КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

боржника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва 03 серпня 2018 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Норки Євгенія Віталійовича від 20 червня 2014 року про розшук арештованого майна,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03.08.2018 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Шевченківського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Норки Є.В. від 20.06.2014 про розшук арештованого майна, відмовлено (а.с.192,193).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги. Вказує, що після роз`єднання пред`явлених нею вимог у позовному провадженні, вимоги до державного виконавця не були підсудні Печерському районному суду м. Києва, оскільки справа по суті розглядалась Шевченківським районним судом м. Києва і цим же судом було видано виконавчий лист. Також вказує, що судом розглянута лише одна вимога про визнання незаконною постанови про розшук арештованого майна, а інші вимоги про визнання незаконною постанови про арешт майна та стягнення з пенсійних нарахувань виконавчого збору, залишились не вирішеними. Крім цього, вказує, що судом взагалі було безпідставно роз`єднано вимоги, оскільки вони мали розглядатись комплексно, так як подання скарги на рішення та дії державного виконавця не забезпечує відновлення порушених прав на майно (Т.1, а.с.224-229).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.04.2019 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (Т.2, а.с.3,4).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.04.2019 справу призначено до апеляційного розгляду (Т.2, а.с.6,7).

У судовому засіданні боржник підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Державний виконавець надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, проте у його задоволенні було судом апеляційної інстанції було відмовлено з огляду на не поважність причин неявки до суду апеляційної інстанції, а також у зв`язку з тим, що відділ державної виконавчої служби міг направити для участі у справі повноваженого представника. Відтак суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення боржника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з правомірності дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з ухвалою суду, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України, державного виконавця Шевченківського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Норки Є.В., слідчого другого територіального відділу поліції Шевченківського УП ГУНП України у м. Києві, в якому просила:

- визнати незаконною і скасувати постанову державного виконавця Норки Є.В. від 06.05.2014 у виконавчому провадженні № 42514155 про арешт майна;

- визнати незаконною і скасувати постанову державного виконавця Норки Є.В. від 20.06.2014 у виконавчому провадженні № 42514155 про розшук арештованого майна - автомобіля ToyotaCamry 1997 р.в., д/н НОМЕР_1 ;

- визнати незаконною і скасувати постанову державного виконавця Норки Є.В. від 12.02.2015 у виконавчому провадженні № 42514155 про стягнення з пенсійних нарахувань виконавчого збору;

- стягнути з Державного бюджету України на її користь, шляхом списання Державною казначейською службою з відповідного казначейського рахунку, 50 735 грн. у відшкодування майнової шкоди;

- стягнути з Державного бюджету України на її користь, шляхом списання Державною казначейською службою з відповідного казначейського рахунку, 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди;

- стягнути з Державного бюджету України на її користь, шляхом списання Державною казначейською службою з відповідного казначейського рахунку, судові витрати.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2017 роз`єднані позовні вимоги ОСОБА_1 та виділено вимоги до державного виконавця Норки Є.В. про:

- визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця Норки Є.В. від 06.05.2014 у виконавчому провадженні № 42514155 про арешт майна;

- визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця Норки Є.В. від 20.06.2014 у виконавчому провадженні № 42514155 про розшук арештованого майна - автомобіля ToyotaCamry 1997 р.в., д/н НОМЕР_1 ;

- визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця Норки Є.В. від 12.02.2015 у виконавчому провадженні № 42514155 про стягнення з пенсійних нарахувань виконавчого збору;

в окреме провадження (Т.1, а.с.142,143).

Виділені в окреме провадження указані вимоги зареєстровані в порядку Розділу VII Судовий контроль за виконанням судових рішень ЦПК України та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані для розгляду визначеному судді (Т.1, а.с.150).

Печерський районний суд м. Києва прийняв до провадження означені вище вимоги та оскаржуваною ухвалою вирішив їх по суті.

Водночас слід наголосити, що судом першої інстанції оскаржуваною ухвалою вирішено лише одну вимогу щодо визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця Норки Є.В. від 20.06.2014 про розшук арештованого майна, а інші вимоги, які були виділені в окреме провадження, зокрема щодо визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця Норки Є.В. від 06.05.2014 про арешт майна та визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця Норки Є.В. від 12.02.2015 про стягнення з пенсійних нарахувань виконавчого збору - залишились не вирішеними.

Також судом першої інстанції, в порушення вимог частини 1 статті 449 ЦПК України розглянуто справу без участі стягувача.

Щодо повноважень суду розглядати скаргу, слід зауважити наступне.

У відповідності до вимог частини 2 статті 384 ЦПК України (яка була чинною на час вирішення питання про роз`єднання вимог та прийняття їх до провадження) скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно вимог чинної частини 1 статті 448 ЦПК України, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Десна» заборгованості ухвалено Шевченківським районним судом м. Києва і цим же судом видано виконавчий лист, який пред`явлений стягувачем до виконання.

Таким чином, з огляду на указані вимоги процесуального закону, після роз`єднання вимог і виділення вимог ОСОБА_1 про оскарження рішень державного виконавця в окреме провадження для розгляду в порядку Розділу VII Судовий контроль за виконанням судових рішень ЦПК України, у Печерського районного суду м. Києва були відсутні повноваження для їх розгляду, оскільки такі окремі вимоги стали підсудні суду який розглянув справу як суд першої інстанції (Шевченківський районний суд м. Києва).

На указані вимоги процесуального закону суд уваги не звернув та розглянув справу з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Пунктом 5 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Згідно із частиною 1 статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Отже, з огляду на вищевикладене та враховуючи, зазначення скаржником в апеляційній скарзі про непідсудність справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування ухваленого судом рішення з направлення справи на розгляд іншому суду за встановленою підсудністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 378, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва 03 серпня 2018 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Норки Євгенія Віталійовича від 20 червня 2014 року про розшук арештованого майна - скасувати, а справу направити для розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 23 травня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді А.О. Чобіток

Т.І. Ящук