_____ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД______
Єдиний унікальний номер справи 650/837/18 Головуючий у першій інстанції Коваль В.О.
Номер провадження 22ц/819/733/19 Доповідач Базіль Л.В..
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (суддя-доповідач) Базіль Л.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Приходько Л.А.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючої від імені ОСОБА_2 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 31 січня 2019 року у складі судді Коваля В.О., повний текст рішення складено 11 лютого 2019 року у справі № 650/837/18 за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Інгулець» про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Інгулець», в якому зазначала, що відповідач без достатніх правових підстав користується її земельною ділянкою площею 6.26 га, яка належить їй на підставі державного акта серії НОМЕР_1 від 30.03.2006 року, оскільки договір оренди земельної ділянки з відповідачем вона не укладала.

Посилаючись на те, що у відділі Держкомзему у Великоолександрівському районі Херсонської області наявний запис про реєстрацію договору оренди між СТОВ «Інгулець» та нею, строком до 2021 року, який вона не підписувала та не укладала, та який є перешкодою їй в укладенні договору оренди з іншим орендарем, просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 18.04.2011 року укладений між орендарем СТОВ «Інгулець» та ОСОБА_2 , який зареєстрований 31 травня 2011 року, стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 31 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернулася до суду з позовом поза межами строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволені обгрунтованого позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про початок перебігу строку позовної давності з 2011 року, коли син позивачки став отримувати плату за використання відповідачем землі, оскільки лише у травні 2018 року позивачу стало відомо про існування зареєстрованого договору оренди, що і є, на думку апелянта, початком перебігу строку позовної давності в розумінні ч.1 ст.261 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу уповноважений представник Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Інгулець», адвокат Сердюк Е. доводів, викладених в скарзі не визнав. Зазначив, що наявність тривалих орендних відносин з відповідачем, об`єктивно створили для позивача можливість у будь-який час, починаючи з грудня 2011 року отримати інформацію про стан свого права та своїх інтересів у відносинах з відповідачем, тобто позивач мала можливість довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила, а тому вважає, що суд першої інстанції встановивши зазначені обставини дійшов правильно висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 6.26 га, яка розташована на території Новодмитрівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, що підтверджується державним актом про право власності на землю серії НОМЕР_1 від 30 березня 2006 року (а.с.8).

Судом також встановлено, що зазначена земельна ділянка перебуває з 18.04.2011 року в користуванні СТОВ «Інгулець» згідно договору оренди земельної ділянки від 18.04.2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Інгулець». Договір оренди зареєстровано у відділі Держкомзему у Великоолександрівському районі Херсонської області 31 травня 2011 року №4АА1.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 зазначала, що не укладала договору оренди земельної ділянки з відповідачем та не підписувала його, про існування договору оренди дізналася в травні 2018 року, коли звернулася до відповідача з письмовою вимогою повернути їй земельну ділянку (а.с.13).

Відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції визнав факт, що договір оренди землі від 18.04.2011 року підписаний не позивачкою, а іншою особою та звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди земельної ділянки від 18.04.2011 року недійсним, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені судом обставини у їх сукупності та взаємозв`язку свідчать про обізнаність позивачки про існування спірного договору оренди з грудня 2011 року, однак позивач до суду звернулась за захистом свого порушеного права лише в травні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спірним питанням у даній справі є початок перебігу строку позовної давності, тобто момент, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права.

За правилами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи із аналізу зазначеної норми права початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку.

Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, лише у випадку обґрунтованості позову.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 зазначала, що вона дізналася про своє порушене право лише після звернення в травні 2018 року до відповідача про повернення їй земельної ділянки з метою укладення договору оренди земельної ділянки з іншим орендарем, на що представник відповідача їй пояснив, що вона не має такого права, оскільки вона вже уклала договір оренди з відповідачем, строк дії якого до 2021 року.

Отже, ОСОБА_2 дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, який вона оспорює лише в травні 2018 року, що в розуміння ч.1 ст.261 ЦК України є початком перебігу строку позовної давності.

Твердження відповідача про те, що початок перебігу позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивачка отримувала орендну плату за користування землею, не є прийнятним, так як суперечить нормам ст.261 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи підставою позову ОСОБА_2 було не підписання нею спірного договору оренди землі, що свідчить про відсутність волевиявлення на укладення спірного договору на вказаних у ньому умовах, а тому вважливим для вказаної справи є фактична обставина, як момент, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права.

Суд першої інстанції вирішуючи спір зазначеного не врахував, залишив поза увагою, що позивачка взагалі не знала про наявність спірного договору, адже його не підписувала, та як наслідок дійшов помилкового висновку про те, що перебіг строку позовної давності слід відраховувати від грудня 2011 року, часу укладення спірного договору.

У даній справі факт не підписання позивачкою договору оренди від 18.04.2011 року сторонами не заперечувався, що відповідно до ст.82 ЦПК України є підставою звільнення зазначеної обставини від доказування.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України, як передбачено у ч.1 ст.215 ЦК України.

Отже у даному спорі позивачкою доведено існування підстав для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, оскільки у неї було відсутнє волевиявлення на його укладення та підписання.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 18.04.2011 року, укладений між орендарем СТОВ «Інгулець» та ОСОБА_2 , який зареєстрований 31 травня 2011 року за № 4АА1.

У відповідності до п.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першої статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до п.1 ч.2 зазначеної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати в сумі 2590 грн 02 коп, що включають в себе судовий збір, сплачений в суді першої та апеляційної інстанції, компенсацію за відрив від звичайних занять, які розраховані, виходячи з 3 год.12 хв. затрачених на судові засідання в 2018 році у погодинному розмірі 22 грн. 41 коп. та виходячи з 2 год 51 хв. судових засідань проведених в 2019 році при погодинному розмірі 25 грн.13 коп.), та які і підлягають стягненню з позивача на користь

ОСОБА_2 Вимога про відшкодування витрат пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту, не може бути задоволена, оскільки відповідно до ст.138 ЦПК України, їх несуть сторони.

Керуючись ст.ст.367, 374,376,381,382 ЦПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючої від імені ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 31 січня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Інгулець» про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 18.04.2011 року укладений між ОСОБА_2 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Інгулець», який 31 травня 2011 року зареєстровано у Відділі Держкомзему у Великоолександрівському районі Херсонської області за № 4АА1.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Інгулець» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 2590 грн 02 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.А. Приходько

Повне судове рішення складено 29 травня 2019 року

Головуючий Л.В. Базіль