Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа №592/2238/16-ц

провадження № 61-31128св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сумський державний педагогічний університет імені А. С. Макаренка

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Хвостика С. Г., Кононенко О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумського державного педагогічного університету імені А. С. Макаренка (далі - Університет). Просив визнати незаконними дії Університету в частині зменшення розміру надбавки та встановлення строку виплати заробітної плати;

- визнати незаконними та скасувати наказ від 08 серпня 2013 року № 76-к «Про застосування дисциплінарного стягнення» в частині зменшення розміру заробітної плати (надбавки);

- визнати незаконними та скасувати наказ від 28 січня 2016 року № 30 «Про упорядкування структури заробітної плати та попередження працівників» в частині встановлення строку оплати його праці (дії надбавки до 30 червня 2016 року);

- визнати наявність тиску та упередженого ставлення до ОСОБА_1 з боку керівництва Університету;

- зобов`язати Університет здійснити донарахування заробітної плати та стягнути на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату за період з 08 серпня 2013 року по день ухвалення судового рішення;

- відшкодувати вартість лікування у розмірі 646,73 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що згідно з наказом від 01 листопада 2010 року № 124-к його прийнято на посаду провідного фахівця (юрисконсульта) та встановлено заробітну плату, яка складається з посадового окладу у розмірі 1067,00 грн та надбавки за складність та напруженість у роботі у розмірі 50 відсотків посадового окладу.

08 серпня 2013 року відповідачем видано наказ № 76-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », відповідно до якого застосовано зменшення розміру заробітної плати на 10 відсотків, як допоміжне дисциплінарне стягнення. До нього було застосовано два заходи дисциплінарного стягнення в порушення статті 147 КЗпП України та змінено істотні умови праці без дотримання вимог статті 32 КЗпП України.

29 січня 2016 року його ознайомлено з наказом по Університету від 28 січня 2016 року № 30 «Про упорядкування структури заробітної плати та попередження працівників» та вручено попередження № 200 про майбутнє звільнення 31 березня 2016 року.

Відповідно до наказу з 01 квітня 2016 року вводиться визначений термін на отримання заробітної плати, а з 01 липня 2016 року заробітну плату буде зменшено на 40 відсотків. Цей наказ є незаконним, оскільки трудовим законодавством роботодавцю забороняється в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, а також без погодження з профспілковими органами. До наказу не додано службову записку з обґрунтуванням необхідності скорочення розміру заробітної плати та розрахунок економії коштів. Через його принципову позицію щодо незгоди з протизаконними діями адміністрації Університету на нього здійснюється тиск з погрозами звільнення, внаслідок чого 17 лютого 2016 року його госпіталізовано до лікарні, де він проходив лікування до 01 березня 2016 року. Вказаним конфліктом йому також завдано моральну шкоду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 08 серпня 2013 року № 76 «Про застосування дисциплінарного стягнення» в частині зменшення розміру заробітної плати (надбавки). Визнано незаконним та скасовано наказ по Університету від 28 січня 2016 року № 30 в частині встановлення строку оплати його праці (дії надбавки до 30 червня 2016 року) ОСОБА_1 Відшкодовано вартість лікування у розмірі 646,73 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем порушено положення статті 61 Конституції України про заборону подвійної відповідальності, а також порядок застосування дисциплінарного стягнення, передбачений статтею 149 КЗпП України. Відповідачем не доведено про зміну в організації виробництва і праці університету. Позивачем надано переконливі докази, які відповідачем не спростовано, що під час виконання своїх трудових обов`язків він захворів, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні, а відтак здійснював витрати на своє лікування, а також, врахував ту обставину, що університетом в добровільному порядку відшкодовано позивачу часткову вартість лікування. Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд виходив із засад справедливості, добросовісності та розумності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу Університету задоволено. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2017 року в оскаржуваній частині скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові. Із ОСОБА_1 на користь Університету стягнуто 1 200,00 грн на відшкодування судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи.

З урахуванням способів фінансування Університету (бюджетне фінансування та надходження коштів за рахунок надання послуги навчання за контрактною формою), у зв`язку зі зменшенням дохідної частини спеціального фонду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вжиті керівництвом Університету заходи щодо змін умов оплати праці позивача, а саме позбавлення додаткового виду заробітної плати - надбавки за складність, напруженість у роботі, починаючи з жовтня 2016 року, з належним повідомленням позивача про таку зміну, були необхідними та послідовними. Позивач не довів належними та допустимими доказами про наявність причинного зв`язку між раптовим погіршенням у нього стану здоров`я 17 лютого 2016 року внаслідок виявленого у нього загального захворювання та неправомірними діями керівництва Університету з приводу встановлених обставин застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення у лютому 2016 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2017 року та залишити в силi рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2017 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1

01 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних Сумським державним педагогічним університетом імені А.С. Макаренка подано заперечення на касаційну скаргу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд відкрив апеляційне провадження на підставі апеляційної скарги, поданої за підписом ректора Університету ОСОБА_3 , стосовно якого судом першої інстанції було задоволено клопотання про допит останнього як свідка, а заявлене клопотання позивача про закриття апеляційного провадження з цих підстав було залишене апеляційним судом без задоволення. Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги показання у суді першої інстанції свідка ОСОБА_4 та пояснення представника відповідача ОСОБА_5 , не звернув увагу на порушення норм трудового законодавства в частині недотримання процедури при зміні діючих умов оплати праці в бік їх погіршення (повідомлення працівника не менше, ніж за два місяці) та на ту обставину, що зміна істотних умов праці у період серпень 2013 року - січень 2017 року в Університеті не відбувалася. Національним законодавством не визнаються істотними умовами праці та не можуть бути підставою для зменшення розміру оплати праці зміна джерел фінансування та зменшення обсягу надходжень. При прийнятті оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, суд дійшов висновку що не відповідає матеріалам справи, своїх заперечень відповідачем не доведено.

Доводи особи, яка подала заперечення

У запереченні на касаційну скаргу відповідач зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є ректором Університету, який відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Про вищу освіту» є представником вищого навчального закладу у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами та діє без довіреності. Судом першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про допит ОСОБА_3 як свідка було відмовлено, про що свідчить журнал судового засідання від 30 березня 2016 року. Матеріали цивільної справи не містять жодного доказу про допит ОСОБА_3 як свідка. Показання свідків та пояснення представника відповідача у суді першої інстанції позивач трактує на власний розсуд. Право упорядковувати структуру заробітної плати працівникам Університету у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем відповідачу надано Колективним договором та передбачено нормами КЗпП України. Рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом ректора Університету від 01 листопада 2010 року № 124 за рахунок коштів спеціального фонду бюджету ОСОБА_1 призначено на посад у провідного фахівця (юрисконсульта) з 01 листопада 2010 року з посадовим окладом 1 067,00 грн на місяць та встановлено надбавку за складність, напруженість у роботі у розмірі 50 відсотків від посадового окладу.

Наказом ректора Університету від 08 серпня 2013 року № 76-к оголошено догану юрисконсульту (провідному фахівцю) ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, неналежне виконання своїх посадових обов`язків і одночасно відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557 «Про упорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» та додатку № 5 Колективного договору Університету на 2012- 2015 роки, зменшено ОСОБА_1 з 08 серпня 2013 року виплату надбавки за складність, напруженість у роботі на 10 %, поточну виплату надбавки за складність, напруженість у роботі до 40 % від посадового окладу.

Цей наказ позивач у частині застосування дисциплінарного стягнення не оскаржував.

Наказом ректора Університету від 28 січня 2016 року № 30 «Про упорядкування структури заробітної плати та попередження працівників», узгодженого з профкомом Університету на засіданні 21 січня 2016 року, з 01 квітня 2016 року змінено умови оплати праці працівникам, зазначених у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього наказу, та встановлено строк дії надбавок за складність і напруженість та за високі досягнення в праці до 30 червня 2016 року. Наказ передбачав обов`язкове повідомлення працівників, зазначених у Додатку № 1 та Додатку № 2 до нього, у строк до 31 січня 2016 року під особистий підпис. У списку працівників Університету, які отримують надбавку за складність, напруженість у роботі, станом на 01 січня 2016 року значився ОСОБА_1

До 30 червня 2016 року позивач отримував надбавку за складність та напруженість у роботі у розмірі 40 %, а з 01 липня 2016 року її розмір було відновлено до 50%.

На підставі заяви позивача, наказом ректора Університету від 30 вересня 2016 року № 372 ОСОБА_1 надано матеріальну допомогу за рахунок коштів спеціального фонду бюджету Університету.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини четвертої статті 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до статті 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно з статтею 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Враховуючи, що діяльність відповідача здійснюється за рахунок як бюджетного фінансування, так і спеціального фонду за рахунок надходжень за надання послуги навчання за контрактною формою, зменшення дохідної частини спеціального фонду Університету впливає на умови організації оплати праці працівників, які фінансуються за рахунок цього бюджету, у зв`язку з чим визнано ці обставини об`єктивними умовами, внаслідок чого керівництвом Університету були вжиті заходи щодо змін умов оплати праці для позивача, а саме позбавлення його додаткового виду заробітної плати - надбавки за складність, напруженість в роботі, про що він був повідомлений належним чином, з дотриманням процедури попередження працівника за два місяці до введення в дію змін істотних умов.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За фактом погіршення у позивача стану здоров`я 17 лютого 2016 року, наказом ректора Університету від 18 лютого 2016 року № 16 створено спеціальну комісію, яка за результатами розслідування дійшла висновку, що погіршення стану здоров`я позивача відбулося внаслідок загального захворювання. Вказаний наказ позивачем не оскаржено. Позивачем не доведено належними доказами наявність причинного зв`язку між раптовим погіршенням у нього стану здоров`я 17 лютого 2016 року внаслідок виявленого загального захворювання та неправомірними діями керівництва Університету з приводу встановлених обставин застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення 16 лютого 2016 року.

З урахуванням установлених обставин у справі, належної оцінки доказів у справі, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що до подвійної дисциплінарної відповідальності позивач не притягувався, зміна умов оплати праці позивача відбулася з дотриманням порядку, визначеного трудовим законодавством, підстави для відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди відсутні.

Виплата премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат визначається нормативно-правовими актами, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Умови та розмір оплати праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1.7 розділу І «Загальні положення» передбачено, що положення колективного договору діють безпосередньо й поширюються на всіх найманих працівників Сумського педагогічного університету ім. А. С. Макаренка, незалежно від того, чи є вони членами Профспілки.

Згідно з додатком 5 до Колективного договору надбавка призначається наказом ректора за поданням проректорів та керівників структурних підрозділів на календарний або навчальний рік із врахуванням фінансового стану Університету.

Наказом ректора, у разі невчасного виконання завдань, погіршення якості роботи або порушення трудової виконавчої дисципліни, працівники позбавляються надбавок, установлених цим Положенням, або розмір їх зменшується.

Згідно з наказами від 30 червня 2016 року № 100-к та від 31 серпня 2016 року № 136-к позивачу з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2016 року виплачувалась надбавка за складність та напруженість в роботі.

Позивач до 30 червня 2016 року отримував надбавку за складність та напруженість в роботі у розмірі 40% від посадового окладу, а з 01 липня 2016 року - 50%.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна умов оплати праці працівників Університету відбулась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», від 01 березня 2014 року № 65 «Про економію державних коштів», від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів, та організацій окремих галузей бюджетної сфери», наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», підпункту 1.3. та підпункту 1.7. розділу І додатку № 5 Колективного договору Сумського державного педагогічного університету ім. А. С. Макаренка, статтей 97, 103 КЗпП України, у зв`язку із скрутним фінансовим становищем Сумського державного педагогічного університету ім. А. С. Макаренка та з недостатністю коштів фонду оплати праці на 2016 рік.

Висновки апеляційного суду відповідають встановленим обставинам спави та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи касаційної скарги про те, що зменшення фінансування та обсягу надходжень коштів не є підставою для зменшення розміру оплати праці Верховний Суд відхиляє, оскільки, заявнику зменшено відсоток надбавки, розмір якої встановлено колективним договором.

Колективним договором визначено межі розміру таких надбавок та доплат, які роботодавець може змінювати за наявності факторів, що призвели до зміни таких виплат, в той час, як розмір окладу залишається незмінним.

Отже, зміна відсотку надбавки, у межах розміру визначеного колективним договором є правом роботодавця.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що процедуру попередження працівника за два місця про зміну істотних умов праці додержано.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції про відмову у позові.

У касаційній скарзі не наведено про такі порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) рішення від 10 лютого 2010 року).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. О. Кузнєцов

Г. І. Усик