Провадження № 22-ц/802/847/19 Категорія: 60 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Савчук О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Колківської сільської ради Михальчук Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Луцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою третьої особи Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 24 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом. Позов мотивує тим, що 25 червня 2007 року між ТОВ «КБ «Західінкомбанк» та ОСОБА_3 , з метою забезпечення зобов`язань позичальника ПП «Ліон» за кредитним договором № 2506/07-189 від 25 червня 2017 року, було укладено договір іпотеки та передано нерухомість з п`ятнадцяти об`єктів, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Обтяження майна іпотекою, згідно договору іпотеки від 25 червня 2007 року, було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек одночасно з укладенням самого договору. 25 червня 2017 року між ТОВ «КБ «Західінкомбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. 17 квітня 2018 року між позивачем та ТОВ «КБ «Західінкомбанк» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 2018-02-21-000042, згідно якого банк передав у власність ОСОБА_2 майнові права, які ґрунтуються на кредитному договорі № 2506/07-189 від 25 червня 2007 року. 17 квітня 2018 року на виконання вищевказаного договору між позивачем та ТОВ «КБ «Західінкомбанк» були укладені договори про відступлення права вимоги за договором іпотеки та за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно яких ОСОБА_2 стала новим іпотекодержателем і їй відступили права вимоги за даними договорами, також було передано документи, що стосуються виконання зазначених договорів. Як вбачається з Додатку до договору № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав № 2018-02-21-000042, заборгованість за даним договором станом на 19 березня 2018 року становить 1491785, 41 гривень, тому було досягнуто домовленості щодо передачі позивачу права власності на ще нереалізовані об`єкти предмету іпотеки. В процесі підготовки дій по реєстрації переходу права власності на іпотечне майно ОСОБА_2 стало відомо, що в реєстрі заборон відчуження нерухомого майна наявний арешт та заборона відчуження будь ? якого майна, що належить боржнику ОСОБА_3 , накладений згідно постанови про арешт боржника та оголошення заборони його відчуження від 21 листопада 2013 року в межах виконавчого провадження № 39994727. Накладений арешт на майно перешкоджає реалізувати право на набуття права власності на об`єкти нерухомого майна.

Просила суд звільнити з-під арешту заставне майно та зняти заборону його відчуження, а саме з: водонапірної башти, загальною площею 23,6 кв. м; вагової Т-1, загальною площею 107,0 кв. м; приміщення старої котельні Д-1, загальною площею 349,4 кв. м; приміщення картоплесховища К-1, загальною площею 925, 4 кв. м; приміщення гаража-слюсарної майстерні Ж-1, загальною площею 87,6 кв. м; приміщення приймально-заготівельного пункту М-1, загальною площею 176,1 кв. м; приміщення бойні Л-1, загальною площею 257, 7 кв. м; приміщення цеху картопляного пюре у вигляді гранул зі складом С-2, загальною площею 1056, 1 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 24 травня 2019 року позов задоволено. Звільнено з-під арешту заставне майно та знято заборону його відчуження, а саме з: водонапірної башти, загальною площею 23, 6 кв.м; вагової Т-1, загальною площею 107, 0 кв.м; приміщення старої котельні Д-1, загальною площею 349, 4 кв.м; приміщення картоплесховища К-1, загальною площею 925, 4 кв.м; приміщення гаража-слюсарної майстерні Ж-1, загальною площею 87, 6 кв.м; приміщення приймально-заготівельного пункту М-1, загальною площею 176, 1 кв.м; приміщення бойні Л-1, загальною площею 257, 7 кв.м; приміщення цеху картопляного пюре у вигляді гранул зі складом С-2, загальною площею 1056, 1 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_3 .

