У Х В А Л А

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 629/1778/18

провадження № 61-9450ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 26 березня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

В квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Савіхіної А . М . звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 21 листопада 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено Договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 належним чином не виконав умови договору та порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2018 року у нього утворилась заборгованість в сумі 54 433 грн 52 коп., яка складається з: 9 667 грн 74 коп. - заборгованості за кредитом; 41 904 грн 66 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 2 650 грн 00 коп. - заборгованості за пенею та комісією; а також штрафів - 500 грн 00 коп. (фіксована частина), 2 711 грн. 12 коп. (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 1 762 грн судового збору.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року в задоволенні позову АТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов не є доведеним, оскільки в Анкеті не зазначено до яких саме умов та тарифів приєднується позичальник, а на Умовах та тарифах відсутні підписи позичальника. Копія Умов та правил надання банківських послуг, надана позивачем, не є складовою частиною договору, укладеного між сторонами, оскільки на ній відсутній підпис ОСОБА_1 та неможливо встановити, що саме ця редакція діяла на момент укладення договору. Анкета-заява не підтверджує факту передачі кредитних коштів, як і розмір кредиту. Враховуючи, що ОСОБА_1 був мобілізований у період з 24 вересня 2014 року, то нарахування штрафних санкцій в цей період є незаконним, оскільки не передбачено діючим законодавством, крім того, для штрафів та відсотків, що були нараховані до 24 вересня 2014 року сплив строк позовної давності.

Постановою Харківського апеляційного суду від 26 березня 2019 року апеляційну скаргу АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову про стягнення тіла кредиту та ухвалено в цій частині нову постанову. Позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за Договором кредиту б/н від 10 грудня 2018 року в розмірі 9 667 грн 74 коп. та 746 грн 62 коп. судового збору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того,що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором шляхом внесення готівки ОСОБА_1 здійснив 29 травня 2016 року в сумі 450 грн. Позов пред`явлено банком 6 квітня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності. З урахуванням наведеного, є підстави для стягнення тіла кредиту в розмірі 9 667 грн 74 коп.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 26 березня 2019 року, у якій просив постанову апеляційного суду скасувати та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не правильно встановлені фактичні обставини та не застосовано позовна давність, заява щодо якої була заявлена ним до суду першої інстанції.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 54 433, 52 грн, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, стосується кредитних правовідносин, а тому є малозначною справою.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 26 березня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко