Справа № 461/4672/15-ц
Провадження № 6/461/90/19
УХВАЛА

15.05.2019 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю:

секретаря Сидорак М.А.,

при розгляді цивільної справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», заінтересовані особи ПАТ «Енергобанк», ОСОБА_1 , Галицький ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області про заміну сторони виконавчого провадження, -

встановив:

13.05.2019 р. до Галицького районного суду м. Львова надійшла заява ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», заінтересовані особи ПАТ «Енергобанк», ОСОБА_1 , Галицький ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області, в якій просить замінити сторону виконавчого провадження ПАТ «Енергобанк» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» з виконання рішення суду у справі №461/4672/15-ц.

Автоматизованою системою документообігу суду 13.05.2019 р. визначено головуючого по справі суддю Радченка В.Є., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.05.2019 р.

Суддя Радченко В.Є. заявив самовідвід з метою уникнення сумнівів в об`єктивності та неупередженості у зв`язку з наступними обставинами.

В провадженні судді Радченка В.Є. перебувала цивільна справа №461/4672/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ЕнергоБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. У справі 10.06.2015 року винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ЕнергоБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 74378,89 гривень, яка складається з наступного: 50887,85 грн. заборгованості за кредитом; 23491,04 гривень заборгованості за нарахованими доходами.

17.09.2018 року ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду із заявою, в якій просило замінити стягувача ПАТ «Енергобанк» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчому листі №461/4672/15-ц.

Ухвалою суду від 18.04.2019 року у задоволенні вказаної заяви від 17.09.2018 року відмовлено.

Тобто, предметом вивчення судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження від 17.09.2018 року та від 13.05.2019 року є однорідні охоронювані законом правовідносини. Суд вже досліджував обставини, які описані у вказаній заяві, та вже висловив по ним свою думку. Тому при розгляді даної справи у суду вже сформована позиція, яка може вплинути на прийняття судового рішення у даному провадженні.

Відповідно до ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Відповідно до ст.9 Конституції України, ст.2 ЦПК України та ст.17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» до даних правовідносин також можна застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.6), в якій закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Наявність безсторонності визначається у тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у учасників процесу у його безсторонності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен заявляти самовідвід.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що з метою уникнення сумніву в об`єктивності та неупередженості судді питання про його самовідвід може бути вирішено до відкриття провадження у справі, якщо із матеріалів справи, що передана судді-доповідачу, убачається наявність підстав для самовідводу, передбачених статями 20, 21 ЦПК України.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд повинен бути «встановленим законом».

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино»). Термін «закон», про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу судді (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії»).

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи «Цанд проти Австрії», заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та «Россі проти Франції», заява № 11879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією ООН від 27.07.2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказує, що справедливим в розумінні ст. 6 Конвенції може вважатись тільки такий суд, який діє незалежно від будь-яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто при абсолютній відсутності обставин, які можуть викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

У справі Деблет проти Бельгії Європейський суд вказав, що не можна вважати неупередженим суддю, якщо суддя раніше мав можливість ознайомитись зі справою, її учасниками, скласти свою думку ще до того, як розпочався даний судовий розгляд.

Враховуючи вищенаведене вважаю за необхідне заяву про самовідвід задовольнити.

Керуючись ст.ст.36, 40, 258-261 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву судді Радченка Віталія Євгеновича про самовідвід - задовольнити.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: Радченко В.Є.