Третя особа Луцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми Закону України "Про виконавче провадження". На даний момент вартість заставного майна становить 5446033, 48 грн., що значно перевищує розмір заборгованості ОСОБА_3 в сумі 1491785, 41, і є достатнім для задоволення вимог як іпотекодержателя ОСОБА_2 , так і вимог стягувача Колківської сільської ради Маневицького району, в користь якого з ОСОБА_3 за рішенням суду стягнуто 119805, 42 грн. заборгованості по оплаті за оренду земельної ділянки. Крім того, з реалізації майна за справедливою і ринковою ціною станом на 2019 рік залишиться значна сума коштів, яку отримає боржник. Передчасне зняття арешту з спірного майна, не встановивши його вартості, є неприпустимим і позбавить можливості задовольнити вимоги за рахунок даного майна, іншого стягувача. Іншого майна, на яке можна було б звернути стягнення, у боржника немає, що встановлено в ході проведення виконавчих дій. Просить скасувати рішення Маневицького районного суду Волинської області від 24 травня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідач Колківська селищна рада подав відзив на апеляційну скаргу третьої особи. Зазначає, що об`єкти нерухомого майна, з яких ОСОБА_2 просить зняти арешт, а саме вагова Т-1 та приміщення гаражно - слюсарної майстерні Ж - 1 знаходяться у приватній власності громадянина ОСОБА_4 та приміщення бойні Л-1 перебуває у власності ОСОБА_5 , про що свідчать правовстановлюючі документи. Скасування рішення суду першої інстанції у даній справі є гарантією для стягнення з ОСОБА_3 на користь Колківської селищної ради Маневицького району заборгованості по оплаті за оренду земельної ділянки в розмірі 119805, 42 грн., а тому Колківська селищна рада підтримує вимоги третьої особи Луцького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу третьої особи. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Апеляційна скарга третьої особи Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як іпотекодержатель нерухомого майна, має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Наявність арешту майна є порушенням прав позивача, в зв`язку з чим вона позбавлена першочергової можливості реалізувати право на набуття права власності на об`єкти нерухомого майна.

Такі висновки суду грунтуються на неповно з`ясованих обставинах справи і не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2007 року між іпотекодержателем ТОВ «КБ «Західінкомбанк» та іпотекодавцем ОСОБА_3 , з метою забезпечення зобов`язань позичальника ПП «Ліон» за кредитним договором № 2506/07-189 від 25 червня 2007 року було укладено договір іпотеки та передано в іпотеку нерухомість з п`ятнадцяти об`єктів, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із висновку про вартість об`єкта оцінки, ринкова вартість нежитлових будівель, що належать ОСОБА_3 , та які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 30 червня 2009 року становить 1574 034 гривні.

25 червня 2007 року між іпотекодержателем ТОВ «КБ «Західінкомбанк» та іпотекодавцем ОСОБА_3 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І., та зареєтровано в реєстрі за № 2453, згідно з п. 2.1.3 якого іпотекодавець передає іпотекодержателю за даним договором право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Згідно договору купівлі-продажу майнових прав № 2018-02-21-000042 від 17 квітня 2018 року, укладеного між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ «Західінкомбанк» та Додатку до нього, Банк передав позивачу у власність майнові права, які ґрунтуються на кредитному договорі № 2506/07-189 від 25 червня 2007 року, укладеним між Банком та ПП «Ліон».

17 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Західінкомбанк» були укладені договори про відступлення права вимоги за договором іпотеки та за договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки новому іпотекодержателю ОСОБА_2 відступаються права вимоги за договором іпотеки, що укладений між КБ "Західінкомбанк" ТзОВ ( правонаступником якого є ПАТ "Західінкомбанк") та іпотекодавцем ОСОБА_3 , і посвідчений 25 червня 2007 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І. за № 2451, відповідно до якого іпотекодавець, з метою належного виконання зобов`язань приватним підприємством "Ліон" (Позичальник) передав первісному іпотекодержателю в іпотеку наступне майно, а саме: водонапірна башта, загальною площею 23,6 кв. м; вагова Т-1, загальною площею 107, 0 кв. м; приміщення старої котельні Д-1, загальною площею 349, 4 кв. м; приміщення заводу О - 1, загальною площею 2031, 6 кв.м.; приміщення лабораторії В -1, загальною площею 81, 6 кв.м.; приміщення гаражу Р - 1, загальною площею 323, 4 кв.м.; приміщення картоплесховища К-1, загальною площею 925, 4 кв. м; приміщення гаража-слюсарної майстерні Ж-1, загальною площею 87, 6 кв. м; приміщення приймально-заготівельного пункту М-1, загальною площею 176, 1 кв. м; приміщення бойні Л-1, загальною площею 257, 7 кв. м; приміщення цеху картопляного пюре у вигляді гранул зі складом С-2, загальною площею 1056, 1 кв. м, приміщення нової котельні Г - 2, загальною площею 55, 3 кв.м.; приміщення консервного цеху зі складом готової продукції П - 1, загальною площею 1221, 1 кв. м.; прохідна Б - 1, загальною площею 1221, 1 кв.м., приміщення нової котельні Г - 2, загальною площею 55, 3 кв. м. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги за договором про задоволення вимог іпотекодержателя новому іпотекодержателю ОСОБА_2 відступаються права вимоги за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, що укладений між КБ "Західінкомбанк" ТзОВ (правонаступником якого є ПАТ "Західінкомбанк") та іпотекодавцем ОСОБА_3 , і посвідчений 25.06.2007 року приватним нотаріусом Луцького МНО Волинської області Зубенко Т.І. за № 2453, відповідно до якого первісний іпотекодержатель задовільняє свої вимоги за рахунок предмета іпотеки згідно з договором іпотеки, укладеним між КБ "Західінкомбанк" ТзОВ (правонаступником якого є ПАТ "Західінкомбанк") та іпотекодавцем ОСОБА_3 , і посвідчений 25 червня 2007 року приватним нотаріусом Луцького МНО Волинської області Зубенко Т.І. за № 2451.

Із пункту 2 постанови старшого державного виконавця Камець Д.С. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 листопада 2013 року вбачається, що позивачу заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_3 Дане виконавче провадження відкрито на виконання виконавчого листа від 15 серпня 2013 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області заборгованості по оплаті за оренду земельної ділянки в сумі 119805, 42 грн.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV у редакції, що була чинною на момент прийняття державним виконавцем спірної постанови про накладення арешту (далі - Закон № 606-XIV), «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII у редакції, чинній на теперішній час (далі - Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно зі ст. 52 цього ж Закону стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

У разі коли коштів, одержаних від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, виконавчий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку, визначеному пунктом 6 частини першої статті 40 цього Закону.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Реалізація заставленого майна провадиться в порядку, встановленому цим Законом.

З коштів, одержаних від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого вони використовуються для задоволення вимог заставодержателя. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, кошти йому виплачуються у разі належного підтвердження права на заставлене майно. Після повного задоволення вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, визначеному цим Законом.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону від 02.06.2016 року звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Частиною 5 статті 51 Закону від 02.06.2016 року визначено, що за рахунок коштів, які надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що перебування майна боржника у заставі (в іпотеці) не виключає можливості накладення на нього арешту для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями (іпотекодержателями).

Разом з тим, для з`ясування правомірності накладення арешту на майно, яке є предметом іпотечного договору та перебуває в заставі, необхідно встановити, чи виникло в іпотекодержателя право звернення стягнення на таке майно та чи не перевищує вартість предмета застави заборгованості боржника перед заставодержателем.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

ОСОБА_2 як підставу своїх позовних вимог зазначає ту обставину, що вона як фізична особа набула усіх прав та обов`язків кредитора та іпотекодержателя за договорами про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами, і саме з урахуванням цього суд задовольнив позовні вимоги. Такий висновок суду суперечить нормам матеріального права, з огляду на таке.

