ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2263/19 Справа № 196/182/18 Суддя у 1-й інстанції - Зубій А. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 05 липня 2014 року з ОСОБА_1 було укладено договір б/н, за яким вона отримала кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік з суми залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3. та п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначає, що в цьому випадку сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, якою визначений порядок і умови укладення договору приєднання. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У порушення норм ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31 грудня 2017 року ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 16397,74 гривень, яка складається з наступного: 384,15 гривень - заборгованість за кредитом; 11556,57 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 гривень заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень (штраф) фіксована частина; 757,03 гривень (штраф) процентна складова. Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 зазначену вище заборгованість на користь ПАТ КБ «Приват Банк» та судові витрати (а.с.1-3).

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено (а.с. 120-122).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суд 1 інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 126-128).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду із даним позовом, оскільки останній платіж по кредитному договору відповідачем було здійснено 10.01.2015 року, та з того часу відповідачем не здійснено жодного платежу, а відповідач звернувся до суду з позовом лише 16.02.2018 року, про застосування якої було заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Однак, з вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія судів не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, 05.07.2014 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Так, згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку.

Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Згідно до п.2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг» банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку». Які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Пунктом 1.1.3.2.3 умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах , зазначених в п. 1.1.3.1.9 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по картрахункам.

Відповідно до п. 1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил або «Тарифів Банку». Які викладені на банківському сайті позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови до договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певні послуги, а інша сплатити вартість отриманих послуг.

Крім того, згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином.

Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 256, 257, 258, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, а відповідачка в порушення умов договору належним чином не виконувала свої зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 31 грудня 2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 16397,74 гривень, яка складається з наступного: 384,15 гривень - заборгованість за кредитом; 11556,57 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 гривень заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень (штраф) фіксована частина; 757,03 гривень (штраф) процентна складова.

Дійшовши висновку щодо спливу позовної давності, суд 1 інстанції застосував положення ст. ст. 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України та відмовив у задоволенні позову.

Так, суд зазначає, що останній платіж по кредитному договору відповідачем було здійснено 10.01.2015 року, та з того часу відповідачем не здійснено жодного платежу. З позовом банк звернувся до суду лише 16.02.2018 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої просила відповідачка.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, у відповідачки існує заборгованість по тілу кредиту у розмірі 384,13 грн.

Згідно довідки ПАТ КБ "ПриватБанк", ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору б/н від 05.07.2014 року отримала картку НОМЕР_1 з терміном дії до 07.2017 року (а.с.а.с.76,89).

Відповідно до розрахунку, відповідач користувалася наданим їй кредитним лімітом по картковому рахунку. Останнє поповнення карткового рахунку відбулося 10.01.2015 року та на час цієї операції у ОСОБА_1 не існувало простроченої заборгованості. Сума заборгованості у розмірі 384,13 грн. виникла у боржника 30.09.2015 року в наслідок невиконання своїх зобов`язань за договором (а.с.4).

Суд 1 інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшовши помилкового висновку щодо застосування положення ст. ст. 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України, та відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов`язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене та конкретні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позичальник повинен відповідати за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Однак, вирішуючи позовні вимоги банку про стягнення з відповідача нарахованої суми пені, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.07.2011 року в сумі 13 197, 73 грн., яка складається з наступного: 384,13 грн. - заборгованість за кредитом; 11 556,57 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 757,03 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 4 405,00 грн. (в суді 1 інстанції - 1762,00 грн. та в судді апеляційної інстанції 2643,00 грн.) (а.с.а.с.37,129).

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.07.2011 року в сумі 13 197, 73 грн., яка складається з наступного: 384,13 грн. - заборгованість за кредитом; 11 556,57 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 757,03 грн. - штраф (процентна складова).

В іншій частині позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 4 405,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: