Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1850/19
Провадження № 2/711/1120/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних та пені, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних та пені.

В обґрунтування позову вказує, що 01.10.2009 року між нею та і відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір позики, відповідно до якого вона передала відповідачу ОСОБА_3 в якості позики 480240 грн., а останній отримав грошові кошти та зобов`язався їх повернути в строк до 31.12.2009 року. Вказаний факт підтверджується розпискою відповідача ОСОБА_3 від 01.10.2009 року.

Однак вказані зобов`язання відповідач ОСОБА_3 не виконав, борг за Договором позики в сумі 480240 грн. не повернув до даного часу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Починаючи з 01.01.2010 року, тобто з наступного дня після спливу строку повернення боргу, відповідач є таким, що прострочив виконання із сумою боргу 480240 грн., а тому на підставі ст. 625 ЦК України та відповідно до п. 7 Договору має спалити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми.

Також вказує, що відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та п. 8 Договору відповідач має сплатити пеню, в сумі 1129557 грн. 38 коп.

А тому, просить суд, стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь борг за Договором позики від 01.10.2009 року в загальній сумі 3840618 грн. 81 коп., з яких: сума боргу 480240 грн., інфляційні втрати 912069 грн. 43 коп., 30% річних 1318752 грн. 60 коп., пеня 1129557 грн. 38 коп.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.03.2019 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.

В судових засіданнях 02.08.2019 року та 02.10.2019 року представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Постригань Т.Л. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за Договором позики від 01.10.2009 року в сумі 480240 грн., інфляційні в сумі 912069 грн. 43 коп., 30% річних в сумі 1318752 грн. 60 коп., пеню в сумі 1129557 грн. 38 коп.

В судовому засіданні 02.08.2019 року відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Також пояснив, що він дійсно 01.10.2009 року взяв у позивачки ОСОБА_2 в борг 480240 грн. та зобов`язався їх повернути в строк до 31.12.2009 року на умовах визначних Договором, однак свій обов`язок не виконав. Повністю погодився із нарахуванням на суму боргу інфляційних, 30% річних та пені.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_4 , пояснення відповідача ОСОБА_3 , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 01.10.2009 року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір позики, відповідно до умов якого позивачка ОСОБА_2 передала відповідачу ОСОБА_3 в якості позики 480240 грн. Вказаний факт підтверджується розпискою ОСОБА_3 від 01.10.2009 року (а.с. 4, 38). Відповідно до п. 7 Договору позики від 01.10.2009 року, якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний спалити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК Урани).

Відповідно до п. 8 Договору позики від 01.10.2009 року за прострочення строку повернення позики Позичальник виплачує Позикодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення. Керуючись ст. 259 ЦК України сторони відносно права застосування Позикодавцем пені за прострочення Позичальником строку повернення позики збільшують передбачений строк позовної давності та встановлюють його на рівні 10 календарних років.

Строк повернення коштів закінчився 31.12.2009 року, однак борг позивачці ОСОБА_2 відповідачем ОСОБА_3 не повернутий.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У справі, що розглядається, борговим документом є розписка від 01.10.2009 року, яка знаходиться у позивачки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Оскільки в судовому засіданні об`єктивно встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 зобов`язання за Договором позики від 01.10.2009 року перед позивачкою ОСОБА_2 не виконані і його борг за Договорам позики від 01.10.2009 року на даний час складає 480240 грн., суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки боргу за Договором позики від 01.10.2009 року в сумі 480240 грн.

Разом з тим, суд приходить до висновку і про задоволення позову ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на її користь інфляційний, 30% річних та пені, виходячи із наступного.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з Договору позики від 01.10.2009 року ним, а саме п. 7 Договору, передбачено, що якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний спалити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК Урани).

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існувало зобов`язання, яке є грошовим. Дане зобов`язання було простроченим, оскільки відповідач ОСОБА_3 своєчасно його не виконав, борг позивачці не повернув, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню вимоги ст. 625 ЦК України.

Розрахунки інфляційних та 30% річних, наведені позивачкою ОСОБА_2 , перевірені судом. За період прострочення за Договором позики від 01.10.2009 року, а саме з 01.01.2010 року по 24.02.2019 року, 30% річних становлять 1318752 грн. 60 коп., а інфляційні втрати 912069 грн. 43 коп. До того ж, сам відповідач ОСОБА_3 визнав вказані розрахунки по нарахуванню інфляційних втрат та 30% річних.

Крім того, п. 8 Договору позики від 01.10.2009 року передбачено, що за прострочення строку повернення позики Позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення.

Як вбачається із розрахунків, наведених позивачкою ОСОБА_2 та перевірених судом, сума пені за період прострочення, а саме з 01.01.2010 року по 24.02.2019 року становить 1129557 грн. 38 коп. Вказана сума пені також була визнана відповідачем ОСОБА_3 в судовому засіданні 02.08.2019 року.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки в судовому засіданні об`єктивно встановлений факт невиконання відповідачем ОСОБА_3 зобов`язань за Договором позики від 01.10.2009 року, то відповідно він, в силу ст. 625 ЦК України та п.п. 7, 8 Договору позики від 01.10.2009 року має сплатити позивачці інфляційні та 30% річних та пеню від простроченої суми за період з 01.01.2010 року по 24.02.2019 року.

А тому, враховуючи вищевикладене, а також враховуючи визнання відповідачем пред`явленого до нього позову, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 30% річних в сумі 1318752 грн. 60 коп., інфляційних втрат в сумі 912069 грн. 43 коп. та пені в сумі 1129557 грн. 38 коп.

Таким чином всього до стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за Договором позики від 01.10.2009 року мала б підлягати заборгованість в загальній сумі 3840619 грн. 41 коп., але враховуючи, що позивачкою ОСОБА_2 пред`явлено позов на загальну суму 3840618 грн. 81 коп., то саме вказана сума заборгованості і підлягає до стягнення із відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, судом позов задоволений повністю на суму 3840618 грн. 81 коп., тому до стягнення із відповідача ОСОБА_5 на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 9605 грн.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. . 4, 11,12, 13, 81, 89, 141, 263-266, 273, ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних та пені - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість за Договором позики від 01.10.2009 року в сумі 3840618 грн. 81 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 9605 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 11.10.2019 року.

Головуючий: В.М. Скляренко