Законодавство передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад в частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

Як убачається з матеріалів справи, з укладенням договорів купівлі - продажу майнових прав про відступлення права вимоги за договором іпотеки відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами законодавства.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16).

Оскільки позивач ОСОБА_2 уклала договір про відступлення права вимоги, будучи фізичною особою, і не набула прав кредитодавця та іпотекодержателя, то відповідно не має правових підстав задоволення вимог за рахунок іпотечного майна та відповідно не набула права на звільнення майна з ? під арешту.

Судом першої інстанції не з`ясовано всіх обставин справи. У матеріалах справи міститься виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом на виконання рішення суду від 16.08.2010 року в цивільній справі за позовом ПАТ "Західінкомбанк" до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, процентів та неустойки, зустрічним позовом ОСОБА_7 до ПАТ "Західінкомбанк", ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним, ОСОБА_6 до ПАТ "Західінкомбанк", ПП "Ліон" про визнання договору поруки припиненим, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2506/07-189 від 25.06.2007 року, яка виникла станом на 10.03.2009 року в сумі 2627359, 07 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3 : водонапірна башта, загальною площею 23, 6 кв. м; вагова Т-1, загальною площею 107, 0 кв. м; приміщення старої котельні Д-1, загальною площею 349, 4 кв. м; приміщення заводу О - 1, загальною площею 2031, 6 кв.м.; приміщення лабораторії В -1, загальною площею 81, 6 кв.м.; приміщення гаражу Р - 1, загальною площею 323, 4 кв.м.; приміщення картоплесховища К-1, загальною площею 925, 4 кв. м; приміщення гаража-слюсарної майстерні Ж-1, загальною площею 87, 6 кв. м; приміщення приймально-заготівельного пункту М-1, загальною площею 176, 1 кв. м; приміщення бойні Л-1, загальною площею 257, 7 кв. м; приміщення цеху картопляного пюре у вигляді гранул зі складом С-2, загальною площею 1056, 1 кв. м, приміщення нової котельні Г - 2, загальною площею 55, 3 кв.м.; приміщення консервного цеху зі складом готової продукції П - 1, загальною площею 1221, 1 кв. м.; прохідна Б - 1, загальною площею 1221, 1 кв.м., приміщення нової котельні Г - 2, загальною площею 55, 3 кв. м. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Апеляційним судом встановлено, що даний виконавчий лист перебував на виконанні в Маневицькому районному ВДВС та проводилось його виконання і було реалізовано частину майна на електронних торгах, що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2017 року, на прилюдних торгах, що підтверджується свідоцтвом державного нотаріуса Маневицької державної нотаріальної контори від 21.10.2013 року, 15.04.2014 року.

З доданих до відзиву на апеляційну скаргу витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, договору дарування від 22.12.2012 року, власниками частини спірного заставного майна, а саме: вагової Т-1, приміщення гаражно - слюсарної майстерні Ж-1, приміщення бойні Л-1, які ОСОБА_2 просить звільнити з-під арешту, є громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не були залучені до справи як відповідачі.

Позивачем не доведено, що вартість предмета застави (іпотеки) не перевищує розміру заборгованості боржника. Оцінка спірного майна станом на 2009 рік не свідчить про реальну вартість заставного майна станом на 2018 рік, коли ОСОБА_2 , на її думку, після укладення договору купівлі - продажу майнових прав, набула прав кредитора у зобов`язані, яке виникло між ПАТ "Західінкомбанк" та ОСОБА_3 Перебування майна в заставі не виключає можливості накладення на нього арешту для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. В даній справі таким стягувачем є Колківська сільська рада Маневицького району.

Суд першої інстанції, звільнивши з-під арешту вказане майно, захистив таким чином права ОСОБА_2 , як іпотекодержателя та власника цього майна, яке їй не належать.

На підставі викладеного, у зв`язку з неправильним застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин справи, апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу третьої особи Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задовольнити.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 24 травня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Луцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: