Справа № 462/906/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова

у складі: головуючого-судді Гедз Б.М.

при секретарі - Рущак Т.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сироти Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому уточнивши позовні вимоги просить стягнути з ДП «ЛДЗ «Лорта» на її користь 16 127,84 грн. невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, за період з 14.08.2018 року по день прийняття рішення суду у справі, який станом на 12.04.2019 р. становить 80041,10 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що працювала кондитером п`ятого розряду їдальні ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та 13.08.2018 року була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Проте, при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку, заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2018 року по 13.08.2018 р. становить 16 127, 84 грн. Добровільно погасити заборгованість відповідач відмовляється, мотивуючи відсутністю коштів, тому звернулася з даним позовом до суду. Крім того, просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахункупо день прийняття рішення, який на 12.04.2019 року згідно її розрахунку становить 80 041,10 грн.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 11.02.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони (а.с. 12).

У судовому засіданні позивач позов за уточненими вимогами підтримала, пояснення надала аналогічні викладениму позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що дійсно при звільненні, із ОСОБА_1 не було проведено розрахунку. Долучив довідку №174 від 22.04.2019 року, з якої вбачаться, що заборгована заробітна плата перед ОСОБА_1 становить 16 127,84 грн. та довідку №173 від 22.04.2019 р. з якої вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача 274, 33 грн., без урахування податків податків та зборів, а середньомісячний заробіток за час затримки заробітної плати станом на 20.05.2019 року за 192 робочих днів становить - 52 671 грн. 36 коп. Крім того, доповнив, що в середньоденний заробіток не враховуються відпускні в сумі 2637,92 грн. та разова матеріальна допомога до відпустки в сумі 2000 грн., а позивач мабуть врахувала ці суми, тому в неї вийшла середньоденна заробітна плата - 470,83 грн., проте вказана сума вирахувана невірно.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийнята на роботу у ДЗ «ЛОРТА» 31.10.2011 року формувальником тіста, 01.09.2017 року переведена кондитером 5 розряду та 13.08.2018 року звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 5-6).

Також встановлено, що за період з 01.03.2018 р. по 30.01.2019 р. позивачу не виплачувалась зарплата і не було здійснено розрахунку при звільненні, що підтверджується поточною випискою банку (а.с. 7).

Так, з довідки №74 від 20.02.2019 року вбачається, що заборгована заробітна плата ОСОБА_1 становить 16 127, 84 грн.

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

А відповідно до ч.1 ст. 116 КУпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Також з довідки №174 від 22.04.2019 року, поданої представником відповідача вбачається, що заборгована зарплата ОСОБА_1 становить 16127,84 грн. Крім того, представник відповідача визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 , тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Як вбачається із роз`яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

Позивач в позовній заяві провела розрахунок середнього заробітку, з якого вбачається, що її середньоденний заробіток за період з 01.06.2018 р. по 31.07.2018 р. становить 470,83 грн. з урахуванням податків та зборів, з дня її звільнення по день розгялду справи, 12.04.2019р. 170 робочих днів, тому станом на 12.04.2019 року її середній заробіток становить 470,83 грн. х 170 робочих днів = 80 041, 10 грн.

Водночас, згідно довідки №161 від 16.04.2019 року наданої ДП ЛДЗ «ЛОРТА» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 274 грн. 33 коп., також у такій вказано, що в середньоденний заробіток не враховується відпускні в сумі 2637 грн. 92 коп. та разова матеріальна допомога за відпустки в сумі 2000 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене, проведений позивачем розрахунок позивачем до уваги не приймається, оскільки у такому невірно розраховано середньоденну заробітну плату.

При цьому, із довідки №173 від 22.04.2019 року вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 274,33 грн., без урахування податків та зборів, а середньомісячний заробіток за час затримки заробітної плати станом на 20.05.2019 року за 192 робочих днів становить 52671 грн. 36 коп. Даний розрахунок проведений у відповідності до зазначеного Порядку і такий приймається судом.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебувала у трудових відносинах із відповідачем та при звільненні з нею не було здійснено розрахунку, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 16127,84 грн. заборгованості по заробітній платі та 52671,36 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 47, 115 КЗпП України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Патона, 1, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі в сумі 16 127 (шістнадцять тисяч сто двадцять сім) грн. 84 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 52 671 (п`ятдесят дві тисячі шістсот сімдесят одну) грн. 36 коп., а всього 68 799 (шістесят вісім тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 20 коп., без урахування податків та обов?язкових платежів.

В решті заявлених позовних вимогах відмовити.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», яке знаходиться за адресою: 79601, м. Львів, вул. Патона, 1, на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА», яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Патона, 1, .

Дата складення повного рішення суду 22 травня 2019 року.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз