Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 760/7358/16-ц

провадження № 61-23611св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - закрите акціонерне товариство «Українська будівельна компанія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у складі судді Коробенка С. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у складі суддів: Вербової І. М., Поливач Л. Д., Шахової О. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» (далі - ЗАТ «Українська будівельна компанія») про зобов`язання передати документи, які посвідчують майнове право на отримання у власність об`єкту нерухомості.

Позов мотивовано тим, що 15 вересня 2008 року між ним та ТОВ «Українська будівельна компанія» було укладено договір № ПР/3-2-75 купівлі-продажу майнових прав на машиномісце, за умовами якого відповідач зобов`язався передати йому майнові права на отримання у власність одного машиномісця у підземному паркінгу нижнього рівня новозбудованого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач зобов`язався сплатити ціну продажу в сумі 145 500 грн. Вказував, що він належним чином виконав свої зобов`язання, сплативши необхідну суму на рахунок ЗАТ «Українська будівельна компанія».

Згідно з умовами договору передача документів, які підтверджують майнове право (акт прийому-передачі майнового права, акт прийому-передачі машиномісця у паркінгу, довідку про розрахунки і технічний паспорт на машиномісце у паркінгу) мали бути передані позивачу протягом тримісячного строку з моменту введення паркінгу в експлуатацію.

13 лютого 2010 року на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації від 18 січня 2010 року, інспекцією архітектурно-будівельного контролю у м. Києві видано сертифікат відповідності НОМЕР_1, яким засвідчена відповідність закінченого будівництвом об`єкта: будівництво першої черги будівництва, що складається з чотирьох житлових будинків з вбудованими приміщеннями та підземними паркінгами по АДРЕСА_1, проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, та підтверджує його готовність до експлуатації. Не зважаючи на те, що в подальшому зазначений сертифікат скасовувався, його дія в судовому порядку в 2015 році була відновлена, проте відповідач до цього часу відмовляється виконати свої зобов`язання та передати позивачу необхідні документи для оформлення права власності на машиномісце.

Після прийняття будівельного об`єкту в експлуатацію, а в подальшому - перейменування проспекту Червонозоряного на проспект В. Лобановського, поштовою адресою будинку, в якому розміщений підземний паркінг, є: АДРЕСА_2 .

Посилаючись на викладені обставини, просив зобов`язати відповідача передати йому оформлені належним чином документи, які підтверджують майнове право на отримання у власність машиномісця у підземному паркінгу, розташованому в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з договором купівлі-продажу майнових прав на машиномісце від 15 вересня 2008 року № ПР/3-2-75, а саме: акт прийому-передачі майнового права, акт прийому-передачі машиномісця у паркінгу, довідку про розрахунки і технічний паспорт на машиномісце у паркінгу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року позов задоволено. Зобов`язано ЗАТ «Українська будівельна компанія» передати ОСОБА_1 оформлені належним чином документи, які підтверджують майнове право на отримання у власність машиномісця у підземному паркінгу, розташованому в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з договором купівлі-продажу майнових прав на машино-місце від 15 вересня 2008 року № ПР/3-2-75, а саме: акт прийому-передачі майнового права, акт прийому-передачі машиномісця у паркінгу, довідку про розрахунки і технічний паспорт на машиномісце у паркінгу. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем було порушено умови договору № ПР/3-2-75 в частині права позивача на отримання документів, що підтверджують майнове право на отримання ним у власність машиномісця у підземному паркінгу. Також суд визнав причини пропущення позивачем позовної давності поважними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що враховуючи, що сертифікат відповідності був виданий державною інспекцією архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 13 лютого 2010 року, строк виконання зобов`язань відповідачем з передачі позивачу документів, які засвідчують майнове право, настав 13 травня 2010 року. Проте, зважаючи на подальше скасування сертифікату відповідності та судове оскарження правомірності такого скасування, суд першої інстанції вірно врахував перебування позивача у правовій невизначеності щодо підставності своїх вимог до відповідача про виконання умов укладеного договору та передачу йому документів, які підтверджують майнове право, та дійшов правильного висновку про поважність причин пропущення позивачем строку позовної давності. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем умов договору та строків виконання зобов`язання перед позивачем.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ЗАТ «Українська будівельна компанія» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин позовну давність, оскільки сертифікат відповідності серії НОМЕР_1 , який підтверджує прийняття будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в експлуатацію, було видано 13 лютого 2010 року, документи щодо спірного машиномісця мали бути передані позивачу не пізніше 13 травня 2010 року, тому починаючи з 14 травня 2010 позивач міг дізнатися про порушення його права. Однак звернувся із вказаним позовом лише у квітні 2016 року. Крім того, починаючи з 27 квітня 2012 року, часу підписання акту прийому-передачі придбаної позивачем квартири та документів на неї, позивач достеменно знав, що житловий будинок, в якому знаходиться квартира та паркінг, прийнятий в експлуатацію.

