Справа № 331/3684/18
Провадження № 2/331/106/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

за участю секретаря Андрієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі: Запорізької міської ради, Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод», третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. про визнання права власності, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод», третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 жовтня 2000 року Запорізький електровозоремонтний завод видав свідоцтво № 943 про право власності на житло, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Зазначене свідоцтво було зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 07 грудня 2000 р. за реєстровим № 189/34882.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3 . Після її смерті спадкоємцем першої черги був Позивач 1 - ОСОБА_1 , як чоловік померлої.

В подальшому, правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 , а саме свідоцтво НОМЕР_1 про право власності на житло видане 13 жовтня 2000 року Запорізьким електровозоремонтним заводом були втрачені.

Позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Приватного акціонерного риства «Запорізького електровозоремонтного заводу», який є правонаступником Запорізького електровозоремонтного заводу, з приводу повторного отримання дублікату правстановлюючого документу, проте отримали відповідь про відмову у видачі дублікату.

Згідно відповіді Приватного акціонерного товариства «Запорізького тровозоремонтного заводу» від 03.05.2018 рок за № 3500 останній повідомив, що на теперішній час немає можливості видати Позивачам дублікат свідоцтва про право власності на житло у зв`язку із тим, що відбулася реформа стосовно Запорізького Бюро технічної інвентаризації, а також, тому що один з власників, а саме ОСОБА_3 померла, а також на підприємстві вже не існує Бюро приватизації, тобто органу який поважений на видачу дубліката свідоцтва про право власності на житло.

Таким чином, Позивачі не мають можливості отримати дублікат правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_1 , а саме свідодцтва № АДРЕСА_2 про право власності на житло видане 13 жовтня 2000 року Запорізьким елктровозоремонтним заводом. Відсутність правовстановлюючого документу заважає позивачам, як законним власникам, в повній мірі розпоряджатися своїм майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року, після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа 17/2018, у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. Оскільки заповіту за життя - ОСОБА_3 не склала, то спадкування відбувалося за законом.

Після смерті ОСОБА_3 спадкова маса складалася з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої є її чоловік - Позивач 1 - ОСОБА_1 , який і звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої дружини - ОСОБА_3 .

Оскільки, ОСОБА_1 проживав (був зареєстрований) на момент смерті разом із спадкодкодавицєю, а інші спадкоємці не звернулися із заявами про прийняття спадщини, то позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину після померлої дружини ОСОБА_3 .

Нотаріусом на прийомі було роз`яснено весь перелік документів, які необхідно подати нотаріусу для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , серед інших документів нотаріус зазначив оригінал свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло видане 13 жовтня 2000 року Запорізьким електровозоремонтним заводом, тобто оригінал правовстановлюючого документу. Однак, у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ.

23 травня 2018 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. винесла постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, відповідно до якої відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини - ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що не надані документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії.

Додатково нотаріус пояснила, що відсутність оригіналу правовстановлюючого документу є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину) та запропонувала ОСОБА_1 звернутися до суду для вирішення цього питання в судовому порядку.

Отже, іншого шляху оформити спадщину на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 рок дружини - ОСОБА_3 , аніж в судового порядку у ОСОБА_1 немає.

Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє Позивача -1 можливості здійснювати права власника та порушує ч. 1 ст. 317 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України.

В іншому випадку, аніж як через суд позивачі, не мають можливості відновити правовстановлюючий документ на квартиру, оскільки оригінал його втрачений, а у видачі дублікату відмовлено. Крім цього Позивач-1 не має можливості оформити спадщину внаслідок відсутності в нього оригіналу правовстановлюючого документу.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 . дружини ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (стара АДРЕСА_3 у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло видане 13 жовтня 2000 року Запорізьким електровозоремонтним заводом, зареєстрованого в ОП ЗМБТІ за реєстровим № 189/34882; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (стара АДРЕСА_3 у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло видане 13 жовтня 2000 року Запорізьким електровозоремонтним заводом, зареєстрованого в ОП ЗМБТІ за реєстровим № 189/34882.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 30.07.2018 року на 10 год. 00 хв.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 08.04.2019 року на 15 год. 00 хв.

В судовому засіданні представники позивачів позов підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської наддала суду письмовий відзив в якому зазначено, що на законодавчому рівні питання спадкування врегульоване Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Вказані документи знаходяться в публічному доступі.

Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до обставин та правових підстав, викладених у позовній заяві ОСОБА_1 щодо позовної вимоги про визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року дружини ОСОБА_3 , якими позивач обґрунтовує свою вимогу, документів та доказів, доданих до позовної заяви, вбачається наступне.

Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2000 НОМЕР_1 , виданого Запорізьким електровозоремонтним заводом, квартира за адресою: АДРЕСА_4 на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2000 НОМЕР_1 , зареєстроване Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 07.12.2000, реєстровий № 34882.

Згідно Свідоцтва про смерть від 01.03.2011 серія НОМЕР_4 , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла дружина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилась спадщина на частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частини 1, 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику в справах про спадкування»: «При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно пункту 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено: «При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати обставини, які входять до предмета у зазначеній категорії справ, і які можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.».

Згідно частини 1 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.05.2018 № 130/02- 31, виданої приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Каценельсон Ольгою Валеріївною, позивачу ОСОБА_1 відмовлено нотаріусом у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року дружини - ОСОБА_3 , оскільки не можливо вчинити нотаріальної дії, у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 правовстановлюючого документу на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , яка на праві спільної сумісної власності належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2000 НОМЕР_1 , виданого Запорізьким електровозоремонтним заводом. Спадкова справа приватним нотаріусом заведена 18.05.2018 № 17/2018.

Як зазначають у позовній заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_2 правовстановлюючий документ на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , а саме Свідоцтво про право власності на житло від 13.10.2000 НОМЕР_1 , видане Запорізьким електровозоремонтним заводом було втрачене.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» з питання отримання дублікату Свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2000 НОМЕР_1 , видане Запорізьким електровозоремонтним, проте отримали відмову.

Згідно відповіді ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» від 03.05.2018 № 3500, на теперішній час не можливо видати дублікат Свідоцтва про право власності на житло, у зв`язку відсутністю на підприємстві Бюро приватизації, а також зі смертю одного з співвласників, що приймав участь у приватизації житла. Проте, згідно архівних документів підтвердив, що Свідоцтво про право власності на житло від 13.10.2000 НОМЕР_1 , видане на підставі наказу від 13.10.2000 № 943 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ спадкування»: «Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.».

Цей винятковий спосіб захисту визначений у висновках узагальненої судової практики цивільних справ про спадкування, а саме: пунктом 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ спадкування» визначено: «У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.».

«Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.»

«Тобто, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві.».

Виховуючи викладене, за таких обставин, ознаки статті 1277 Цивільного кодексу України (відумерлість спадщини) відсутні.

Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо позовних вимог про визнання за ними права власності кожному по 1/3 частині квартири за адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, а саме Свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2000 НОМЕР_1 , виданого Запорізьким електровозоремонтним заводом, зареєстрованого в ОП ЗМБТІ за реєстровим № 34882, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги, документів та доказів, доданих до позовної заяви, вбачається наступне.

Вимоги 2, 3 позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 віднесені до компетенції відповідача 2, проте відповідач 1 вважає необхідним відзначити наступне.

Згідно частини 1 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з тексту позовної заяви та згідно документів, доданих до неї, в позасудовому порядку, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 намагалися отримати дублікат Свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2000 НОМЕР_1 , виданого Запорізьким електровозоремонтним заводом, проте враховуючи вимоги законодавства та ситуацію, яка склалась на підприємстві, видача дублікату правовстановлюючого документу за таких обставин є не можливою.

На підтвердження вирішення цього питання у позасудовому порядку, позивачами надана відповідь ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» від 03.05.2018 № 3500, відповідно до якої на теперішній час не можливо видати дублікат Свідоцтва про право власності на житло, у зв`язку відсутністю на підприємстві Бюро приватизації, а також зі смертю одного з співвласників, що приймав участь у приватизації житла. ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» також підтверджено, що згідно архівних документів Свідоцтво про право власності на житло від 13.10.2000 НОМЕР_1 , видане на підставі наказу від 13.10.2000 № 943 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим, відсутність правовстановлюючого документу на квартиру позбавляє позивачів, як законних власників, в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Тому, позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 при розгляді цієї справи ставиться питання щодо підтвердження їх права власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_4 , які належить їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2000 НОМЕР_1 , виданого Запорізьким електровозоремонтним заводом, що наразі втрачене.

Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні представник Запорізької міської ради просила суд постановити рішення на підставі доказів наявних у матеріалах справи на розсуд суду.

Представник відповідача приватного акціонерне товариство «Запорізький електровозоремонтний завод» в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав, що ПРАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» неналежним відповідачем.

Надав суду письмовий відзив в якому зазначено, що відповідно до п. 3.3. листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідач не оспорює право власності позивачів.

Будинок № АДРЕСА_3 був переданий до комунальної власності 26.12.2003 р., що підтверджується копією акту приймання передачі. Приватне акціонерне товариство «Запорізький електровозоремонтний завод» не порушувало жодних прав та інтересів позивачів. У позовній заяві позивачі не зазначають, які права та законні інтереси були порушені відповідачем. Як зазначено у листі відповідача №3500 від 03.05.18. на теперішній час на підприємстві відповідача відсутній орган приватизації (бюро приватизації).

Як свідчать матеріали справи (лист ТОВ «ЗМБТІ» та лист відповідача, які надані позивачами по справі), один з оригіналів свідоцтва № НОМЕР_1 від 13.10.2000 про право власності на житло знаходиться у в ТОВ «ЗМБТІ». Вказаний правовстановлюючий документ або його дублікат може бути використаний при оформлені спадщини.

В матеріалах справи відсутній будь-який документ, який би свідчив, про видання саме Приватним акціонерним товариством «Запорізький електровозоремонтний завод» 13.10.2000 свідоцтва про права власності. Приватне акціонерне товариство «Запорізький електровозоремонтний завод» зареєстроване в органах державної реєстрації 21.04.2001 (копія виписки з ЄДР додається).

Суд заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані докази дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на (нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до п. 37 Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від ізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі місту ст. 1220 ЦК України, після смерті особи відкривається спадщина, тобто до спадкоємців Переходять права і обов`язки особи, яка померла.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може тержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із вдкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом норм глави 84 ЦК України та положень Закону України "Про нотаріат" оформлення спадкових прав та видача правовстановлюючого документа, який посвідчує право на спадщину здійснюється нотаріусами, за виключенням випадків, коли таке право оспорюється чи втрачена можливість отримання свідоцтва про право на спадщину. В цих випадках спори щодо спадкових справ розглядаються судами за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 эо судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва чо право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі мови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24- 5/0/4-13 від 16.05.2013, а саме з п.3.1., «право власності спадкоємця на спадкове майно лягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право горюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Фактичні обставини справи підтверджуються копіями письмових доказів, витвчених та оголошених в судовому засіданні: відповіді ОП ЗМБТІ від 23.03.18 р. № 2891; свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_5 від 13.10.2000 р., відповідно доя кого квартира за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 . ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ; технічного паспорту на квартиру (інвентаризаційна справа № 38358/41698); свідоцтва серії НОМЕР_4 про смерть ОСОБА_4 ; оголошення з газети ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло; відповіді від Запорізького електровозоремонтного заводу від 03.05.2018р.; постанови № 130/02-31 від 23.05.18 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.05.2018 року на ім`я ОСОБА_1 ; свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 .

Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази, суд дійшов висновку про те, що відсутність правовстановлюючого документу на квартиру позбавляє позивачів, як законних власників, в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Тому, позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 законно та обґрунтовано ставиться питання щодо підтвердження їх права власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_4 , які належить їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2000 НОМЕР_1 , виданого Запорізьким електровозоремонтним заводом, що наразі втрачене. В зв`язку з викладеним, позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 4, 11-13, 19, 263, 279, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1276, 1296 ЦК України

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі: Запорізької міської ради, Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод», третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 . дружини ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (стара АДРЕСА_3 у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло видане 13 жовтня 2000 року Запорізьким електровозоремонтним заводом, зареєстрованого в ОП ЗМБТІ за реєстровим № 189/34882.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (стара АДРЕСА_3 у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло видане 13 жовтня 2000 року Запорізьким електровозоремонтним заводом, зареєстрованого в ОП ЗМБТІ за реєстровим № 189/34882.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017р. до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя М.В. Антоненко