ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/44/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Цимбал І.К., при секретарі: Степанишина Г.А., з участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , поділ майна набутого за час шлюбу-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про поділ майна, посилаючись на те, що під час зареєстрованого шлюбу сторони набули автомобіль, яким наразі користується одноособово відповідач, який проживає окремо у зв`язку з припиненням між сторонами шлюбних відносин і не визнає право власності позивача на вказаний автомобіль. Враховуючи наведене, позивач вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач позові підтримала просила задовольнити.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що участі у придбанні автомобіля відповідач не приймала.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.10.1992 року /а.с. 5/.

Відповідачем в судовому засіданні визнано, що останній проживає окремо від позивача та одноособово користується автомобілем марки «Хундай Елантра», № кузова НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 (далі - автомобіль), який був придбаний 06.06.2013 за рахунок кредитних коштів та переданий в заставу /а.с. 26-35/, а також те, що кредитні зобов`язання виконані у повному обсязі а період спільного проживання сторін.Крім того, сторонами визнано, що на протязі шлюбу, обидва подружжя працювали.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вказані обставини, не підлягають доказуванню, оскільки у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя(постанова ВСУ від 05 квітня 2017р. у справі № 6-399цс17).

Суди зобов`язані завжди встановлювати за які кошти було придбане спірне майно і чи можна вважати таке майно сумісним.

Обґрунтовуючи вимоги про поділ квартири, позивач не надала доказів того, що квартира була придбана за спільні сімейні кошти, а не за кошти, які належали особисто відповідачу, зокрема отримані від пролажу власної квартири.

За нормамип. 3 ч. 1 ст. 57 СК Україниналежність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті.

При застосуванні положеньстатті 60 СК Українита визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні коштиабо спільна праця подружжя(постанова ВСУ № 6-2921цс17 від 15.11.2017р.).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог з підстав того, що в період шлюбу позивач не приймала участі у придбанні автомобіля, зокрема виплаті кредитних коштів і останній був сплачений виключно за грошові кошти належні особисто відповідачу, останній доказів для доведення цих обставин судуненадав, у зв`язку з чим суд вважає доводи відповідача не обґрунтованими.

Таким чином суд приходить до висновку, що автомобіль є спільним сумісним майном подружжя і підлягає поділу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно п. 25 ППУВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 27.12.2007 № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК (за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи те, що позивач та представник останньої не вчинили жодної з перелічених дій, автомобіль підлягає поділу між сторонами і рівних частинах без його реального поділу і залишається спільній частковій власності сторін.

Керуючись ст. ст. 5 - 14, 18, 19, 23, 27, 76 - 82, 133, 141, 142, 197 - 200, 258, 259, 263, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 70, 71 СК України, ст. 365 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , поділ майна набутого за час шлюбу задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частині на автомобіль марки «Хундай Елантра», № кузова НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2160 /дві тисячі сто шістдесят/ грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Головуючий: