КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/3228/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Усатов Д.Д.

Унікальний №369/5586/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Ратнікової В.М.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2018 року про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Одночасно позивачем було подано заяву про забезпечення позову, просила заборонити відчуження наступного майна: - квартири у житловому будинку АДРЕСА_1, загальною площею: 40,1 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м. (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу квартири №823 від 18 грудня 2015 року); - легкового автомобіля марки: RENOULT, модель: LOGAN, рік випуску - 2012, VIN код - НОМЕР_3, право власності зареєстровано за ОСОБА_1

В обґрунтування заяви посилалась на те, що у період з 26 березня 2003 року по 26 лютого 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За цей час ними було придбано спірне майно, право власності на яке було зареєстровано за відповідачем.

Вважаючи, що відповідач може вжити заходів спрямованих на відчуження спірного майна, що в подальшому істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, просила застосувати запропонований захід забезпечення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2018 року заяву про забезпечення позову було задоволено, накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею: 40,1 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 та на автомобіль марки: RENOULT, модель: LOGAN, рік випуску - 2012, VIN код - НОМЕР_3, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1, 06 грудня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, просив ухвалу суду скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що оскаржувана ухвала ґрунтується виключно на припущеннях позивача щодо неможливості виконання рішення суду або його утруднення, в той час як доказів на підтвердження припущень позивачем суду надано не було, а судом фактично не встановлено. Реальних підстав вважати, що відповідач може вчинити дії направлені на відчуження спірного майна, судом не встановлено.

Спірна квартира є єдиним житлом відповідача, а тому висловлені позивачем припущення стосовно продажу є необґрунтованими. Суд першої інстанції врахував виключно позицію позивача не поцікавившись думкою відповідача та в судове засідання його не викликав.

Фактично суд самоусунувся від формулювання в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали обґрунтувань необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Факт існування обставин стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, залишився нез'ясованим.

Під час ознайомлення апелянта з матеріалами справи 09 липня 2018 року оскаржувана ухвала в матеріалах справи була відсутня, а призначене на 10 липня 2018 року підготовче засідання згідно інформації секретаря судового засідання не відбудеться у зв'язку із втратою суддею повноважень.

Згідно інформації з Єдиного реєстру судових рішень оскаржувана ухвала була надіслана судом 20 серпня 2018 року, зареєстрована 21 серпня 2018 року та оприлюднена 23 серпня 2018 року.

В судовому засіданні позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову про відмову в забезпеченні позову.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, присутніх учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 березня 2003 року між сторонами було укладено шлюб (а.с.13), який на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року був розірваний (а.с.14-15).

У період шлюбу сторонами було придбане наступне майно:

- квартира №95 в житловому будинку №38 вул. Черкаській в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м. (а.с.7-8);

- легковий автомобіль марки: RENAULT, модель: LOGAN, рік випуску - 2012, VIN код - НОМЕР_3 (а.с.9);

Право власності на вказане вище майно було зареєстровано за відповідачем.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що майно на яке позивач просила накласти арешт є предметом спору, на праві власності зареєстроване за відповідачем, невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливими виконання рішення суду.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечено:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Згідно п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дані положення судом першої інстанції під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову були враховані.

Суд зобов'язаний здійснити оцінку наданих заявником доказів на підтвердження реального існування власних припущень щодо неможливості в подальшому виконання рішення суду.

Доводи апелянта щодо неврахуванням судом першої інстанції, що спірна квартира єдиним житлом відповідача, врахування виключно позицію позивача без з'ясування думки відповідача шляхом виклику в судове засідання, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до положень ч.4 ст.153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову може призначатись до розгляду в судове засідання з викликом сторін у виключних випадках, в разі недостатності пояснень та доказів наданих заявником.

Правова оцінка всіх обставин справи у їх сукупності можлива лише після детального дослідження, вивчення та аналізу матеріалів справи, яке відповідно оформлюється у вигляді рішення.

Межі заявлених позивачем вимог, надані суду докази на підтвердження власних припущень дають підстави стверджувати, щодо існування реальної загрози невиконання рішення суду в майбутньому.

Твердження апелянта щодо фактичного самоусунення суду першої інстанції від формулювання обґрунтувань необхідності вжиття заходів забезпечення, колегією суддів до уваги не приймаються, враховуючи предмет та підстави позову.

Судом було визначено предмет спору, надано оцінки запропонованим заходам забезпечення виходячи з обставин викладених в позовній заяві та заяві про забезпечення позову, та прийнято рішення на підставі існуючих положень процесуального закону.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо розгляду судом першої інстанції заяви про забезпечення позову з порушенням встановлених процесуальним законодавством строків.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області датована 04 липня 2018 року.

Згідно інформації розміщеній в правому нижньому куті ухвали вона внесена до автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» 27 липня 2018 року о 16 год. 17 хв. 07 сек.

До Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана ухвала була надіслана 20 серпня 2018 року, зареєстрована 21 серпня 2018 року та оприлюднена 23 серпня 2018 року.

Згідно з ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

Враховуючи зазначене колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, та скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2018 року скасувати та постановити нову про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1.

Накласти арешт на автомобіль марки RENOULT, модель: LOGAN, рік випуску - 2012, VIN код - НОМЕР_3, право власності зареєстровано за ОСОБА_1.

Постанова є виконавчим документом.

Строк пред'явлення до виконання 3 (три) роки.

Дані про учасників справи:

Стягувач:

ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2);

Боржник:

ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді А.А. Пікуль

В.М. Ратнікова