Справа № 133/2783/15-ц
Провадження № 22-ц/801/891/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 рокуСправа № 133/2783/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Марчук В.С., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 лютого 2019 року, ухвалене суддею Воронюком В.А. в м. Козятині, повне рішення складено 25 лютого 2019 року, та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Rозятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2019 року, ухвалене суддею Воронюком В.А. в м. Козятині, повне рішення складено 03 травня 2019 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Головного Управління держгеокадастру у Вінницькій області, Козятинської райдержадміністрації Вінницької області, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: Козятинська сільська рада Козятинського району Вінницької області, ОСОБА_4 , про визнання недійсною державної реєстрації земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку,

встановив:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом та згідно уточнених позовних вимог просила:

- визнати недійсною державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1494 га, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:001:1386, здійснену Державним кадастровим реєстратором Управління Держземагентства у Козятинському районі Вінницької області Мамчур Л . В. 03.09.2013 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 25.05.2013;

- скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області Кукурузи В.М. про державну реєстрацію прав та обтяжень від 26.10.2013 №7247374, згідно із яким проведено державну реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку, за суб`єктом ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно №11639885, видане 26.10.2013 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області Кукурузою В.М., згідно із яким вищезазначена земельна ділянка належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.05.2006 ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_2 , до складу яких входять, зокрема, сарай «Б» та гараж «В».

За померлою ОСОБА_6 рахувалася земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована в АДРЕСА_2 , право користування якою перейшло до неї після оформлення своїх спадкових прав.

Рішенням Козятинської сільської ради від 17.05.2013 позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,15 га, що знаходиться в АДРЕСА_2 . На підставі вказаного рішення сільської ради Вінницькою регіональною Філією ДП «Центр державного земельного кадастру» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування вищевказаного жилого будинку. Проте, при розробці вказаної технічної документації встановлено, що при виготовленні кадастрового плану на земельну ділянку, яка ділилася в рівних частках між ОСОБА_1 та її сестрою ОСОБА_4 після успадкування житлового будинку по АДРЕСА_3 , було допущено помилку організацією, яка проводила обміри, зокрема, не було дотримано норм ДБН 360-92 (від сусідньої будівлі потрібно було відступити 1 метр для її обслуговування). ОСОБА_1 не погоджується з тим, щоб відступити 1 метр від господарської будівлі для її обслуговування.

Рішенням державного кадастрового реєстратора від 10.09.2015 позивачу відмовлено у внесенні відомостей про належну їй земельну ділянку до Державного земельного кадастру у зв`язку з невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме перетин з ділянкою :01:001:1386, площа співпадає на 1,4332%, а також знаходженням в межах її земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Із відповіді начальника Управління Держземагентства у Козятинському районі від 20.12.2013 вбачається, що право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 зареєстроване Реєстраційною службою Козятинського міськрайонного управління юстиції, яке оскаржити можливо лише через суд.

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.10.2013 земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1494 га, кадастровий номер :01:001:1386, розташована в АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 ..

Таким чином, ОСОБА_2 не має можливості внести належну їй земельну ділянку до Державного земельного кадастру та отримати свідоцтво про право власності на неї, оскільки частина її земельної ділянки, необхідної для обслуговування належних їй на праві власності об`єктів нерухомості, а саме сараю « Б » та гаража «В», без будь-яких на те правових підстав на даний час належить її сусідці ОСОБА_1

Вважає, що оформлення відповідачкою ОСОБА_7 права власності на належну їй частину земельної ділянки було здійснено з порушенням діючого на той час законодавства, та порушує її права та охоронювані законом інтереси.

Зазначає, що виділена в натурі ОСОБА_1 у володіння та користування частина спільної земельної ділянки не може вважатись окремо сформованою земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав в розумінні ст.79-1 ЗК України, а отже відповідачка ОСОБА_7 не мала права подавати кадастровому реєстратору заяву про її державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі.

Частина належної ОСОБА_2 земельної ділянки, необхідної для обслуговування сараю «Б» та гаража «В», що становить 1,4332 %, на даний час незаконно належить відповідачці ОСОБА_1 , адже її право на користування нею не було припинене у встановленому законом порядку.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 листопада 2016 року до участі у справі залучено правонаступника Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області - Козятинську районну державну адміністрацію.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 .

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року замінено первісного відповідача Управління Держгеокадастру у Козятинському районі Вінницької області на його правонаступника - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 лютого 2019 року позов задоволено у повному обсязі.

Додатковим рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ГУ Держеокадастру у Вінницькій області, Козятинської райдержадміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі по 365,40 грн з кожного, а всього 1461,60 грн. В частині стягнення судових витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що недоліки технічної документації у разі їх наявності можуть бути виправлені шляхом внесення в неї виправлень; судом не встановлено, які саме права позивача порушуються кожним з відповідачів та якими доказами підтверджено право позивача на земельну ділянку; в мотивувальний частині рішення суд прийшов до двох протилежних висновків як про скасування державної реєстрації, так і визнання недійсною державної реєстрації; спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про Державний земельний кадастр», тому неправильним є висновок суду про неврегульованість спірних правовідносин та застосування аналогії закону; фактично спір між сторонами залишається невирішеним, оскільки визнання судом недійсною державної реєстрації не є підставою для скасування кадастрового номеру земельної ділянки; позивач обрала не передбачений законодавством спосіб захисту, а саме щодо визнання недійсною державної реєстрації земельної ділянки; матеріалами справи не встановлено та з позовної заяви не вбачається підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки; судом не вказано, якій нормі матеріального права не відповідає рішення державного реєстратора; в рішенні не зазначено, на підставі якого нормативно-правового акту суд визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а також не встановлено, які норми матеріального права порушено державним реєстратором при видачі свідоцтва про право власності на майно; свідоцтво про право власності на нерухоме майно можна визнати недійсним лише у разі визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора на нерухоме майно про видачу такого свідоцтва.

ОСОБА_2 , не погодившись із додатковим рішенням від 03.05.2019, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_2 судових витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення цих витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, а також не зазначення в позові вимоги про стягнення судових витрат з відповідача не може бути підставою для відмови у стягненні на її користь судових витрат за проведення експертизи; обов`язок щодо розподілу судових витрат покладається на суд.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг дійшов до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 частковому задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що 24.05.2006 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_2 , що належав померлій ОСОБА_6 (а.с.12 т.1).

До складу господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_2 входять, зокрема, сарай «Б» та гараж «В».

Згідно відповіді виконкому Козятинської сільської ради Козятинського району Вінницької області від 28.08.2015 №250/02-11, відповідно до запису в земельно-кадастровій книзі в АДРЕСА_2 , за померлою 13.04.2002 ОСОБА_6 рахувалась земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею, 0,15 га (а.с.37 т.1).

Рішенням Козятинської сільської ради Козятинського району Вінницької області №13-12-06 від 17.05.2013 12 сесії 6 скликання Онофрійчук С .В. надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,15 га, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 46 т. 1).

На підставі зазначеного рішення сільської ради Вінницькою регіональною Філією ДП «Центр державного земельного кадастру» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1284 га, що знаходиться в АДРЕСА_2 ( а.с.42-52 т.1).

Рішенням державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Козятинському районі Дворської Н.А №РВ-015 від 10.09.2015 ОСОБА_2 відмовлено у внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру у зв`язку з невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме перегин з ділянкою :01:001:1386, яка значиться зареєстрованою за відповідачем ОСОБА_1 , площа співпадає на 1,4332%, а також знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини та рекомендовано погодити межі з ОСОБА_1 (а.с.40 т.1).

Суд першої інстанції задовольняючи позов прийшов до висновку, що позивач, успадкувавши будинок разом з господарськими спорудами, мала право на користування земельною ділянкою, яка рахувалась за спадкодавцем, а відтак мала право на оформлення земельної ділянки у власність. Однак, після виготовлення відповідної технічної документації було встановлено, що земельна ділянка відповідача накладається на її земельну ділянку, чим порушуються права користувача земельної ділянки, і цей факт підтверджується доказами у справі, зокрема висновком судової експертизи. А тому державна реєстрація земельної ділянки відповідача повинна бути визнана недійсною, а реєстрація права на цю земельну ділянку за відповідачем та видача відповідачу свідоцтва про право власності на земельну ділянку є незаконними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд, встановивши порушення вимог нормативних актів при сформуванні та державної реєстрації земельної ділянки відповідача, не дослідив питання чи порушені права позивача, що було підставою для звернення з позовом до суду.

Під час розгляду апеляційної скарги позивач, на запитання представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, надала відповідь, що до моменту виготовлення технічної документації на земельну ділянку позивача, спору між ОСОБА_2 (з одного боку), та ОСОБА_1 і ОСОБА_10 (з іншого боку) з приводу межі їхніх земельних ділянок не було. Спір виник після виготовлення відповідної документації.

Після виготовлення позивачем технічної документації позивачу було відмовлено у внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Відмова була мотивована невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме перегин з ділянкою :01:001:1386, яка значиться зареєстрованою за відповідачем ОСОБА_1 , а також знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Апеляційний судом досліджувалась технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. ОСОБА_1 і саме ця земельна ділянка межує з земельною ділянкою позивача.

Було встановлено, що серед документів, які складають вказану технічну документацію, є Протокол встановлення та закріплення меж земельної ділянки за 2013 рік. Відповідно до даного протоколу межі земельної ділянки закріпленні металевими кілками і проходять по існуючій межі. В протоколі вказано, що суміжними землевласниками ніяких претензій при встановленні меж не заявлено і спірні питання відсутні.

В кінці протоколу містяться підписи суміжних землевласників, серед яких є підпис ОСОБА_2 , що підтверджує згоду з тим, що зазначено в протоколі.

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 з приводу свого підпису надала пояснення, які суперечать одні одним: спочатку заперечила свій підпис, вказавши, що він виконаний не нею, а потім вказала, що її, шляхом тиску на неї змусили підписати протокол.

Враховуючи суперечливість пояснень з приводу її підпису в протоколі та те, що позивач, в силу ст. 81 ЦПК України, не довела жодного з цих тверджень, апеляційний суд не бере їх до уваги.

Також встановлено, що відповідно до плану земельної ділянки з будівлями та спорудами на ній (Т.1 зворот а.с. 34), спірна межа розташована на певній відстані від задньої стіни сараю «Б» та гаражу «В», а взявши до уваги масштаб збільшення зображень на кресленнях (плану) М:1:500 (1 см на плані = 500 см на місцевості), межа земельної ділянки позивача віддалена від задніх стін вказаних споруд на відстані 1,5 м (3 мм на плані = 1500 мм на місцевості).

Саме відсутністю одного метра земельної ділянки від задньої стіни вказаних споруд, необхідного для обслуговування цих споруд, обумовлювалась помилка організації, яка проводила обміри при складанні технічної документації щодо землі відповідача.

І, як зазначено в позові, ОСОБА_1 не погоджується з тим, щоб відступити 1 метр від господарських будівель, що фактично і є суттю спору.

Крім того, що межа знаходилась від задньої стіни споруд на відстані півтора метра, було встановлено, і підтверджено особистими поясненнями ОСОБА_2 при розгляді апеляційної скарги, загальна площа гаражу та сараю була збільшена внаслідок розбудови цих споруд.

Так, відповідно до характеристики будинку, господарських споруд (Т.1а.с.35), що належить ОСОБА_2 станом на 2006 рік (до їх розбудови) площа сараю становила 35,7 кв.м., а площа гаражу 14.0 кв.м, а в загальному їх площа становила 49,7 кв.м.

Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, який виготовлявся як один із документів для технічної документації на замовлення ОСОБА_2 в 2013 році, загальна площа сараю з гаражем збільшилась, і склала 0,0061 га, що становить 61 кв.м.

Про розбудову ОСОБА_2 існуючого гаражу та сараю, внаслідок чого позивач себе обмежила в користуванні земельною ділянкою, згадувала в своїх поясненнях ОСОБА_1 . Позивач не спростувала вказаних обставин.

Під час розгляду справи судом була призначена судова земельно-технічна експертиза, у висновку якої міститься фото (додаток № 5)(а.с.52-53 т.3) з зображенням загального вигляду сараю «Б» та гаражу «В» ОСОБА_2 , та проходження спірної межі.

Проаналізувавши зображення на фото, колегія суддів прийшла до висновку, що спірна межа проходить по межі, яка існувала до виготовлення технічної документації сторонами (наявність дерев`яного паркану та металевої сітки між земельними ділянками), і з приводу якої у сторін не було спору.

Задня стінка гаражу та сараю є суцільною, розташована паралельно спірній межі, а внаслідок збільшення загальної площі сараю та гаражу після їх розбудови, відстань між задньою стіною гаражу та сараю та спірною межею зменшилась, і становить менше одного метра.

Слід відмітити, що при проведенні вищезгаданої судової земельно-технічної експертизи, експерт досліджував Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. ОСОБА_1 та Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. ОСОБА_2 .

Фактично експерт вказав на недоліки при складанні технічної документації на замовлення ОСОБА_1 , і взагалі не піддав аналізу технічну документацію ОСОБА_2 .

Дослідивши документи двох вказаних технічних документацій, апеляційний суд вважає за потрібне наголосити і на недоліках технічної документації із землеустрою на замовлення ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.ст. 22, 29, 55 Закону України «Про землеустрій», п. 2.8 «Інструкції про встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками», технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, включає крім інших документів, і копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку.

Серед документів технічної документації ОСОБА_2 відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував, право користування земельною ділянкою ОСОБА_6 (спадкодавець), в якому повинно бути зазначено інформацію про надану земельну ділянку, зокрема її розташування та площа. Такими документами можуть бути рішення сільської ради, яким сільська рада надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або рішення про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (для виділення земельної ділянки в користування), якщо земельна ділянка надавалась ОСОБА_6 під час дії норм Земельного кодексу України в редакції 2001 року (або інший документ, якщо земельна ділянка надавалась під час дії ЗК УРСР).

ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , в позові зазначила лише те, що за спадкодавцем рахувалась земельна ділянка площею 0,15 га. Ця інформація була взята з відповіді від 28.08.2015, наданої Козятинською сільською радою Козятинського району Вінницької області на запит адвоката, який представляв інтереси ОСОБА_2 при зверненні до суду в жовтні 2015 року, так і в судових засіданнях.

У згаданій відповіді лише вказується про запис в земельно-кадастровій книзі про те, що за покійною ОСОБА_6 рахувалась земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га, якою, на момент звернення адвоката з запитом, користувалась ОСОБА_2 . При цьому посилання на відповідне рішення сільської ради з цього приводу відсутнє.

І навпаки, у згаданій відповіді сільської ради є посилання на рішення Козятинської сільської ради від 05.11.1993 «Про приватизацію земельної ділянки» на покійну ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_3 , що є адресою земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

При виготовленні технічної документації землеустрою ОСОБА_2 , організація, яка виготовляла її, не мала в розпорядженні (і не могла мати в 2013 році) згаданої відповіді сільської ради за 2015 рік.

Серед документів технічної документації в наявності лише рішення сільської ради, яким остання надала дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Крім того, в Протоколі погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 10 червня 2013 року складеним представником Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК» (а.с.50 т.1) при виготовленні технічної документації землеустрою на замовлення ОСОБА_2 , відсутній підпис суміжного землекористувача - ОСОБА_1 , а відтак, не було погоджено межі земельної ділянки.

Суд звертає увагу, що самі межі земельної ділянки відповідно до цього Протоколу проходять по кутах повороту земельної ділянки, в не по існуючій межі, як було встановлено при встановлені меж в процесі складання технічної документації на замовлення ОСОБА_1 .

При проведенні судової земельно-технічної експертизи, експертом не було встановлено переміщення ОСОБА_1 межових знаків, які були встановленні в присутності ОСОБА_2 та були погодженні з нею.

Суд першої інстанції в основу рішення поклав висновок експерта по згаданій судовій експертизі, однак, колегія суддів критично відноситься до висновку, оскільки експертиза була проведена однобічно, без врахування та аналізу інших обставин справи, які існували і були встановленні апеляційним судом і описані вище.

Експерт зробивши висновок про те, що Технічна документація ОСОБА_1 за складом, змістом та правилами оформлення не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам, не пояснив у висновку, наскільки суттєві ці недоліки технічної документації і як вони зачіпають права позивача.

Фактично експерт вказав на недоліки технічної документації ОСОБА_1 , яка надала правовстановлюючі документи на землю, і не піддав аналізу недолікам технічну документацію ОСОБА_2 , у якої відсутні правовстановлюючі документи на землю. Крім того, експерт не взяв до уваги, що межа, до складання технічної документації, існувала, і спору з приводу її не було.

Колегія суддів вважає, що висновок експерта є помилковим, оскільки був зроблений без врахування всіх обставин справи, а недоліки вказані експертом не вплинули на права та інтереси позивача, а тому апеляційний суд не бере його до уваги як доказ.

Крім цього, в матеріалах справи, серед документів технічної документації ОСОБА_2 , є Акт обстеження меж земельної ділянки, який складений 17.09.2013 головним архітектором Козятинської РДА, начальником управління Держземагенства у Козятинському районі та сільським головою, в присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в якому засвідчується спір між сусідами за межу.

В пункті 2 цього Акту розкрито суть спору: «при обмірах земельної ділянки не дотримано норм ДБН (від сусідської будівлі потрібно було відступити 1 метр для обслуговування будівлі) тому і виникла накладка земельних ділянок».

Отже, накладка земельних ділянок виникла з причини не відступлення одного метра при здійсненні вимірів. Апеляційний суд вважає, що саме дії ОСОБА_2 , силами якої було здійснено розбудову сараю та гаражу, внаслідок чого збільшилась їх площа в сторону спірної межі, призвели до виникнення даного спору, а відтак, дії ОСОБА_1 з виготовлення технічної документації та оформлення права власності на землю не порушують прав та інтересів ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду з позовом.

Колегія суддів, встановивши, що права та інтереси ОСОБА_2 відповідачем не порушувались, прийшла до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав недоведеності позивачем порушення її прав та інтересів.

При розгляді апеляційної скарги встановлено, що в травні 2014 року ОСОБА_2 зверталась з позовом до суду, в якому відповідачем була ОСОБА_1 , з вимогами визнання недійсним протоколу встановлення та закріплення меж земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 частково задоволенні, та зобов`язано Управління Держземагенства у Козятинському районі скасувати державну реєстрацію земельної ділянки ОСОБА_1 та внести відповідний запис щодо меж земельної ділянки із земельною ділянкою ОСОБА_2 . У задоволенні решти вимог позову відмовлено (а.с.100-101 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 09.02.2015 згадане рішення суду від 12.12.2014 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасовано, і в цій частині відмовлено в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.102-104 т.1).

Ухвалою ВССУ від 03.06.2015 рішення апеляційного суду Вінницької області від 09.02.2015 залишено без змін (а.с. 106-107 т.1).

В даному випадку, на думку колегії суддів, 08.10.2015 ОСОБА_2 повторно звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 з видозміненими вимогами (про визнання недійною державну реєстрацію земельної ділянки ОСОБА_1 ) з метою повторного перегляду справи для отримання бажаного результату.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, яка вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Підсумовуючи все вищезазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду, обставинам справи.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, понесені нею та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 192,40 грн слід стягнути з ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 лютого 2019 року та додаткове рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення у справі.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Головного Управління держгеокадастру у Вінницькій області, Козятинської райдержадміністрації Вінницької області, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: Козятинська сільська рада Козятинського району Вінницької області, ОСОБА_4 , про визнання недійсною державної реєстрації земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_2 ) 2 192 (дві тисячі сто дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2019 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

В.С. Марчук