Справа № 438/859/19
Номер провадження 2/438/373/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

30 вересня 2019 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

при секретарі Гадубяк О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориславі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.1997 року, виданого державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №1303 06.08.1997 року, та реєстраційного посвідчення від 12.11.1997року зареєстрованих в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО 12.11.1997року за реєстровим номером 3460, позивачу у справі ОСОБА_1 на праві власності належить жилий будинок АДРЕСА_1 .

Загальна площа даного житлового будинку становить 134,4 кв.м. в тому числі житлова площа - 88,7 кв.м.

Крім неї, позивачки ОСОБА_1 , у даному житловому будинку зареєстровані, однак, вже тривалий час, з 2016 року, не проживають без поважних на те причин, її син, відповідач у справі ОСОБА_3 , колишня невістка, відповідачка у справі ОСОБА_4 , шлюб з якою та сином ОСОБА_3 розірвано в судовому порядку 21 квітня 2016року, а також внуки: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

Так, фактично всі відповідачі у справі починаючи з 2016року, виселившись з її житлового будинку та забравши всі свої речі, переїхали проживати в інші жилі приміщення. Відтак, жодних особистих речей відповідачів у будинку немає.

Факт не проживання без поважних причин всіх чотирьох відповідачів у справі у житловому будинку АДРЕСА_1 з 2016року і по даний час стверджується актом обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 від 01.07.2019 року, складеним комісією ДКП «ЖЕК №3».

У зв`язку з реєстрацією відповідачів у житловому будинку позивач несе зайві витрати з оплати комунальних послуг, а також позбавлена можливості оформити субсидію.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечили проти винесення судом заочного рішення у справі.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву.

Крім того, відповідачі повідомлялися про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідачі вважаються належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Тому суд визнає причини неявки відповідачів неповажними і відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у їхній відсутності.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши позивача, представника позивача, свідків, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.1997 року, виданого державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №1303 06.08.1997року, та реєстраційного посвідчення від 12.11.1997року зареєстрованих в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО 12.11.1997року за реєстровим номером 3460, позивачу у справі ОСОБА_1 на праві власності належить жилий будинок АДРЕСА_1 .

Загальна площа даного житлового будинку становить 134,4 кв.м., в тому числі житлова площа - 88,7 кв.м.

Крім неї, позивачки ОСОБА_1 , у даному житловому будинку зареєстровані, однак вже тривалий час, з 2016 року, не проживають без поважних на те причин, її син, відповідач у справі ОСОБА_3 , колишня невістка, відповідачка у справі ОСОБА_4 , шлюб з якою та сином ОСОБА_3 розірвано в судовому порядку 21 квітня 2016 року, а також внуки: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

Так, фактично всі відповідачі у справі починаючи з 2016 року виселившись з житлового будинку, належного позивачеві, та забравши всі свої речі, переїхали проживати в інші жилі приміщення. Відтак, жодних особистих речей відповідачів у будинку немає.

Факт не проживання без поважних причин всіх чотирьох відповідачів у справі у житловому будинку АДРЕСА_1 з 2016 року і по даний час стверджується актом обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 від 01.07.2019 року, складеним комісією ДКП «ЖЕК №3».

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічні роз`яснення надав й Верховний Суд України в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11.

За встановлених обставин, суд вважає, що позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним позивачу житловим приміщенням внаслідок не проживання цих осіб в житловому приміщенні без поважних причин є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок, проте, враховуючи заяву позивача про залишення судових витрат за нею, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок покласти на позивача ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (відповідачів) про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Бориславський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш