Постанова

Іменем України

07 жовтня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/12614/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва

в складі судді Шевченко Т.М.

від 22 лютого 2019 року

по справі №752/19291/18 Голосіївського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 , як дитина, яка продовжує навчання, звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі рішення суду від 03.03.2005 відповідач сплачував їй аліменти до повноліття.

Посилаючись на те, що вона зарахована на навчання - на перший курс ОКР "Бакалавр" денної форми навчання, спеціальність "Хімія" хімічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка, отримує стипендію, якої не вистачає для забезпечення нормального життя та навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, просила стягнути з батька аліменти на час її навчання у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення 23 років.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів платника аліментів, щомісяця, починаючи з 19.09.2018 до закінчення навчання - 30.06.2021.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що він не був повідомлений про розгляд справи, внаслідок чого був позбавлений можливості подати до суду свої заперечення щодо позову та докази, які мають істотне значення при вирішенні справи.

Судом першої інстанції порушено право відповідача на правову допомогу та позбавлено його можливості скористатися цивільно-процесуальними правами.

Судом не взято до уваги, що за приписами сімейного законодавства стягнення аліментів можливе лише у випадку відмови платника аліментів виконувати обов`язок щодо утримання дитини, а також те, що позивачка навчається на денній формі навчання, на безоплатній основі, щомісячно отримує стипендію та проживає в гуртожитку.

Зазначив, що він був позбавлений можливості надати належні докази суду стосовно добровільного виконання обов'язку про утримання своєї доньки. Він щомісячно надавав та надає матеріальну допомогу своїй доньці шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2019 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивачка подала відзив, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Вказувала, що відповідач сплачував аліменти до її повноліття. У відповідача, за відомою їй інформацією, інших дітей немає, батьки померли, натомість у власності є рухоме та нерухоме майно. Також, вказала, що вона навчається на бюджетній основі, мешкає в гуртожитку, місячна плата в якому складає 510 грн. Корпус хімічного факультету знаходиться далеко від гуртожитку, у зв'язку з чим вона вимушена витрачати кошти на проїзд у громадському транспорті. Стипендію не отримує, оскільки тривалий час хворіла, а тому вибула зі списку стипендіатів.

За наведених обставин, просила залишити без змін рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2019, а апеляційну скаргу - без задоволення.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що судом ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги та приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду, з огляду на таке.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повідстками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Таким чином, про належне повідомлення учасника справи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2018 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду першої інстанції від 21 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 30.10.2018. Ухвалою суду від 30.10.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 07.12.2019. 07.12.2018 справу знято з розгляду та призначено судове засідання на 22.02.2019, в якому судом ухвалено рішення.

З матеріалів справи також вбачається, що судом надсилалися судові повістки відповідачу про виклик в судове засідання.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про отримання відповідачем судових повісток про день, час та місце розгляду справи, що свідчить про відсутність доказів на підтвердження належного повідомлення.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства та обставини справи до уваги не взяв, розглянувши справу за відсутності відповідача, щодо якого відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи на 22.02.2019, суд розгляд справи не відклав, причини неявки відповідача в судове засідання не з`ясував.

Наведені вище обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03 березня 2005 року рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та стягнуто з останнього аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 250 грн, щомісячно, починаючи з 22.02.2005 до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки №491 від 17 вересня 2018 року Київського національного університету імені Тараса Шевченка ОСОБА_2 є студенткою другого курсу ОКР "Бакалавр" денної форми навчання спеціальності "Хімія" хімічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка 4 рівня акредитації.

З довідки про доходи студентів №1162 від 18.09.2018, виданої Київським національним університетом імені Тараса Шевченка, вбачається, що з березня по серпень 2018 року ОСОБА_2 нараховано стипендії 6020,36 грн, а саме: за березень - 2360,00 грн; квітень - 1180,00 грн; травень - 1260,24 грн; червень - 1220,12 грн; липень та серпень - 0,00 грн (а.с.8).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказувала, що вона незаміжня, навчаєтсья на 2 курсі університету та отримує стипендію в середньому 1 200 грн. Однак, стипендії не вистачає для забезпечення нормального життя, а саме для харчування, оплати проживання в гуртожитку, витрат на придбання одягу.

Оскільки повнолітня дитина продовжує навчання, вона потребує матеріальної допомоги, так як несе витрати на проїзд до місця навчання, витрати на придбання підручників, зошитів та інших канцелярських товарів, одягу та харчування.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, що продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання: потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач не наводив доводів, що він не має можливості утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, а як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 дійсно потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з продовженням навчання. Більш того, відповідач не надав суду доказів, що він є непрацездатним, а тому не має можливості утримувати дитину, яка продовжує навчання.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що стягнення аліментів можливе лише у випадку відмови платника аліментів виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини, оскільки відповідач тлумачить норми сімейного законодавства на власний розсуд. В той же час за приписами статті 51 Конституції України та сімейного законодавства батьки зобов`язані утримувати своїх дітей, в тому числі повнолітніх, якщо вони продовжують навчання.

Доводи апеляційної скарги, що позивачка навчається на денній формі навчання, на безоплатній основі та щомісячно отримує стипендію не можуть бути підставою для відмови у стягненні аліментів, з огляду на таке.

Положеннями частини 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є повнолітньою, навчається на безоплатній основі та отримує стипендію. В середньому розмір стипендії за місяць становить 1200,00 грн.

Наведені обставини свідчать, що розмір доходу позивачки на місяць є нижчим від прожиткового мінімуму, а відтак вона потребує утримання, як така що продовжує навчання. Більш того, позивачка заперечуючи проти апеляційної скарги зазначила, що вона вибула зі списку стипендіатів, оскільки пропускала навчання за станом здоров'я.

Доводи апеляційної скарги щодо надання позивачці матеріальної допомоги шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи більша частина квитанцій, наданих відповідачем на підтвердження надання позивачці матеріальної допомоги, за період до повноліття останньої, тобто на виконання рішення суду від 03.03.2005 про стягнення аліментів, яким визначено розмір - 250 грн. Інша частина квитанцій про перерахування коштів від 17.09.2018, 31.08.2018, 15.08.2018, 01.08.2019, 16.07.2018 не свідчать про належне виконання відповідачем обов`язку про утримання дитини, яка продовжує навчання, оскільки позивачка не погоджується з розміром цих наданих аліментів та вважає такий розмір недостатнім.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності правових підстав для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню на утримання дитини, що продовжує навчання, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статей 199, 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила стягнути аліменти у розмірі 1/3 від всіх видів доходів (заробітку) відповідач, та поряд з цим на обгрунтування своїх вимог не надала до суду належних доказів.

Матеріали справи не містять доказів щодо розміру заробітку (доходу) відповідача - платника аліментів.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на момент звернення до суду з позовом (19.09.2018) виповнилося 18 років, вона продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати батько позивачки.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, необхідно встановити у розмірі 1/6 частки від всіх доходів (заробітку) відповідача, щомісяця.

Визначаючи такий розмір аліментів, колегією суддів враховано положення ст. 180, 200 СК України за приписами яких обов'язок утримувати дитину покладається на обох батьків.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно довідки №491 від 17.09.2018 термін навчання ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Положеннями статті 199 СК України визначено, що у випадку продовження навчання батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення двадцяти трьох років. Тобто, віку двадцяти трьох років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягне 30.06.2023.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, необхідно встановити у розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 вересня 2018 року до закінчення навчання - 30 червня 2021 року.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору, судовий збір за подання позовної заяви (подана в 2018 році) в сумі 704,80 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року - скасувати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 вересня 2018 року до закінчення навчання - 30 червня 2021 року.

Судовий збір з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай