ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 760/12075/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7705/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
14 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Кибукевич О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Шереметьєвої Л.А. (повне судове рішення складено 15.03.2019), у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання кредитного договору недійсним та за

зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 052-2008-621 , за умовами якого останньому був наданий кредит у розмірі 106 000, 00 доларів США, з цільовим призначенням - на придбання квартири, строком користування до 10 березня 2038 року зі сплатою 12,45% річних.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, в свою чергу позичальник належним чином умови договору не виконував, у зв`язку з чим станом на 29.04.2015 у нього виникла заборгованість по кредиту у розмірі - 93 445, 52 доларів США; 4 306, 09 доларів США за відсотками; та 69, 44 долари США підвищених відсотків.

Вказуючи, що належне виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечувалось договором поруки № 052-2008-621 -Р від 12 березня 2008 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 , просив стягнути з відповідачів зазначену вище заборгованість у солідарному порядку.

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що договір не містить усіх істотних умов, та, у порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк не повідомив його в письмовій формі про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Зазначав, що при укладенні договору банком були порушені вимоги Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, згідно з якими банки зобов`язані надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо). Всупереч зазначеній нормі, як наголошує ОСОБА_2 , банк встановив плату у розмірі 1 160 грн. за ініціювання кредиту (Додаток 2 до Кредитного договору, графа 6.3).

Також у квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про визнання договору поруки № 052-2008-621 -Р від 12 березня 2008 року припиненим.

Позов обґрунтовувала тим, що в липні 2008 року банк в односторонньому порядку без згоди поручителя збільшив базову відсоткову ставку за Кредитним договором з 12,45 % до 13,45 %, а підвищену відсоткову ставку з 37,35 % до 40,35% річних, що є порушенням п. 2.1 Договору поруки, згідно якого кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, що є підставою для припиненням поруки, з огляду на збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Доказом підвищення процентної ставки ОСОБА_1 зазначає лист ВАТ «Універсал Банк» вих. № 2290ГО-2/1543 від 16.07.2008, яким Кредитор повідомляє Боржника ОСОБА_2 про зміну процентної ставки.

З огляду на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила визнати припиненим Договір поруки № 052-2008-621 -Р, укладений 12.03.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 березня 2019 року первісний позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 97 821, 05 доларів США заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 3 654, 00 грн. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним п. 4 додатку №1 до Кредитного договору №052-2008-621 від 12 березня 2008 року /графа 6.3 додатку №2 до Кредитного договору. В решті позову відмовлено.

В позові ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договору поруки припиненим відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки відповідачка, як поручитель, зобов`язалася відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникають з Кредитного договору № 052-2008-621 від 12.03.2008, а п. 1.2 Договору засвідчила, що їй добре відомі всі умови Основного договору, в тому числі розмір відсоткової ставки 12,45 % за користування кредитом без порушень, та 37,35 % розмір підвищеної відсоткової ставки.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості, наданих банком, розмір процентної ставки 12,45 % не змінювався, а підвищена відсоткова ставка застосовувалася лише при порушенні строків внесення позичальником коштів на погашення кредиту. Також суд не приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_2 про факт підняття процентної ставки з липня 2008 року та його посилання на те, що з цього часу він щомісячно сплачував приблизно на 100 доларів США більше, з урахуванням підвищеної процентної ставки. Такі доводи відповідача спростовуються розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи та випискою по рахунку, відкритому банком на ім`я відповідача. Такий розрахунок та виписку відповідач не оспорював, свого контррозрахунку не надав.

Отже, оскільки обсяг відповідальності поручителя не змінювався, суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим.

Не погоджуючись з таким рішенням Солом`янського районного суду м. Києва, 11.04.2019 відповідач ОСОБА_1 направила до суду апеляційну скаргу, у якій просила частково скасувати судове рішення місцевого загального суду і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким визнати припиненим договір поруки № 052-2008-621 - Р , укладений 12.03.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 та стягнути з АТ «Універсал Банк» суму сплаченого судового збору в розмірі 1 152 грн. 60 коп.

Апелянт ОСОБА_1 вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи свою позицію, апелянт зазначає, що банком порушено вимоги п. 2.1 Договору поруки, згідно з яким кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя .

Порушення банку, як вважає ОСОБА_1 , полягає в тому, що Поручитель не надавала згоду на зміну процентної ставки, а банком в односторонньому порядку збільшено базову процентну ставку з 12,45 % до 13,45 %, а у разі прострочення платежу, підвищеної процентної ставки з 37,35 % до 40,35% річних, починаючи з 16.08.2008. На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на: лист ВАТ «Універсал Банк» вих. № 2290ГО-2/1543 від 16.07.2008, яким Кредитор повідомляє Боржника ОСОБА_2 про зміну процентної ставки; звернення ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» від 04.12.2012, яким ОСОБА_2 просить обґрунтувати підвищення процентної ставки та вказати підставу такого підвищення, з посиланням на умови кредитного договору; лист ПАТ «Універсал Банк» вих.. № 13452 від 28.12.2012, яким банк визнає факт підвищення процентної ставки з 15.07.2008; виписку з рахунку ОСОБА_2 , датовану 11.12.2008; заяви про купівлю іноземної валюти; довідки про рух коштів по рахунку та на власний розрахунок надмірно сплачених процентів.

