банк погодився конвертувати частину коштів, а саме 11 800 грн., 12 350 грн. та 10 488 грн. 39 коп. лише після повідомлення працівників Банку про звернення до міліції, але за вищим курсом.

На думку скаржника, дії банку, а саме відмова у конвертації вкладів, перешкодила йому отримати дохід і завдала матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди, що станом на 14 січня 2017 року склала 93 488 грн. 88 коп. або 3 338,8885 доларів США.

Крім того, Головне Управління НБУ у місті Києві та Київській області у відповіді № 09-105/22025 від 28 листопада 2014 року на інформаційний запит скаржника також підтвердило незаконність відмови банку у проведенні конвертації вкладів, з огляду на те, що постанови НБУ, якими встановлювались обмеження щодо валютних операцій, стосувались виключно операцій з купівлі-продажу готівкових коштів через каси.

Такими чином, скаржник надав докази на підтвердження неправомірності відмов банку у конвертації вкладів 04 квітня 2014 року, 24 лютого 2015 року, 17 липня 2016 року та 16 січня 2017 року, що призвели до матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2018 року (т. ІІ а.с. 248) поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито провадження у даній справі, надано учасникам строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року (т. ІІІ а.с. 2) справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Представник АТ КБ «Приватбанк» Штронда А. М. заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, з підстав її необґрунтованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 28 грудня 2010 року між сторонами було укладено договір про заощадження SAMDN1920 (вклад «Мультивалютний»), відповідно до умов якого позивач передає, а банк приймає кошти на 3 місяці в розмірі 30 000 грн. (т. І а.с. 7)

12 січня 2011 року між сторонами було укладено договір про заощадження SAMDN3879 (вклад «Мультивалютний»), відповідно до умов якого позивач передає, а банк приймає кошти на 3 місяці в розмірі 33 000 грн. (т. І а.с. 8)

12 січня 2011 року між сторонами було укладено договір про заощадження SAMDN3780 (вклад «Мультивалютний»), відповідно до умов якого позивач передає, а банк приймає кошти на 3 місяці в розмірі 40 000 грн. (т. І а.с. 6)

26 лютого 2014 р. між сторонами було укладено договір про заощадження SAMDN1228 (вклад «Стандарт»), відповідно до умов якого позивач передає, а банк приймає кошти на 3 місяці в розмірі 10 000 грн.

04 квітня 2014 р. ОСОБА_1 звернувся з заявою про виконання пп.3 та 4 вищевказаних договорів, якими передбачена конвертація суми вкладів (т. І а.с. 13).

09 квітня 2014 року за договором SAMDN3879 від 12 січня 2011 року було конвертовано 11800 грн., а 10 квітня 2014 року - 12350 грн. (т.І а.с. 9).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування упущеної вигоди не передбачено укладеними між сторонами договорами. Крім того, позивач не надав суду належних на допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів у повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника), або для неї, грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплатити вкладникові таку ж суму та проценти на неї, або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За правилами ч. 1 ст. 611 ЦК України разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з приписами ч. 1, 2 та 4 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Так, дійсно між сторонами були укладені договори про заощадження, відповідно до умов яких банк взяв на себе зобов`язання у будь-який робочий для банку день протягом терміну вкладу провести конвертацію всієї суми вкладу або її частини.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення позивач пояснив, що збитки у вигляді упущеної вигоди, завдані невиконанням банком своїх зобов`язань за договорами SAMDN1920 від 28 грудня 2010 року та SAMDN3879 від 12 січня 2011 року .

04 квітня 2014 року позивач звернувся до банку з заявою про конвертації всієї суми вкладу, а саме 34 206 грн. 33 коп., за договором SAMDN3879 від 12 січня 2011 року. Як вбачається з матеріалів справи, часткова конвертація суми вкладу за даним договором відбулась 09 та 10 квітня 2014 року.

У результаті не вчасно проведеної конвертації позивачу була заподіяна шкода. Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2018 року, стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, пов`язану з несвоєчасною конвертацією коштів та втратами в наслідок курсової різниці долара США до гривні, у розмірі 950 грн.

У судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, що з 23 вересня 2014 року банком було призупинено операції з конвертації коштів.

Як вбачається з матеріалів справи 04 квітня 2014 року позивач звернувся до банку з заявою про конвертацію суми вкладу лише за договором SAMDN3879 від 12 січня 2011 року.

Що стосується конвертація грошових коштів за договором SAMDN1920 від 28 грудня 2014 року, то 26 лютого та 24 березня 2014 року відбулась їх конвертація, про що свідчить виписка з рахунку від 07 вересня 2016 року. Представник відповідача під час апеляційного перегляду рішення суду пояснив, що наразі щодо цих коштів між сторонами укладено депозитний договір.

Як зазначає у своїх рішеннях Велика Палата Верховного Суду відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані (справа № 750/8676/15-ц).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до приписів ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач не надав суду належних та допустимих у розумінні процесуального закону доказів щодо завдання йому збитків у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди, не довів, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані позивачем. Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди не передбачено умовами укладених між сторонами договорів, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають дійсним обставинам справи.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 27 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В. Шахова