Справа № 2-3817/2010
У Х В А Л А

іменем України

20 травня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за скаргою комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ясінська Катерина Михайлівна, на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

20.02.2019 року скаржник комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ясінська Катерина Михайлівна звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на наступні обставини.

На виконанні Дніпровського районного у м. Києві відділу ДВС знаходився виконавчий лист, виданий Білоцерківським міськрайонним судом 3 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП БМР «Тролейбусне управління» матеріальної шкоди в розмірі 20982 грн. та судових витрат: державного мита в розмірі 209,82 грн. і витрат на ІТЗ судового процесу в розмірі 120 грн.

За майже 9 років державний виконавець близько 10 разів безпідставно повертав виконавчий лист без виконання з надуманих приводів, а саме - неможливість виконання, хоч ні разу не виконав всіх необхідних виконавчих дій, зокрема, притягнення боржника до відповідальності за невиконання судового рішення, розшук самого боржника за місцем реєстрації чи проживання, розшук належного йому майна і коштів і накладення на них стягнення. Жодного разу за весь цей час боржник не був викликаний до відділу ДВС.

У всіх вказаних випадках державні виконавці жодного разу не пред`являли будь-яких претензій до змісту і оформлення виконавчого листа, приймали його до виконання і відкривали виконавче провадження. Це підтверджується доданими до скарги копіями кількох (на протязі 2013-2015 p.p.) повідомлень відділу ДВС про відкриття виконавчого провадження і копіями кількох супровідних листів про повернення виконавчого листа у зв`язку з неможливістю виконання.

Аналогічно не пред`являв претензій до відсутності у виконавчому листі дати народження боржника і Білоцерківський відділ ДВС, який прийняв його до виконання у 2010 р. і у 2012 р. передав до виконання до Дніпровського відділу ДВС.

Проте 8 лютого 2019 року було здане на пошту і отримане стягувачем 12 лютого 2019 року (згідно поштового штемпеля на конверті і витягу з електронного реєстру поштових відправлень) повідомлення старшого державного виконавця Ясінської K.M. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 21 листопада 2018 року. Виходячи з дати відправлення, це повідомлення оформлене так званим «заднім числом» з метою приховати бездіяльність виконавця.

Згідно повідомлення виконавчий документ повертається стягувачу на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України від 2016 р. «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю в ньому дати народження боржника.

Скаржник вважає, що таке рішення (дія) державного виконавця є неправомірним, так як виконавчий лист виданий судом 3 листопада 2010 року. І його зміст і порядок оформлення повністю відповідають вимогам діючого на той час Закону України «Про виконавче провадження» від 21.09.1999 р. Зокрема, ст. 19 цього Закону вказує, що рік дата народження боржника вказується у виконавчому документі, якщо вона відома суду. Очевидно, на час видачі виконавчого листа суду невідома була дата народження і тому він на законних підставах не вказав її у виконавчому листі. Суд, видаючи в той час виконавчий лист, не міг передбачити, що колись в майбутньому буде виданий новий Закон, який пред`являтиме інші вимоги до змісту і оформлення виконавчого документа.

Згідно Конституції України закон не має зворотної сили, отже державний виконавець неправомірно застосувала вимоги Закону «Про виконавче провадження», ухваленого у 2016 р., до виконавчого листа, який видано за 6 років до того, у 2010 р., і тому рішення державного виконавця про повернення виконавчого листа є неправомірним.

Тому, просили суд визнати неправомірним повідомлення старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Ясінської Катерини Михайлівни від 21 листопада 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язати старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ясінську Катерину Михайлівну прийняти до виконання виконавчий лист № 2-3817, виданий Білоцерківським міськрайонним судом 3.11.2010 р.. про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь КП БМР «Тролейбусне управління» і розпочати виконання судового рішення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» ( а. с. 2-3 ).

Ухвалою судді від 25 березня 2019 року постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження за вищевказаною скаргою ( а. с. 24-25 ).

В судове засідання скаржник КП БМР «Тролейбусне управління» не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення.

Заінтересована особа державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ясінська Катерина Михайлівна в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 130 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Частиною 2 статті 450 ЦПК України передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Проаналізувавши матеріали справи та наявні документи суд приходить до висновку, що з боку скаржника десяти денний строк для звернення до суду не було пропущено, оскільки повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 21.11.2018 року КП БМР «Тролейбусне управління» отримало лише 15.02.2019 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції ( а. с. 4 ), а зі скаргою скаржник звернувся до суду 20.02.2019 року, про що свідчить штамп суду ( а. с. 2 ).

В спростування зазначеного, з боку заінтересованих осіб, а саме з боку державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ясінської Катерини Михайлівни доказів не надано.

Судом встановлені наступні обставини.

Встановлено, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 22 вересня 2010 року позовні вимоги комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки були задоволені частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» матеріальну шкоду в розмірі 20 982 грн. та судові витрати: державне мито в розмірі 209,82 грн. і 120 грн. витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено ( а. с. 7 ).

03 листопада 2010 року на підставі вищевказаного судового рішення було видано виконавчий лист ( а. с. 6 ).

Встановлено, що виконавчий документ неодноразово повертався стягувачеві, про що свідчать в матеріалах справи супровідні листи ( а. с. 8, 9, 10, 11 ).

Згідно наявного в матеріалах справи листа відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що боржника було зобов`язано сплатити борг та останньому направлялася постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2014 року для виконання та відома, винесену на підставі виконавчого листа № 2-3817 від 03.11.2010 року, що видав Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ( а. с. 12 ).

Крім того, з листа відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що боржника було зобов`язано сплатити борг та останньому направлялася постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2015 року для виконання та відома, винесену на підставі виконавчого листа № 2-3817 від 03.11.2010 року, що видав Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ( а. с. 13 ).

Встановлено, що на сьогодні рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2010 року не виконано.

Повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 21.11.2018 року, яке було винесено старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ясінською Катериною Михайлівною у зв`язку із відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника, керуючись п. 6 частиною 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» ( а. с. 5 ).

Звертаючись до суду з скаргою, скаржник КП БМР «Тролейбусне управління» вважає, що відповідні дії державного виконавця скаржник вважає, що таке рішення (дія) державного виконавця є неправомірним, так як виконавчий лист виданий судом 3 листопада 2010 року та його зміст і порядок оформлення повністю відповідають вимогам діючого на той час Закону України «Про виконавче провадження» від 21.09.1999 р. Зокрема, ст. 19 цього Закону вказує, що рік дата народження боржника вказується у виконавчому документі, якщо вона відома суду. Крім того, у всіх вказаних випадках державні виконавці жодного разу не пред`являли будь-яких претензій до змісту і оформлення виконавчого листа, приймали його до виконання і відкривали виконавче провадження, що підтверджується доданими до скарги копіями кількох (на протязі 2013-2015 p.p.) повідомлень відділу ДВС про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно наявного в матеріалах справи виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 03.11.2010 року убачається, що в ньому зазначено боржника, місце проживання та ідентифікаційний номер.

Судові рішення відповідно до статті 124 Конституції України є обов`язковими до виконання на всій території України.

Завданням державної виконавчої служби, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Згідно з даним Законом примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом, покладається на державних виконавців районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби, якими є начальник, заступник начальника, старший державний виконавець, державний виконавець районного, міського (міста обласного значення), районного у місті відділу державної виконавчої служби.

Частина 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому, зокрема, має бути зазначено назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо, який діяв на час видачі виконавчого листа ( ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції 2004 року ).

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16 тільки підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства на дату видачі виконавчого листа, зазначення дати народження боржника не було обов`язковою умовою, а лише у разі наявності таких відомостей у суду.

Крім того, вищевказаний виконавчий лист приймався неодноразово до виконання державними виконавцями та останні відкривали виконавче провадження.

Тому, відсутність у виконавчому листі дати народження боржника не є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу вже після того, як виконавчий лист суду був прийнятий державним виконавцем та було відкрито виконавче провадження.

Також, посилання державного виконавця у повідомленні про повернення виконавчого документу на п. 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», редакція 2016 року, в якій зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону не заслуговує на увагу, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну.

Відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є обов`язковою підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання і не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши 22 серпня 2018 року цивільну справу № 471/283/17ц (провадження № 61-331св18 ).

Аналогічний правовий висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 469/1357/16ц (провадження № 61-32698св18), прийнятій колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Обґрунтовуючи такий висновок, Верховний Суд посилався на ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання судового рішення. За умови відсутності у виконавчому листі окремих персональних даних у виконавця є можливість направити запит до відповідних державних органів для отримання цієї інформації.

Повернення виконавчого документа через відсутність у виконавчому листі даних про особу має ознаки формальності, оскільки у виконавця під час виконання судового рішення не виникає проблем із отриманням такої інформації з баз даних і реєстрів. Саме тому судова практика складається таким чином, щоб судове рішення було виконано якомога швидше.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, проаналізувавши матеріали справи та норми закону суд приходить до висновку, що скарга КП БМР «Тролейбусне управління» є цілком обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Так, відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Отже, сам Закон України «Про виконавче провадження» зобов`язує державного виконавця вживати усіх необхідних дій щодо належного примусового виконання виконавчого провадження.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", скарги на, рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби, державних виконавців і посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, що стосуються виконання судових рішень, подаються до суду, який видав виконавчий документ.

У відповідності до ч. 1 та ч.4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження до суду; рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 18, 26, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 18, 81, 130, 263, 448-451 ЦПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ясінська Катерина Михайлівна, на дії державного виконавця, - задовольнити.

Визнати неправомірним повідомлення старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Ясінської Катерини Михайлівни від 21 листопада 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ясінську Катерину Михайлівну прийняти до виконання виконавчий лист № 2-3817, виданий Білоцерківським міськрайонним судом 03.11.2010 р. про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь КП БМР «Тролейбусне управління».

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення ( враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України ). У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов