Справа № 465/3174/15 Головуючий у 1 інстанції: Козюренко Р.С.
Провадження № 22-ц/811/1811/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Куцика І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення повернення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 06 липня 2010 року з вини відповідача відбулася дорожня-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль. Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 18 214 грн. 96 коп. та моральну шкоду в сумі 1 000 грн., однак відповідач у добровільному порядку гадане рішення суду не виконав.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму індексу інфляції за весь час прострочення повернення боргу, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, в сумі 14 323 грн. 17 коп., а також три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 1 262 грн. 39 коп., а всього 15 585 грн. 56 коп. (а.с. 2-5).

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 26 квітня 2016 року (з урахуванням ухвали згаданого суду від 18 червня 2019 року про виправлення описки в даті повного тексту рішення суду; а.с. 221-222)в задоволенні позову відмовлено (а.с. 63-64).

Вище згадане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків обставинам справи та на порушення норм матеріального права (а.с. 67-69).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 27 липня 2016 року (яким рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 квітня 2016 року було скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог) скасовано і справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 161-164).

Судові повістки з викликом апелянта ОСОБА_1 на повторний апеляційний розгляд справи, двічі надіслані йому за зазначеною ним у апеляційній скарзі адресою, повернулися до суду без їх вручення адресату з відміткою пошти: «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с. 201, 232).

Представник позивача (апелянта), адвокат Бориславський А.Л. (а.с. 99-103), будучи також двічі належним чином повідомленим про повторний апеляційний розгляд справи (а.с. 198, 231), в судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи, оскільки вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина 5 статті 130 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також оглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи Франківського районного суду м. Львова № 2-1786/11, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 18 214 грн. 96 коп. та моральну шкоду в сумі 1 000 грн. (а.с. 6).

Стягнення сум проводилося в примусовому порядку на підставі виконавчого листа №2/465/1068/13, виданого 29 жовтня 2014 року Франківським районним судом міста Львова (а.с. 7).

Постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 26 червня 2015 року закрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/465/1068/13, у зв`язку зі сплатою боржником боргу в повному обсязі (а.с. 46).

Грошові зобов`язання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як вбачається із заперечень відповідача ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах справи (а.с. 42-44), останній звертав увагу на те, що не відбулося прострочення грошового зобов`язання за рішенням суду про стягнення з нього суми матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки про вказане рішення йому стало відомо у січні 2015 року після отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, після чого вказане заочне рішення було оскаржене ним в апеляційному порядку.

Оглядом матеріалів справи Франківського районного суду м. Львова № 2-1786/11 встановлено наступне.

З позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 06.07.2010 року, ОСОБА_1 звернувся до суду 11.03.2011 року (арк. 4 справи № 2-1786/11).

28.03.2013 року судом було ухвалено заочне рішення по вище згаданій справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (арк. 83-84 справи № 2-1786/11).

В той же час, у матеріалах справи № 2-1786/11 є відсутніми докази того, що станом на день ухвалення судом заочного рішення відповідачу ОСОБА_2 взагалі було відомо про наявність в суді даної цивільної справи.

23.10.2014 року позивач ОСОБА_1 вперше звернувся до суду з заявою про видачу виконавчого листа (арк. 86 справи № 2-1786/11), тобто через майже 19 місяців після ухвалення судом заочного рішення.

14.01.2015 року отриманий виконавчий лист ОСОБА_1 вперше пред`явив до виконання (а.с. 47).

15.04.2015 року Франківський ВДВС листом повідомив ОСОБА_2 реквізити депозитного рахунку для перерахунку стягненних з нього на користь ОСОБА_1 заочним рішенням суду коштів (а.с. 45).

Протягом періоду з 05 травня по 24 червня 2015 року ці кошти були внесеними ОСОБА_2 на депозитний рахунок ВДВС, в результаті чого 26.06.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 46), тобто - виконавче провадження було закінчено в межах строку, передбаченого статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент проведення виконавчих дій).

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача передбачених статтею 625 ЦК України індексу інфляції та трьох відсотків річних, а тому підстави для скасування цього рішення відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 квітня 2016 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.