Номер провадження: 22-ц/813/6238/19
Номер справи місцевого суду: 521/7386/17
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення процентів за договором позики, індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми, на?заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Михайлюка О.А. 24 липня 2017 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення процентів за договором позики, індексу інфляції та трьох?вівідсотків з простроченої суми, посилаючись на те, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2006 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був стягнутий борг, три відсотки річних від простроченої суми та проценти на рівні облікової ставки НБУ за договором позики. Однак, вказане рішення суду відповідачем ОСОБА_1 не виконане.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 01 жовтня 2014 року у виконавчому провадженні № 41620297 з примусового виконання вищевказаного рішення, замінено стягувача ОСОБА_4 її правонаступником ОСОБА_2 .

Оскільки відповідач рішення суду не виконував, позивачі просили суд стягнути з нього на їх користь проценти за договором позики, індекс інфляції та три відсотки річних з простроченої суми.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 19 276,02 гривень - проценти за позикою; 67 259,35 гривень інфляційних витрат; 4012,02 гривень три відсотка річних з простроченої суми, а всього 90 547 гривень 39 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 819,01 гривень - проценти за позикою; 16 814,84 гривень інфляційних витрат; 1003,01 гривень три відсотка річних з простроченої суми, а всього 22 636 гривень 86 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 640,00 гривень в рахунок сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що відповідачі навмисно ухиляються від виконання судового рішення та отримання від апелянта коштів на погашення боргу. Вказане, на думку ОСОБА_1 , підтверджується вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року у справі №1кп/509/255/14.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2000 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 та ОСОБА_7 отримали від ОСОБА_6 суму позики в розмірі 20 000,00 доларів США.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2006 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 був стягнутий борг у сумі 69 116, 99 гривень, на користь ОСОБА_9 - борг у розмірі 138 233, 32 гривень, на користь ОСОБА_3 - борг у розмірі 50 624, 85 гривень, рішення суду набрало законної сили.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 01 жовтня 2014 року у виконавчому провадженні з примусового виконання вищевказаного рішення замінено стягувача ОСОБА_4 її правонаступником ОСОБА_2 .

На час розгляду справи судом першої інстанції, рішення суду виконано не було.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму інфляційних та трьох процентів річних за час прострочення у загальному розмірі 99 639, 95 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму інфляційних та трьох процентів річних за час прострочення у загальному розмірі 24 909, 99 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів позики недійсними відмовлено.

Крім того, 13 жовтня 2015 року та 27 жовтня 2016 року Малиновським районним судом міста Одеси були розглянуті аналогічні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_10 .

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася на банківський рахунок, або в момент реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із ч. 1 ст. 48 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму позики, якщо інше не встановлено договором, або законом. У разі відсутності іншою домовленості сторін проценти виплачуються до дня повернення позики.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - плата неустойки.

Відповідно до ст. 612 ч. 1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновокм суду першої інстанції, що вимоги позивачів є обґрунтованими, розмір процентів за позикою, три відсотки річних та встановлений індекс інфляції, нарахований на прострочену суму боргу, підтверджується наданим розрахунком, обгрунтованість якого не спростована відповідачем по справі.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідачі навмисно ухиляються від виконання судового рішення та отримання від апелянта коштів на погашення боргу у запропонований останнім спосіб, оскільки вказане не є предметом розгляду даної справи та не спростовує той факт, що ОСОБА_1 протягом тривалого строку - з 2006 року, не виконується рішення Приморського районного суду міста Одеси про стягнення з нього суми боргу на користь позивачів, що призвело до порушення їх законних прав та інтересів.

Крім того, безпідставним є посилання ОСОБА_1 , в якості обґрунтування вимог апеляційної скарги, на судове рішення, постановлене Овідіопольським районним судом Одеської області від 29 квітня 2015 року у справі №1кп/509/255/14.

Так, вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року у справі №1кп/509/255/14, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2018 року, було визнано апелянта невинним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Колегія суддів вважає, що наявність вказаного судового рішення не має правового значення для вирішення даної цивільної справи, оскільки не впливає на передбачений законодавством обов`язок ОСОБА_1 щодо виконання рішення суду, та не звільнює апелянта від його виконання.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе