Справа № 466/4426/19
У Х В А Л А

іменем України

03 жовтня 2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Федорової О.Ф.

секретар судового засідання Романчук М.С.

склад учасників справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Баюш Л.В.

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Відповідач ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про надання строку на пимирення із ОСОБА_1 по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свою заяву обгрунтовує, тим що подружжя має п`ятеро дітей та відповідач бажає пимиритися (а.с.41).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримав своє клопотання, пояснив суду, що йому не зрозумілі причини чому дружина хоче розлучитися, він приділяє уваги дітям. Просив надати строк на примирення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечувала протии надання строку на примирення, обгрунтовуя тим, що це суперечить її особистим інтересам та інтересам дітей, також зазначила, що раніше вже зверталась до суду із позовами про розірвання шлюбу, однак в перший раз позов залишено без рзгляду з причини, що їх дитині не випонилося 1 рік, а вдруге повірила відповідачу, тому забрала позовну заяву. Також зазначила, що відповідач набрав кредитиів, на підтвердження наддала копії договорів, та пояснила, що вимушена сама їх погашати, також до неї приходять люди, яки вимагають повернення боргу за відповідача. Просила залишити без задоволення клопотання про примирення, висловила категоричну позицію з цього питання.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Баюш Л.В., підтримала позицію позивача, пояснила, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки шлюб це добровільний союз жінки та чоловіка, просила відмовити у задоволенні заявленного клопотання.

Суд, заслухав клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання строку на примирення, позицію позивача та представника позивача адвоката Баюш Л.В., які заперечували проти задоволення клопотання приходить до наступного.

Відповідно до ст. 24 СК України

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 111 СК України

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Судом з`ясовано, що позивач категорично не має наміру примирятися із відповідачем.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, та такі питання можуть вирішуватися виключно між подружжям.

СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини виникнення позову про розірвання шлюбу, враховуючи інтереси позивача, відповідача та їх дітей, з урахуванням усіх фактичних обстави, також інші обставини життя подружжя, вважає не можливим вживати заходів до примирення подружжя. На думку суду, примирення між подружжям не можливе, оскільки суперечить інтересам одного з них.

Виходячи з положення яке визначено ч. 7 ст. 240 ЦПК України суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 112 СК України судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, також суд бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким чином, суд вважає що клопотання відповідача про надання строку на примирення не обґрунтовано, та є таким , що суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На підставі викладеного та керуючись:

ст.ст. 55, 56, 111, 112 СК України,

ч.7 ст.240, 353 ЦПК України , -

ухвалив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання строку на примирення із ОСОБА_1 по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Ухвала про відмову у наданні строку на примирення окремо від рішення суду в порядку ст. 353 ЦПК України не може бути оскаржена.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Суддя: О. Ф. Федорова