Так в апеляційній скарзі зазначається, що за період з 15.07.2008 по 10.06.2014 Боржник фактично сплачував проценти за кредитним договором за ставкою 13,45 %, збільшивши таким чином відповідальність поручителя на суму 5 847 доларів США та 07 центів, а отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України, це є підставою для припинення поруки.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції, внаслідок введення в оману представником позивача, а також вибірково та необґрунтовано оцінивши докази, помилково дійшов висновку, що встановлений в кредитному договорі розмір процентної ставки не змінювався, а підвищена відсоткова ставка застосовувалась при порушенні строків внесення позичальником коштів на погашення кредиту. Отже, суд прийшов до незаконного висновку про незмінність обсягу відповідальності Поручителя і відмовив у задоволенні позову про визнання припиненим договору поруки.

Враховуючи зазначене ОСОБА_1 , просила скасувати судове рішення суду першої інстанції в частині, та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким визнати договір поруки № 052-2008-621 -Р від 12 березня 2008 року припиненим.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з наведених у ній підстав. Надаючи пояснення по суті спору зазначила, що жодних додаткових угод між сторонами з приводу зміни відсоткової ставки не укладалось, а банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за Кредитним договором.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, направив до суду пояснення, в яких наголосив, що жодних контр розрахунків заборгованості відповідачі суду так і не надали, суму заборгованості не оспорювали, зміст кредитного договору був погоджений і підписаний обома сторонами, при його підписанні сторони дійшли згоди щодо його істотних умов, при підписанні Кредитного договору банк надав позичальнику в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також в судовому засіданні представник позивача неодноразово наголошував на тому, що базова процентна ставка 12,45 % річних банком не підвищувалася, а лист-попередження щодо підняття процентної ставки надсилався боржнику в якості попередження, а процентна ставка у 13,45 % банком реалізована так і не була, оскільки навіть позичковий рахунок, зазначений у листі, адресованому боржнику ОСОБА_2 не співпадає з рахунком, зазначеним в Кредитному договорі та не належить ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу, оскільки твердженням про незмінність базової процентної ставки, банк вводить суд в оману, а розрахунок по кредиту здійснювався за процентною ставкою 13,45 %, що є порушенням умов кредитного договору. Також в судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив, що його було повідомлено про таке підвищення, а про збільшення процентної ставки свідчать листи банку, направлені відповідачу, виписка по рахунку, надана банком, та заяви на купівлю іноземної валюти.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення,заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 12 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 052-2008-621 , за умовами якого останньому був наданий кредит у розмірі 106 000, 00 доларів США строком користування до 10 березня 2038 року зі сплатою 12, 45% річних, якщо позичальником вчасно вноситимуться чергові платежі, і з підвищеною процентною ставкою 37,35 %, яка застосовується у випадку користування коштами понад встановлений строк. (том 1, а.с. 9-14).

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. В свою чергу позичальник належним чином умов договору не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по кредиту у розмірі - 93 445, 52 доларів США; 4 306, 09 доларів США за відсотками; та 69,44 долари США підвищених відсотків.

Належне виконання зобов`язань за Кредитним договором забезпечувалось договором поруки № 052-2008-621 -Р від 12.03.2008, укладеним між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 (том 1, а.с. 21-23).

Згідно з п. 1.1. Договору поруки, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 052-2008-621 від 12.03.2008, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Як вбачається з листа ПАТ «Універсал Банк» № 13452 від 28.12.2012, підвищення процентних ставок 15.07.2008 відбулося згідно рішення уповноваженого органу Банку, у зв`язку з підвищенням вартості ресурсів, яке обумовлене підвищенням відсоткових ставок по депозитах загалом у банківській системі України. Зміни таких ставок відбулися відповідно до ринкових умов, які мають безпосередній вплив на дії Банку, як учасника ринку.

Згідно п. 1.1 Кредитного договору, сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього Договору. А пунктом 2.12 Договору передбачено право Кредитора на збільшення процентної ставки, зазначеної в п. 1.1, у разі зміни Національним банком України розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EURIBOR, та/або в інших випадках, якщо Кредитор обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Кредитора.

Пунктом 1.2. Договору поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного кредитного договору і він погоджується з ними. А отже, твердження апелянта про те, що кредитором в односторонньому порядку, без попередження та узгодження з поручителем було змінено істотні умови договору суд вважає безпідставними, оскільки коригування процентної ставки відбулося згідно п. 1.1 Кредитного договору, з яким ОСОБА_1 була ознайомлена і з умовами якого погодилася, підписавши Договір поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Якщо в договорі поруки умови збільшення обсягу відповідальності сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред`явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 вказувала, що розрахунок заборгованості за кредитом складався згідно із базовою процентною ставкою 12,45 %. Проте, вказана ставка застосовувалась банком лише до 15.07.2008, а після вказаної дати всі розрахунки проводились за процентною ставкою 13,45 %. Таким чином, обсяг відповідальності поручителя збільшився на суму 5 847,07 доларів США без її згоди, що свідчить про порушення банком умов договору та вимог закону.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з таким твердженням ОСОБА_1 , оскільки Кредитним договором передбачалося право банку коригувати процентну ставку, а з Договору поруки вбачається, що поручитель була обізнана про всі істотні та інші умови кредитного договору. Отже, коригування кредитором процентної ставки не є зміною істотних умов договору, оскільки передбачені умовами такого договору.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки, а відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову ОСОБА_1 повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, у резолютивній частині зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги апеляційної скарги про стягнення з відповідача суми сплаченого апелянтом судового збору.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги на судове рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17.05.2019.

Суддя-доповідач

Судді