Доводи інших учасників справи

У запереченні на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , зазначив про те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню. Доводи касаційної скарги є надуманими, а касаційна скарга спрямована на умисне затягування питання щодо вирішення спору між сторонами.

15 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди установили, що 15 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Українська будівельна компанія» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № ПР/3-2-75.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 договору відповідач зобов`язався передати позивачу майнове право на отримання у власність одного машиномісця НОМЕР_2 у підземному паркінгу нижнього рівня (відмітка - 10,35) новозбудованого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і позначений на схемі генерального плану за № 3, що належить ЗАТ «Українська будівельна компанія» на підставі договору № 15-5/184 про будівництво чотирьох житлових будинків з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями та паркінгами по АДРЕСА_1, від 08 вересня 2004 року, укладеному ЗАТ «Українська будівельна компанія» з Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій, а ОСОБА_1 зобов`язався сплатити ціну продажу згідно з пунктом 3.1 цього договору (145 500 гривень) та прийняти майнове право на умовах цього договору.

Після сплати повної ціни майнового права, введення підземного паркінгу в будинку, зазначеного в пункті 1.1 цього договору, в експлуатацію та проведення його технічної інвентаризації, ЗАТ «Українська будівельна компанія» зобов`язалося передати ОСОБА_1 за актом прийому-передачі належним чином оформлені в установленому порядку документи, які підтверджують майнове право, а саме: акт прийому-передачі майнового права; акт прийому-передачі машиномісця у паркінгу; довідку про розрахунки; технічний паспорт на машиномісце у паркінгу (пункт 1.3 договору № ПР/3-2-75).

Згідно пункту 2.2 договору № ПР/3-2-75 відповідач зобов`язався передати позивачу документи, зазначені у пункті 1.3 цього договору, протягом тримісячного терміну з моменту введення паркінгу в експлуатацію.

На виконання умов договору № ПР/3-2-75 від 16 вересня 2008 року позивач сплатив на користь ЗАТ «Українська будівельна компанія» 145 500 грн, що підтверджується квитанцією № 301093.

13 лютого 2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві був виданий Сертифікат відповідності НОМЕР_1, яким засвідчено відповідність закінченого будівництва першої черги будівництва, що складається з чотирьох житлових будинків з вбудованими приміщеннями та підземними паркінгами за адресою: АДРЕСА_1 із підземними паркінгами.

Наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві № 25 «д» від 05 жовтня 2012 року вказаний Сертифікат відповідності був скасований.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року, наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві № 25 «д» від 05 жовтня 2012 року «Про скасування сертифікату відповідності» визнаний протиправним та скасовано.

Згідно листа Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації від 19 лютого 2016 № 108-2621 «житлові будинки АДРЕСА_1 (будівельна адреса ) введено в експлуатацію, згідно з актом готовності об`єкта до експлуатації від 18 січня 2010 року та сертифікатом відповідності НОМЕР_1 від 13 лютого 2010 року, виданим державною інспекцією архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.

Відповідно до розпорядження Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 15 березня 2010 року № 215 зазначеним житловим будинкам присвоєна поштова адреса: житловий будинок АДРЕСА_1» .

Крім того, згідно з пунктом 11 додатку до рішення Київської міської ради від 17 грудня 2015 року № 30/30 «Про повернення історичних назв, уточнення назв, перейменування вулиць, проспекту, площ та провулків у АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Пунктом 5 частини другої статті 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У розумінні частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема, майнові права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що ЗАТ «Українська будівельна компанія» не виконало свої зобов`язання за договором про передачу машиномісця та не передало позивачу визначених умовами договору документів, що позбавляє останнього можливості оформити своє право власності на придбане машиномісце, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що судом безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 267 ЦК України, необґрунтовані та мотивовано відхилені апеляційним судом. Зокрема судом враховано, що Сертифікат відповідності, виданий 13 лютого 2010 року серії НОМЕР_1, був скасований наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 05 жовтня 2012 року. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року, вказаний наказ визнано противоправним та скасовано, а тому саме з цього часу позивач отримав можливість звернутися до суду за захистом свого права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи касаційної скарги були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та мотивовано ним відхилені, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв