ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 388/1605/18

провадження № 22-ц/4809/1083/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - Долинська міська рада Кіровоградської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Долинської міської ради Кіровоградської області на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2019 року у складі судді Степанова С.В. і

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року Долинська міська рада Кіровоградської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила визнати за Долинською міською радою право комунальної власності територіальної громади м. Долинська на приміщення насосної станції балансовою вартістю 80000,00 грн та квартиру машиніста балансовою вартістю 20000 грн, які розташовані на території Першотравневої сільської ради Долинського району ( АДРЕСА_1 ) та витребувати вказані об`єкти з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що в період 1993-2000 років від Одеської залізниці (Знам`янське відділення) було передано у комунальну власність територіальної громади міста ряд об`єктів мережі водопостачання Одеської залізниці, яке на даний час обліковується на балансі Долинської міської ради: 1 приміщення насосної станції; 2 квартира машиніста; 3 огородження сан зони 80 м/п; 4 огородження сан зони 90м/п; 5 ставок 285 тис.м.куб.; 6 водопровідна мережа 350 м; 7 водопровідна мережа 116 м; 8 водопровід 1 підйому 500м; 9 мережа каналізації до бригадного будинку 29м; 10 багаторічні насадження 3,5га.

Згідно рішення Долинської міської ради від 29.08.2003 № 267 з балансу ради знято ставок об`ємом 285 тис. мЗ на суму 113657,25 та багаторічні насадження на площі 3,5 га на суму 666,90 грн., які знаходяться на території Першотравневої сільської ради.

Відповідно до рішення Долинської міської ради від 24.12.2004 № 735 проведено демонтаж водопровідної мережі та списано її з балансу.

Станом на сьогоднішній день на балансі Долинської міської ради Кіровоградської області обліковуються приміщення насосної станції балансовою вартістю 80000,00 грн. та квартира машиніста балансовою вартістю 20000 грн., які розташовані на території Першотравневої сільської ради Долинського району ( АДРЕСА_1 ).

При черговій інвентаризації комунального майна з виїздом на місця його розташування, зокрема і колишньої насосної станції Одеської залізниці, яка розташована на території Першотравневої сільської ради, було повідомлено, що ці об`єкти перебувають у приватній власності.

На запит інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно було з`ясовано, що на дані об`єкти згідно рішення третейського суду від 16.10.2006 № 3-39/06 (суддя Ярошенко В.І.) оформлено право приватної власності за громадянином ОСОБА_2 . Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 10.05.2011.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час власником даного майна є ОСОБА_1 (1/4 - згідно договору купівлі-продажу № 283 від 02.08.2016 та 3/4 - згідно договору дарування № 282 від 02.08.2016, посвідчених приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Лебедєвою Н.Л.).

При перевірці документації міської ради щодо перебування на балансі міської ради вказаних об`єктів було виявлено, що відсутні документи по передачі вказаного майна від Одеської залізниці.

На звернення до районного архіву було надано лише частину документів, в яких згадується про передачу вказаних об`єктів, однак без підтверджуючих документів (техдокументація, акт приймання-передачі і т. ін.).

Оскільки згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірного майна зазначений ОСОБА_1 , то саме до нього Долинська міська рада звертається з даним позовом.

26.09.2018 міська рада зверталася до ОСОБА_1 про повернення спірного майна у добровільному порядку, однак листом від 16.10.2018 останній відмовився повертати вказане майно, мотивуючи тим, що придбав його відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано суду доказів про передачу спірного майна територіальній громаді.

Надано лише довідку про перебування на балансі міської ради приміщення насосної станції та квартири машиніста та їх вартість, проте будь-яких відомостей про технічні характеристики (площі, місця розташування) не надано.

Наявна в матеріалах справи довідка про перебування на балансі Долинської міської ради приміщення насосної станції та квартири машиніста не є доказом права власності Долинської міської ради на вказані об`єкти та на комплекс будівель, який на даний час є приватною власністю відповідача.

В апеляційній скарзі Долинська міська рада Кіровоградської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом не надано належної оцінки та не взято до уваги копію розпорядження міського голови від 30.05.2003 №78 «Про проведення інвентаризації насосної станції», копію інвентаризаційного опису від 10.06.2003, де зазначено, про наявність на балансі міської ради спірного майна на ряду з іншими об`єктами, які в подальшому частково були передані згідно рішення Долинської міської ради від 29.08.2003 №267 на баланс Першотравневої сільської ради, а згідно рішення Долинської міської ради від 24.12.2004 № 735 проведено демонтаж водопровідної мережі та списано її з балансу.

Судом залишено поз увагою наявність у позивача перешкод у отриманні документації, яка підтверджує факт безоплатної передачі майна, його місцезнаходження, технічних характеристик.

На звернення позивачем до районного архіву було надано лише частину документів, в яких згадується про передачу вказаних об`єктів, однак без підтверджуючих документів.

Звернення до підрозділів ПАТ «Укрзалізниця» також не надало позитивних результатів.

Ніяких правочинів, спрямованих на відчуження об`єктів комунальної власності позивач не вчиняв.

Об`єкти вибули з власності територіальної громади міста Долинська не з волі міської ради.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги, представник відповідача адвокат Чепула І.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою, надав заяву про розгляд спрви без його участі.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки всі учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником комплексу будівель під номером АДРЕСА_1 .

Вказаний комплекс будівель належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 02.08.2016 відповідно до якого ОСОБА_2 подарував відповідачеві 3 / 4 та договору купівлі-продажу відповідно до якого ОСОБА_2 продав 1 / 4 вищевказаного комплексу будівель.

На момент нотаріального оформлення договору купівлі-продажу та договору дарування комплекс будівель перебував у власності ОСОБА_2 на на підставі рішення Третейського суду від 16.10.2006, яке надрало законної сили, № 3-39/06.

Право власності на вказану нерухомість за ОСОБА_2 зареєстровано Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 29.01.2007 в реєстрову книгу№ 1 за реєстровим № 2, а також право власності на цей комплекс зареєстровано в Державному речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з цього реєстру від 07.08.2015 року за № 41907176.

Згідно технічного паспорту комплекс будівель складається із нежитлового приміщення, тамбуру, сараю, убиральні, огорожі, воріт.

Відповідно до рішення третейського суду від 16.10.2006 ОСОБА_2 в 1990 році побудував нежитлову будівлю.

06.03.2003 є орендарем земель водного фонду на підставі договору оренди, у тому числі земель водо покритих - 13.73 га., водоохоронна зона - 8.9 га., з яких пасовище - 4,99 га., лісонасадження - 3.4 га., під дорогами -0.40 га., під спорудами 0.03 га., на яких розташована дана споруда.

Ні в рішенні третейського суду, ні в технічній документації, яка була розроблена для оформлення права власності, будь-які відомості про насосну станцію та квартиру машиніста відсутні.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

З огляду на абсолютність права власності власнику надаються певні способи та засоби захисту свого права.

Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 387 ЦК України правом витребування майна із чужого незаконного володіння наділений саме власник майна, з володіння якого воно вибуло.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з п.2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підставою для набуття права комунальної власності є передача територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004№ 1952-ІУ, нерухомим майном, щодо якого проводиться державна реєстрація прав, є земельні ділянки, а також нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси житлові будинки, будівлі, споруди, а також їхні окремі частини, квартири, житлові, нежитлові приміщення.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 є власником комплексу будівель під номером АДРЕСА_1 .

Вказаний комплекс будівель належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 02.08.2016 відповідно до якого ОСОБА_2 подарував відповідачеві 3 / 4 та договору купівлі-продажу відповідно до якого ОСОБА_2 продав 1 / 4 вищевказаного комплексу будівель.

На момент нотаріального оформлення договору купівлі-продажу та договору дарування комплекс будівель перебував у власності ОСОБА_2 на рішення Третейського суду від 16.10.2006 що вступило в закону силу, № 3-39/06.

Право власності на вказану нерухомість за ОСОБА_2 було зареєстровано Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 29.01.2007 в реєстрову книгу№ 1 за реєстровим № 2, а також право власності на цей комплекс зареєстровано в Державному речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з цього реєстру від 07.08.2015 за № 41907176.

Згідно технічного паспорту комплекс будівель складається із нежитлового приміщення, тамбуру, сараю, убиральні, огорожі, воріт.

В рішенні третейського суду від 16.10.2006 зазначено, що ОСОБА_2 в 1990 році побудував нежитлову будівлю без належного дозволу.

Ні в рішенні третейського суду, ні в технічній документації, яка була розроблена для оформлення права власності, будь-які відомості про насосну станцію та квартиру машиніста відсутні.

Позивач просить визнати за ним право комунальної вланості на приміщення насосної станції та квартиру машиніста та витребувати вказані об`єкти з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , але належних та допустимих доказів, що позивач дійсно є власником вказаного майна суду не надано.

Довідка про перебування на балансі Долинської міської ради приміщення насосної станції та квартири машиніста, яка є в матеріалах справи, не є доказом права власності Долинської міської ради на спірне майно.

Як зазначила в суду апеляційної інстанції представник позивача, будь-які документи, які б підтверджували, що Одеська залізниця (Знам`янське відділення) передала у комунальну власність територіальної громади спірне майна, міська рада надати не може, оскільки такі документи не збереглися.

З огляду на викладене, на теперішній час немає можливості встановити та ідентифікувати майно, яке Одеська залізниця (Знам`янське відділення) передала у комунальну власність територіальної громади, і що це майно на теперішній час незаконно знаходиться у власності відповідача. а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Долинської міської ради Кіровоградської області залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01.10.2019.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко