УХВАЛА

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 161/7003/17

провадження № 61-5793ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (далі - ПАТ «Волиньгаз») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 20 листопада 2015 року її було звільнено з роботи з ПАТ «Волиньгаз» за власним бажанням у зв`язку з недотриманням роботодавцем законодавства про працю та умов трудового договору на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). 25 листопада 2015 року з нею було проведено частковий розрахунок при звільненні та виплачено компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 5 217,21 грн.

30 березня 2017 року з позивачем проведено повний розрахунок. Посилаючись на те, що їй не своєчасно було виплачено вихідну допомогу та грошові кошти у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, ОСОБА_1 просила стягнути з ПАТ «Волиньгаз» на її користь 277 587,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 листопада 2015 року по

30 березня 2017 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Вирішено стягнуто з ПАТ «Волиньгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 277 587,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 22 вересня 2017 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року рішення Апеляційного суду Волинської області від 22 вересня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Волинського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вирішено стягнуто з ПАТ «Волиньгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 60 000,00 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

16 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Волинського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Заявник просила визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що постанову Волинського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року отримала 01 березня 2019 року, на підтвердження указаного надано оригінал конверту апеляційного суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Волинським апеляційним судом прийнято постанову 13 лютого 2019 року, вручено заявнику 01 березня 2019 року, тому останній день строку на касаційне оскарження припадав на 01 квітня 2019 року.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною другою статті 390 ЦПК України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Враховуючи те, що скаргу подано 16 березня 2019 року тобто протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, суд дійшов висновку, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України, а клопотання заявника про поновлення строку - задоволенню.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Частиною другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 1 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, врахував висновки постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року та перевірив розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

При вирішенні даного спору, апеляційний суд врахував встановлену судовими рішеннями вину підприємства при звільненні позивача щодо невиплати їй вчасно усіх належних коштів, наявність судового рішення про задоволення вимог щодо часткового стягнення вихідної допомоги та інших сум, здійснення роботодавцем 30 березня 2017 року повного розрахунку з позивачем на загальну суму 59 068,78 грн, сплату згідно з рішенням суду 3 304,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 7 435,00 грн оплати днів тимчасової непрацездатності, а також нетривалий строк затримки таких розрахунків після остаточного вирішення спору щодо їх розмірів, тому дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Ураховуючи, що вимоги позивача щодо розміру належних їй при звільненні сум судом задоволено частково, із застосуванням принципу розумності, співмірності та пропорційності, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні до суми 60 000,00 грн, виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати позивача.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування апеляційним судом норми процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Волинського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є.Червинська