Справа №265/7604/16-ц
Провадження №2/265/21/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря судового засідання Хайтулової Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, третя особа: ОСОБА_5 ,

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скоробогатько О.В. 05.06.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за № 947,

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 20.12.2017 року, виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №1989.

03 квітня 2019 року ухвалою суду за клопотанням позивача ОСОБА_1 до участі у розгляді справи у якості співвідповідача залучено ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_6 .

18 квітня 2019 року позивачем ОСОБА_1 до суду подано позовну заяву про уточнення позовних вимог з урахуванням зміни суб`єктивного складу відповідачів.

Обґрунтування позову:

Відповідачі у справі - ОСОБА_2 і ОСОБА_4 є дідусем і батьком колишнього зятя позивача - ОСОБА_3 , з яким донька позивача, ОСОБА_7 , перебувала у шлюбі з 15.10.2011 року і по 03.08.2015 року.

В період шлюбу, з 15.10.2011 по червень 2013 року, донька Позивача і колишній зять проживали за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі, яка належить на праві приватної власності відповідачам у справі - ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

У травні 2012 року Позивач передав у користування доньки наступне майно, яке було його особистою власністю: кухонні меблі, виготовлену з корпусу ДСП - ольха, фасад МДФ - «Гауді 210», стільниця «Галичина», - вартістю 7800,00 грн.; обідній стіл «Тірамісу дуо», розміром 110x70 (стільниця кольору «Черрі колор 771), опора «Тірамісу Дуо» хром і два стільці моделі Тізіано хром V - 18 - вартістю 1605 грн., а всього на загальну суму 9405,00 грн.

З червня 2013 року донька Позивача у квартирі не проживає у зв`язку з припиненням шлюбних відносин з відповідачем ОСОБА_3

Позивач зажадав забрати своє особисте майно, але відповідачі у добровільному порядку йому не повертають вищевказане майно. ОСОБА_3 змінив замки у квартирі.

У березні 2014 роки Позивач звертався до Орджонікідзевського районного суду Маріуполя з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння до ОСОБА_3 , оскільки Позивачу було відомо, що він проживав в квартирі АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду Маріуполя від 22.08.2014 року і додатковим рішенням від 07.07.2015 року у справі №265/2001/14-ц позов ОСОБА_1 був задоволений. З чужого незаконного володіння ОСОБА_3 були витребувані: кухонні меблі вартістю 7800 грн., обідній стіл і два стільця вартістю 1605 грн. Стягнуто судовий збір у сумі 243,60 грн. і витрати по наданню правової допомоги в сумі 500 гривень.

Рішенням судової колегії в цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 29.11.2016 року за скаргою відповідача ОСОБА_3 вказане заочне рішення Орджонікідзевського районного суду Маріуполя було скасовано, тому що ОСОБА_3 не проживає в квартирі, де знаходилось спірне майно Позивача, і допустимих доказів на підтвердження того, що він незаконно користується вказаним майном, суду не надано. При цьому, власники квартири, де знаходиться спірне майно, до участі в справі не залучались. Крім того, з рішення також випливає, що факт приналежності спірного майна Позивачу на праві приватної власності доведений і відповідачем не спростовано, а також доведений факт знаходження спірного майна в квартирі бабусі відповідача, в якій мешкало подружжя ОСОБА_8 за час спільного проживання, що також не заперечується відповідачем ОСОБА_3

В ході слухання справи ОСОБА_3 не заперечив того факту, що до теперішнього часу особисте майно Позивача знаходиться в квартирі, яка належить його бабусі і дідуся, які проживали в АДРЕСА_2 .

Посилаючись, зокрема на ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 16, 22, 316, 317, 321, 386, 387, 1192 ЦК України, просив суд: 1) витребувати з чужого незаконного володіння у Відповідачів кухонні меблі, виготовлену з корпусу ДСП - ольха, фасад МДФ - «Гауді 210», стільниця «Галичина» - вартістю 7800,00 грн.; обідній стіл «Тірамісу дуо», розміром 110 х 70 (стільниця кольору «Черрі колор 77), опора «Тірамісу дуо» хром, 2 стільці моделі Тізіано хром V-18 - вартістю 1605,00 грн., а всього майна на загальну суму 9405,00 грн., а при відсутності майна, стягнути його вартість; 2) стягнути з Відповідача на його користь витрати по оплаті судового збору у розмірі 551,20 грн., а також витрати з надання правової допомоги при зверненні до суду у розмірі 1700,00 грн.

Відзив на позов:

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду заперечення, в яких зазначив, що заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі та вважає їх необґрунтованими.

Крім того зазначив, що ніяких майнових, фінансових та інших боргових зобов`язань перед Позивачем він не має, спільного господарства з ним не вів. Ніякого майна у тимчасове користування або оренду від нього не приймав.

На період часу про який йде мова в позовній заяві, дійсно був одружений з донькою Позивача та спільно проживав в орендованій квартирі за вказаною у позові адресою. Квартира належала ОСОБА_6 і ОСОБА_2 . В якості оплати за проживання за усною домовленістю вирішили провести косметичний ремонт квартири. У квартирі проживали близько двох років. За ініціативою дружини було вирішено поміняти кухонні меблі, на що виділили з сімейного бюджету 4000 грн.

Власники житла погодилися на заміну меблів в рахунок проживання в даній квартирі. Так як вартість меблів перевищувала його фінансові можливості на той період, дружина запевнила його в тому, що її батьки нададуть фінансову підтримку і необхідну суму. Ні про які кредиті або повернення наданих коштів не йшлося. У зв`язку із зайнятістю по роботі, участі в замовленні та встановлення кухонних меблів він не приймав, відповідно і чек на оплату був виписаний на ім`я ОСОБА_1 , який був на той момент його тестем. Тобто наявність чека на певні частини кухонних меблів зовсім не підтверджує право власності на вбудовану частина інтер`єру приміщення. Після уходу дружини і розриву шлюбних відносин, він виїхав з квартири так як не мав можливості оплачувати комунальні платежі.

Так як повернути старі меблі він не мав ніякої можливості, як йому сказала дружина їх викинули, то вирішити з власниками житла питання про повернення меблів було неможливо. З вересня 2013 року в даній квартирі він не проживає і не володію інформацією з приводу майна зазначеного в позовній заяві.

В особистих фотоархівах він знайшов фото даної кухні 2012 року, яке додає. Вбудовані меблі виготовлена за індивідуальним замовленням з урахуванням розмірів приміщення і габаритів вбудованої техніки, а отже ніяк не може бути передана у тимчасове користування як стверджує позивач. І тим більше не може бути його власністю тільки на підставі товарного чека сумнівного походження. Вважав, що Позивач підтверджує право власності фальсифікованим чеком від 06.12.2016 року, який не має до даного позову ніякого відношення відповідно до ст.ст.58, 59, 64 ЦПК України і показаннями найближчих родичів (дружини і дочки).

Крім того зазначив, що оскільки не проживає у вищевказаній квартирі з 2013 року, то він не може ні підтвердити ні спростувати існування даної меблів. При цьому, Позивач не надає ніякої доказової бази, яка підтверджує незаконне володіння майном, також відсутній факт незаконного заволодіння - в позовній заяві прямо вказано «передав в користування своєї донці,» що в цих випадках також нічим не підтверджено.

Також зазначив, що у березні 2014 року Позивач звертався до суду з абсолютно ідентичним позовом та аналогічної доказовою базою, чек на його ім`я був виписаний іншим магазином і з іншою сумою, а у рішенні апеляційного суду прямо говориться, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 немає, так як він не проживає і не є власником або співвласником квартири, в яку Позивач встановив спірну мебель для тимчасового використання.

Окрім того, у Позивача було право звернутися до касаційної інстанції, як що він не згоден з рішенням суду апеляційної інстанції, чим останній не скористався.

На підставі вищенаведеного, просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Відповідач ОСОБА_9 надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги не визнає, ніяких майнових, фінансових та інших боргових зобов`язань перед позивачем він не має, спільного господарства він не вів. Ніякого майна у тимчасове користування або оренду від нього він не приймав. Вважає документи, які надані позивачем сфальсифікованими, та такими, що підлягають перевірки. Просив відмовити у задоволенні позову внаслідок відсутності будь-яких доказів, крім припущень, в обґрунтування його позову.

Заперечень та/або відзивів на позов від відповідача ОСОБА_4 до суду не надходило, у судовому засіданні він, як представник по довіреності відповідача ОСОБА_10 підтримав відзив останнього.

Судовий розгляд:

Ухвалою суду від 14.05.2018 року до участі у розгляді справи у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_5 та ОСОБА_11 .

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 , під час судового розгляду, проти задоволення позовних вимог заперечував, в їх задоволенні просив відмовити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який діяв в своїх інтересах як відповідач, і представник відповідача ОСОБА_10 за довіреністю, до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_11 до суду також не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Неявка в судове засідання учасників справи, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки вказані учасники були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

Фактичні обставини:

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частина 5 ст.82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 29.11.2016 року по справі №265/2001/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння у задоволенні позову було відмовлено. При цьому, під час розгляду цієї справи, судом було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_12 з 15 жовтня 2011 року по 03 серпня 2015 року перебували у шлюбі, а позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_12 , яка після одруження отримала прізвище ОСОБА_8 .

Також судом було встановлено, що у період шлюбу подружжя ОСОБА_8 проживали у квартирі АДРЕСА_1 . В період спільного проживання подружжя Бєльченко батько позивачки ОСОБА_1 замовив у приватного підприємця ОСОБА_13 меблі для кухні вартістю 7800 грн., які передав доньці в користування, що не заперечується сторонами та підтверджено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 12.03.2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, копією замовлення на виготовлення меблів. При цьому, гроші в сумі 5000 грн. були ним оплачені передплатою, а решту - 2 800 грн. повністю сплачено 21 травня 2012 року. Згідно товарного чеку від 30.05.2012 року позивач ОСОБА_1 сплатив за обідній стіл і 2 стільця гроші в сумі 1 605 гривень, які також були передані Позивачем у користування доньці.

Крім того, з рішення Апеляційного суду Донецької області від 29.11.2016 року по справі №265/2001/14-ц вбачається, що за матеріальною та фізичною допомогою батьків у вищезазначеній квартирі було проведено ремонт, а у 2012 році батько дружини - позивач ОСОБА_1 передав їм у користування кухонні меблі, виготовлені на замовлення, стіл та стільці. Оплата меблів проведена Позивачем. В квартирі подружжя ОСОБА_8 проживали разом до припинення шлюбних відносин - до червня 2013 року. Після того, ОСОБА_3 ще залишався проживати у спірній квартирі на протязі півроку і у грудні 2013 року за вимогою бабусі ОСОБА_6 звільнив квартиру та став проживати за місцем своєї реєстрації у батьків. Після звільнення спірної квартири, ОСОБА_3 меблями не користувався, а інформацією про місцезнаходження та стан спірного майна не володіє, оскільки ключів від квартири не має.

Під час судового розгляду, встановлені вище обставини сторонами не заперечувалися та суду не надано будь - яких доказів на їх спростування у загальному порядку. Таким чином, суд вважає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до відповіді МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 18.09.2017 року №1062, що власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 20.10.1998 року є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , а розмір їх часток становить по 1/2 частки.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 20.12.2017 року, виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №1989.

Згідно листа приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробагатько О.В. від 13.02.2019 року №54/01-16, 14 березня 2018 року на підставі заяви вхідний № 36 ОСОБА_4 була заведена спадкова справа за № 15/2018 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_14 . ОСОБА_15 подав заяву про прийняття спадщини за законом. ОСОБА_9 подав заяву про відмову від прийняття спадщини за законом на користь ОСОБА_4 . Інших заяв не надходило.

Оцінка суду:

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами ст. ст.387,388 ЦК України. П.19 вказаної Постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст.387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

З аналізу вищенаведених норм права суд дійшов висновку, що однією із умов повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, є фактичне знаходження майна у такої особи.

В той же час, під час судового розгляду, суду не надано будь - яких належних та допустимих доказів того, що після ухвалення рішення Апеляційним судом Донецької області від 29.11.2016 року по справі №265/2001/14-ц і на момент звернення до суду, 14.12.2016 року, спірне майно знову почало перебувати у володінні ОСОБА_3 та він незаконно, без відповідної правової підстави ним володіє.

Не надано суду й доказів того, що на момент судового розгляду та ухвалення рішення по цій справі, спірне майно Позивача продовжує фактично знаходитися в квартирі АДРЕСА_1 , а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . незаконно, без відповідної правової підстави ним володіють.

При цьому, суд виходить з положень ст.12 ЦПК України, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 був обізнаний про свої права та обов`язки як учасника справи, у тому числі й щодо права подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

В той же час, позивач ОСОБА_1 будь - яких заяв та/або клопотань про забезпечення доказів, зокрема огляду доказів за їх місцезнаходженням, до суду не подавав, а отже не довів перед судом обставини того, що спірне майно: кухонні меблі, виготовлені з корпусу ДСП - ольха, фасад МДФ - «Гауді 210», стільниця «Галичина» - вартістю 7800,00 грн.; обідній стіл «Тірамісу дуо», розміром 110 х 70 (стільниця кольору «Черрі колор 77), опора «Тірамісу дуо» хром, 2 стільці моделі Тізіано хром V-18 - вартістю 1605,00 грн., а всього на загальну суму 9405,00 грн., на цей час перебувають у квартирі АДРЕСА_1 , а Відповідачі незаконно, без відповідної правової підстави ним володіють.

Таким чином, суд робить висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння є необґрунтованими та недоведеними, а отже задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд відмовляючи у задоволені позову позивача, не знаходить підстав для стягнення на його користь понесених судових витрат.

При цьому суд не знаходить підстав для стягнення на користь відповідача ОСОБА_10 понесених ним судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 1500 гривень, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів щодо сплати відповідачем та отримання відповідним виконавцем зазначеної грошової суми.

Керуючись ст.ст. 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: кухонної меблі з корпуса ДСП вільха, фасад МДФ «Гауди 210», стільниця «Галиция, вартістю 7 800 (сім тисяч вісімсот) гривень, обіднього столу «Тирамису дуо» розміром 110х70, стільниця кольору « Черри колор 77 », опора «Тирамису дуо» хром, 2 (два) стільця моделі «Тизиано хром V-18, вартістю 1 605 (одна тисяча шістсот п`ять) гривень, відмовити.

Це рішення набирає законної сили, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скоробогатько О.В. 05.06.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за № 947

Відповідач: ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 27 травня 2019 року.

Суддя О.О. Костромітіна