ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7285/19 Справа № 214/8306/18 Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання -Чубіна А.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Дніпрометробуд»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняв порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Дніпрометробуд» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року, ухваленого суддею Черновою Н.В. у місті Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Дніпрометробуд» (надалі - АТ «Дніпрометробуд» ) про стягнення моральної шкоди завданої смертю особи.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що є сином ОСОБА_2 , з яким 08 червня 1987 року під час виконання посадових обов`язків прохідника УС «Мінськметробуд» правонаступником якого є відповідач АТ «Дніпрометробуд», стався нещасний випадок, в результаті якого, ним отримано травми не сумісні з життям. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Висновком МСЕК від 28 жовтня 2016 року встановлено причинний зв`язок смерті потерпілого з наслідками нещасного випадку на виробництві. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що він втратив батька, залишився без його турботи, любові та підтримки, просив суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 384200, 00 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Дніпрометробуд» на користь ОСОБА_1 150000 грн. моральної шкоди у звязку зі смертю батька. Стягнуто з АТ «Дніпрометробуд» на користь держави судовий збір в сумі 1498,38 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача АТ «Дніпрометробуд» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач АТ «Дніпрометробуд» не є правонаступником УС «Мінськметробуд», який ліквідовано без правонаступництва. Вважає, що нещасний випадок стався із потерпілим ОСОБА_2 у 1987 році, тому й компенсавати моральну шкоду має самеУС «Мінськметробуд».

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гузєв І.Г., просив апеляційну скаргу АТ «Дніпрометробуд» залишити без задоволення, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , відповідно свідоцтва про народження від 25.06.1987 року є сином ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 працював прохідником УС «Мінськметробуд» тунельного загону №26. Під час виконання трудових обов`язків 8 червня 1987 року при розробці ґрунту внаслідок обрушення ґрунту з верхньої частини груди забою, із ним стався нещасний випадок. В ході нещасного випадку ОСОБА_2 отримав травми хребта з пошкодженням спинного мозку. Внаслідок вказаних травм ОСОБА_2 встановлено 100% втрати працездатності безстроково та І групу інвалідності. Причиною нещасного випадку, згідно з п. 15 акту Форми Н-1, встановлено : порушення проекту виробничих робіт; недостатній контроль за дотриманням проекту виробничих робіт і паспорту кріплення при проходці лівого перегінного тунелю зі сторони гірничого майстра дільниці №1.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.03.2016 року.

Висновком МСЕК від 28 жовтня 2016 року серія АА №0000163 встановлено причинний зв`язок смерті потерпілого ОСОБА_2 з наслідками нещасного випадку на виробництві від 8 червня 1987 року.

Як видно з тексту постанови № 3і від 08.09.2001 року відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділенням виконавчої дирекції ФССНВ прийнято рішення щодо продовження раніше призначеної страхової виплати ОСОБА_2 , який отримав ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 08.06.1987 року за час роботи на ВАТ «Дніпрометробуд», в графі повна назва страхувальника, що спричинив шкоду зазначено ВАТ «Дніпрометробуд».

Згідно акту № 68.8 приймання передачі особових справ потерпілих на виробництві від 10.07.2001 року особову справу на ім`я ОСОБА_2 передано до відділення виконавчої дирекції ФССНВ від відкритого акціонерного товариства «Дніпрометробуд».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що смерть ОСОБА_2 знаходиться у причинному зв`язку із нещасним випадком, що стався із ним на підприємстві УС «Мінськметробуд», правонаступником якого є відповідач, обґрунтовано поклав обов`язок відшкодувати спричинену смертю батька моральну шкоду позивачу.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції вважає їх законними, обґрунтованими, постановленими на об`єктивному дослідженні наявних у матеріалах справи доказах.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 цієї норми).

За ст. 1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право Позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку з втратою батька, завдає позивачу душевних та психологічних страждань, позивач позбавлений можливості спілкуватись з рідною, близькою людиною, що тягне за собою порушення його нормальних життєвих зв`язків та докладення з його боку додаткових зусиль для організації свого життя. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Доводи апеляційної скарги щодо визначеного судом першої інстанції розміру компенсації моральної шкоди відсутні.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено з урахуванням положення пункту дев`ятого Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Розмір моральної шкоди позивачу визначено з урахуванням конкретних обставин справи, тяжкість перенесеного позивачем страждання через втрату батька.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності доказів заподіяння позивачеві моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв`язку із смертю сина доведений матеріалами справи. Позивач внаслідок втрати сина переживає нервові потрясіння пов`язані з його смертю та з втратою його турботи і підтримки, який загинув у молодому віці.

За змістом статті 12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 466 ЦК УРСР в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів, належних з неї в зв`язку з заподіянням каліцтва покладається на правонаступників.

Згідно ст. 37 ЦК УРСР при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Тобто, на момент передачі до складу ПБО «Дніпрометробуд» 26 тунельного загону УБ «Мінськметробуд» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої.

Відповідно до п. 32 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків затверджених Постановою КМУ від 23 червня 1993 р. N 472 (яка регулювала правовідносини в сфері відшкодування шкоди завданої каліцтвом на виробництві в період з 1993 року по 2001 рік), при ліквідації або реорганізації підприємства відшкодування шкоди, компенсація всіх видів витрат проводиться правонаступником.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність прийняття відповідачемАТ «Дніпрометробуд» в порядку правонаступництва обов`язку відшкодувати шкоду ОСОБА_2 , як працівнику якому завдано шкоду ушкодженням здоров`я під час нещасного випадку 08.06.1987 року, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків УС «Мінськметробуд» .

За змістом постанови № 3і від 08.09.2001 року, акт прийому-передачі № 68.8, довідку від 01.07.2001 року про розмір втраченого заробітку, витрат на медична та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого згідно яких вбачається, що ВАТ «Дніпрометробуд» визначено, як страхувальника, що спричинив шкоду ОСОБА_2 , особову справу потерпілого ОСОБА_2 передано до органу ФССНВ уповноваженими особами ВАТ «Дніпрометробуд», наказу Міністерства транспортного будівництва СРСР № 160-ор від 05.10.1988 року ПБО «Дніпрометробуд», правонаступником якого є відповідач, вимоги законодавства, які регулювали відносини в сфері відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю працівника починаючи з моменту настання нещасного випадку з ОСОБА_2 ,

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.

З огляду на встановлені фактичні обставини та сукупність досліджених колегією суддів доказів, матеріалами справи доведено правонаступництво відповідачем АТ «Дніпрометробуд» усіх обов`язків щодо компенсації моральної шкоди спричиненої УС «Мінськметробуд». Саме зберігання та в подальшому передача особової справи потерпілого ОСОБА_2 до ВВДФССНВ, виплата щомісячних платежів потерплому через втрату працездатності доводить правонаступництво.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в спростування правонаступництва.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди сину загиблого, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367,374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпрометробуд» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: