П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 359/4622/18

Номер провадження 22-ц/824/10446/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - ВербовоїІ.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т.А..,

вивчивши апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Борця Є.О., у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних працівників», Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв'язку України», про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних працівників», Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв'язку України», про визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 150/о від 20 лютого 2018 року про застосування до ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності, у розмірі 50 000 грн., а також судові витрати у розмірі: 26 000 грн. 00 коп. - на правничу допомогу та 2 466 грн. 80 коп. - судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовано, зокрема, тим, що Наказом № 408/о від 19 серпня 2015 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду головного радника директора з питань виробництва Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

28 жовтня 2015 року між РСП «Київцентраеро», структурним підрозділом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, та позивачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого останній бере на себе відповідальність, пов'язану з збереженням транспортного засобу.

Наказом № 230 від 02 листопада 2015 року автомобіль марки «Toyota Land Cruiser», д. н. НОМЕР_2 було закріплено за ОСОБА_3

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №150/о від 20 лютого 2018 року ОСОБА_3 була оголошена догана у зв'язку з тим, що 14 та 15 грудня 2017 року він перебував на амбулаторному лікуванні та використовував службовий автомобіль у власних цілях, не пов'язаних з виробничими потребами.

Однак, 14 грудня 2017 року позивач відвідував Державне підприємство обслуговування повітряного руху України та проводив виробничі наради, а 15 грудня 2017 року, на виконання доручень директора ОСОБА_4 провів роботу з підготовки проекту структури, штатного розпису та Положення про авіакомпанію. Знаходження позивача на амбулаторному лікуванні та виконання у цей час посадових обов'язків не суперечить діючому трудовому законодавству.

Наказом № 17 від 17 січня 2018 року про проведення службового розслідування було призначено комісію з проведення службового розслідування під головування ОСОБА_5

26 січня 2019 року позивачу було передано проект Акту службового розслідування без підписів членів комісії, який не містив інформацію стосовно трьох службовий записок, наданих позивачем на запит начальника відділу запобігання та виявлення корупції - уповноваженого з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_5

20 лютого 2018 року було складено Акт про службове розслідування стосовно перевірки ознак порушення Антикорупційної програми Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. Разом з тим, позивач зазначає, що він не є суб'єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Так, до позивача не доводилась будь-яка інформація про хід та результати службового розслідування посадовими особами Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, а інформація про підписання директором наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності останньому була повідомлена телефоном 15 березня 2018 року.

Позивач наголошує, що 23 та 27 березня 2018 року на засіданнях ППО «ІТФ» від розглядалось питання про надання згоди на позбавлення позивача винагороди за вислугу років на підприємстві за березень 2018 року, за результатами розгляду якого прийнято рішення про відмову в погодженні.

До того ж, позивач є членом ППО «ІТФ». Разом з тим, роботодавцем в супереч приписам трудового законодавства не було отримано згоди профспілкового органу на притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

ППО «ІТФ» було направлено вимогу про скасування оспорюваного наказу, однак відповідач не відреагував на дану вимогу.

Крім того, діями підприємства позивачу було завдано моральної шкоди, що полягала у зниженні авторитету, завданні шкоди здоров'ю та діловій репутації останнього.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2019 року (том ІІ а.с. 70 - 74) позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 150/о від 20 лютого 2018 року, яким головному раднику директора з питань виробництва ОСОБА_3 була оголошена догана, стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору у розмірі 722 грн. 42 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 600 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 14 червня 2019 року Державне підприємство обслуговування повітряного руху Українинадіслало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що 19 серпня 2015 року позивач був прийнятий на посаду головного радника директора з питань виробництва, а наказом Украероруху № 230 від 02 листопада 2015 року за останнім закріплено службовий автомобіль, марки «Toyota Land Cruiser» з номерним знаком НОМЕР_2.

13 грудня 2017 року позивач звернувся до в.о. заступника директора з адміністративно-господарських питань з заявкою на виділення службового автомобіля на 14 та 15 грудня 2017 року, однак наступного дня скаржнику стало відомо, що вищезазначені дні ОСОБА_3 перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком тимчасової непрацездатності та табелем обліку робочого часу.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що 14 та 15 грудня 2017 року позивач, перебуваючи на лікарняному, телефоном підтвердив необхідність виділення йому службового автомобіля.

Відповідно до бланків обліку роботи службового автомобіля «Тоyota Land Cruiser» пробіг даного службового автомобіля 14 та 15 грудня 2017 року становить 351 та 257 км відповідно, що, на думку скаржника, є підтвердженням використання службового автомобіля не за прямим призначенням, оскільки пробіг значно перевищує нормовану відстань, яку мав би проїхати автомобіль від дому до місця роботи позивача і навпаки.

Крім того, як ОСОБА_3, так і водій автомобіля ОСОБА_6 відмовились давати будь-які пояснення по факту використання службового автомобіля позивачем.

Відповідно до інформації про фінансові витрати, пов'язані з використанням службового автомобіля «Тоyota Land Cruiser», вони становлять 4 891 грн. 25 коп.

Скаржник зазначає, що крім Порядку використання службових автотранспортних засобів Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, позивачем було порушено Антикорупційну програму Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності був виданий в межах повноважень т.в.о. директора ОСОБА_7, а відсутність запиту щодо надання ППО «ІТФ» згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності не спростовує законність накладення дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни та не може слугувати безумовною підставою для визнання наказу незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

01 серпня 2019 року на адресу суду надійшов відзив адвоката Клименко К. О. в інтересах ОСОБА_3 з відповідними підтвердженнями його надсилання іншим учасникам справи. З даного відзиву, вбачається, що водій автомобіля, а не сам позивач, проживав на вулиці Оноре де Бальзака в місті Києві, про що зазначено в поясненнях останнього.

На думку сторони позивача, відповідачем було порушено процесуальний закон під час подання доказів, а саме Акту фіксації відмови водія від надання письмових пояснень, оскільки останній жодним чином не обґрунтовує не подання даного доказу до суду першої інстанції.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази щодо ознайомлення позивача з наказом Державного підприємства повітряного руху України № 416 від 01 листопада 2017 року, яким визначено порядок користування службовим автомобілем.

Державним підприємством повітряного руху України не було отримано згоду ППО «ІТФ» на оголошення догани позивачу. Більш того, профспілкова організація зверталась з вимогою зняття догани з ОСОБА_3 як такої, що накладена незаконно.

У супереч приписам трудового законодавства та Правил внутрішнього трудового розпорядку позивача не було ознайомлено з оскаржуваним наказом.

18 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від Всеукраїнської профспілки «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв'язку України» з відповідним підтвердженням його надсилання іншим учасникам справи. З відзиву, зокрема, вбачається, що 28 березня 2018 року ППО «ІТФ» звернулась до відповідача із повідомленням проте, що наказ № 150/о від 20 лютого 2018 року винесено без згоди профспілкової організації.

23 та 27 березня 2018 року на засіданнях ППО «ІТФ» розглядалось питання про надання згоди щодо позбавлення позивача винагороди за вислугу років на підприємстві за березень 2018 року, за результатами розгляду якого одноголосно прийнято рішення про відмову в погодженні.

Профспілкову організацію було повідомлено постфактум за місяць після видання наказу № 150/о від 20 лютого 2018 року про застосування дисциплінарного стягнення до позивача. Крім того, профспілкова організація зверталась до відповідача з вимогою про зняття догани, як такої, що накладена незаконно.

Державним підприємством обслуговування повітряного руху України не надано жодних доказів на підтвердження існування порядку проставляння «відміток» про відвідування структурних підрозділів підприємства.

У судовому засіданні представник Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - адвокат Ломанов Д. О підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

ОСОБА_3 та його представник - адвокат КлименкоК. О. заперечували проти задоволення апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третьої особи - ВП «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв'язку України» Смольський О. В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості.

Представник ППО «ІТФ» до суду апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням, у зв'язку з чим, колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності останньої.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, що з'явились у судове засідання, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №408/о від 19 серпня 2015 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу до Украероруху на посаду головного радника директора з питань виробництва (т. І а.с. 14).

Наказом РСП «Київцентраеро» №230 від 2 листопада 2015 року за позивачем було закріплено автомобіль НОМЕР_1 (т. І а.с. 15).

Згідно з умовами договору № 843 від 28 жовтня 2015 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_3 бере на себе відповідальність, пов'язану з збереженням транспортного засобу (т. І а.с. 16).

14 та 15 грудня 2017 року позивач був в стані тимчасової непрацездатності, що підтверджується листком непрацездатності (т. І а.с. 33). Тому в табель обліку використання робочого часу за грудень 2017 року були внесені відомості про його відсутність на роботі 14 та 15 грудня 2017 року (т. І а.с. 34).

З копій бланків обліку роботи службового автомобіля вбачається, що 14 та 15 грудня 2017 року ОСОБА_3 використовував автомобіль марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_2 (т. І а.с. 151,152).

Наказом Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України № 17 від 17 січня 2018 року з метою перевірки виявлених ознак порушення Антикорупційної програми Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та законодавства України головним радником директора з питань виробництва ОСОБА_3 було створено комісію з проведення службового розслідування (т. І а.с. 27).

Згідно службової записки від 22 січня 2018 року фінансові витрати, пов'язані з використанням службового автомобіля НОМЕР_3 в період за 14 та 15 грудня 2017 року склали 4 891 грн. 25 коп. (т. І а.с. 28).

Наказом державного підприємства обслуговування повітряного руху України №150/о від 20 лютого 2018 року позивачу була оголошено догана у зв'язку з використанням службового автомобіля в неробочий час (під час тимчасової непрацездатності) для особистих поїздок, не пов'язаних з виробничими потребами (т. І а.с. 44).

У листі ППО «ІТФ» від 28 березня 2018 року міститься вимога про скасування Акту розслідувань від 20 лютого 2018 року, затвердженого т.в.о. директора Украероруху ОСОБА_7 та наказу про Украероруху від 20 березня 2018 року № 150/о «Про застосування дисциплінарного стягнення» (т. І а.с. 46).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що 14 та 15 грудня 2017 року ОСОБА_3 використовував службовий автомобіль не у власних цілях, а виключно для виконання покладених на нього посадових обов'язків.

До того ж, відповідачем було порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, встановлений чинним законодавством.

Крім того, у результаті дій відповідача позивач зазнав душевних переживань, однак розмір відшкодування моральної шкоди, визначений останнім, є суттєво завищеним, у зв'язку з чим суд першої інстанції вбачає підстави для його зменшення.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Виходячи зі змісту ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За змістом ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України).

Згідно із статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ч. 2 ст. 252 КЗпП України однією з гарантій здійснення працівниками підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Згідно з ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

У аспекті положень ч. 7 ст. 43 і ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням висновку про право роботодавця звільнити працівника (притягнути його до дисциплінарної відповідальності) без згоди виборного органу профспілки слід виходити з того, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника (притягнення його до дисциплінарної відповідальності), а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Відповідно до приписів ст. 2371 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Так, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення представником третьої особи ВП «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв'язку України» Смольським О. В. було підтверджено, що позивач є членом ППО «ІТФ», про що було відомо відповідачу.

Разом з тим, згоди на застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_3 профспілковою організацією надано не було.

Дана обставина підтверджується листом ППО «ІТФ» від 28 березня 2017 року, у якому міститься вимога про скасування Акту розслідування від 20 лютого 2018 року № 1-20-12 та наказу Украероруху від 20 березня 2018 року № 150/о «Про застосування дисциплінарного стягнення», у зв'язку відсутністю звернення адміністрації Украероруху до ППО «ІТФ» щодо надання згоди на застосування дисциплінарного стягнення до члена профкому ОСОБА_3 Листом № ІТФ -171 від 18 жовтня 2017 року адміністрація підприємства була повідомлена про обрання останнього членом профспілки.

Крім того, чинне законодавство обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладає на роботодавця. Разом з тим, Державним підприємством обслуговування повітряного руху України не доведено, що, перебуваючи в стані тимчасової непрацездатності, ОСОБА_3 14 та 15 грудня 2017 року використовував автомобіль не з метою виконання покладених на нього обов'язків.

Посилання скаржника на те, що пробіг службового автомобіля 14 та 15 грудня 2017 року склав 351 та 257 км відповідно, що є підтвердженням використання службового автомобіля не за прямим призначенням, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки не доводить використання автомобіля позивачем у своїх власних цілях.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відсутність запиту щодо надання згоди ППО «ІТФ» на притягнення до дисциплінарної відповідальності не спростовує підстави накладення дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни не впливає на обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а розцінюється колегією суддів як підтвердження скаржником порушення процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів в повному обсязі погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та завищення її розміру позивачем.

Як зазначає у своїх рішення Європейський суд з прав людини розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерплої особи та не повинен призводити до її збагачення за рахунок держави, а тому сума морального відшкодування визначена судом першої інстанції є обґрунтованою і відповідає приписам законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2019 року - без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова