Справа № 132/749/18
Провадження № 22-ц/801/854/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 рокуСправа № 132/749/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.

Секретар: Огородник В.О.

За участю: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 31 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину на період навчання,

Рішення ухвалив суддя Аліменко Ю.О.

Рішення ухвалено в м. Калинівці Вінницької області.

Повний текст рішення складено 31 січня 2019 року,

Встановив:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину на період навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1992 року до 2012 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 01 вересня 2017 року їхня донька ОСОБА_4 зарахована на денну форму навчання до Саратовського національного дослідного державного університету ім. М.Г. Чернишевського, де навчається на контрактній (платній) формі навчання згідно договору про освіту на навчання з іноземним громадянином від 01 серпня 2017 року. Строк закінчення навчання 30 червня 2021 року. Загальна вартість освітньої послуги становить 310 360 російських рублів; вартість навчання за перший курс в 2017-2018 навчальному році складає 77 590 російських рублів.

Згідно квитанції від 22 липня 2017 року вона сплатила за навчання доньки 38 795 російських рублів, що згідно курсу НБУ на той час становило 9025 грн. Згідно квитанції від 15 лютого 2018 року вона сплатила за навчання доньки 38 795 російських рублів, що згідно курсу НБУ на той час становило 8435 грн. Разом нею було сплачено 17 460 грн., що є додатковими витратами на дитину, половину з яких має нести відповідач як батько.

На даний час їхня сім`я перебуває у важких матеріально-побутових умовах. Весь тягар по сплаті вартості навчання, вартості підручників, проїзду до навчального закладу, а також вартості проживання за місцем розташування навчального закладу лежить на ній, оскільки відповідач відмовляється добровільно сплатити половину вартості навчання доньки.

У зв`язку з чим на підставі ст. 185 СК України просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати по оплаті за навчання доньки ОСОБА_5 в сумі 8730 грн.

Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 31 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину понесених додаткових витрат на навчання дочки ОСОБА_6 в Інституті філології та журналістики Саратовського національного дослідного державного університету ім. М.Г. Чернишевського в розмірі 8730 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 11 березня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального права. Суд першої інстанції не врахував, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються; в силу статті 6 СК України при досягненні повноліття втрачається правовий статус дитини, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу відповідача відхилити, оскільки викладені в ній доводи є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу, просить задовольнити її.

Позивач заперечила проти задоволення апеляційної скарги і просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 29 серпня 2012 року (а. с. 12), свідоцтвом про зміну імені ОСОБА_7 на ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 від 02 лютого 2016 року (а. с. 13) та свідоцтвом про зміну імені ОСОБА_8 на ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 27 серпня 2013 року (а. с. 8).

Згідно довідки Федеральної державної бюджетної освітньої установи вищої освіти «Саратовський національний дослідний університет ім. М.Г. Чернишевського» від 01 вересня 2017 року № 29-38/739 ОСОБА_9 з 01 вересня 2017 року є студенткою першого курсу Інституту філології та журналістики; форма навчання комерційна; запланована дата закінчення навчання 30 червня 2021 року (а. с. 17).

Згідно договору № 347/17, укладеного 01 серпня 2017 року між Федеральною державною бюджетною освітньою установою вищої освіти «Саратовський національний дослідний університет ім. М.Г. Чернишевського», ОСОБА_10 (замовник) та ОСОБА_11 (студент), вартість навчання за один курс в 2017/2018 навчальному році складає 77 590 російських рублів; загальна вартість освітніх послуг за весь період навчання складає 310 360 російських рублів (а. с. 18-19).

Відповідно до копії чеків 22 липня 2017 року ОСОБА_5 оплатила за навчання 38 795 російських рублів та 15 лютого 2018 року 38 795 російських рублів (а. с. 20).

Задовольняючи позовні вимоги і стягнувши з відповідача на користь позивача половину понесених нею додаткових витрат на навчання дочки ОСОБА_5 в розмірі 8730 грн., суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до суду позивач обґрунтувала свої позовні вимоги і подала докази понесення нею додаткових витрат на утримання дитини, а відповідно до положень ст. 185 СК України той з батьків, з кого присудженого стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в даному випадку платне навчання доньки ОСОБА_5 , а відповідач ОСОБА_2 добровільно відмовляється брати участь у додаткових витратах.

Апеляційний суд такий висновок суду першої інстанції вважає помилковим з огляду на таке.

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6 СК України).

По справі встановлено, що донька сторін ОСОБА_9 є повнолітньою.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, якою, зокрема, передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, шляхом сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру таких аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Отже у випадку, коли повнолітні дочка, син потребують матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, норми статті 185 СК України не застосовуються.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин ст. 185 СК України, оскільки вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, передбачені статтею 185 СК України, можуть бути пред`явлені лише до досягнення дитиною повноліття, та не поширюються на правовідносини, що виникають між батьками та повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання.

Таким чином суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (застосував закон, який не підлягає застосуванню), що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 31 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину на період навчання відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіО.С. Панасюк
Т.М. Шемета

Повний текст судового рішення складено 30 травня 2019 року