23.09.2019 Справа № 2/331/1732/19
УХВАЛА

про забезпечення позову

23 вересня 2019 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя

у складі: судді Антоненко М.В.

при секретарі Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без повідомлення осіб та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Антоненка М.В. надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна про визнання правочину недійсним.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилався на той факт, що приватним нотаріусом Нарохою О.В. на підставі усного договору доручення 09 серпня 2019 року була посвідчена довіреність від імені позивача на ім`я ОСОБА_2 Довіреність зареєстрована в Єдиному державному реєстрі довіреностей за номером 1949. Позивач стверджує, що вказану довіреність не видавав та не підписував. В цей час знаходився в іншому місці. Усного договору доручення із відповідачем не укладав.

23 вересня 2019 року від позивача надійшла заява про застосування заходів забезпечення позову. Свою заяву позивач обґрунтовував тим, що йому достовірно стало відомо, що до нотаріуса від його імені звернулась невідома особа, яка пред`явила підроблений паспорт з його даними. На підтвердження надав завірені копії підробленого паспорту. Також позивач надав завірені копію свого паспорту громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, пенсійне посвідчення тощо. Всі надані позивачем документи видані різними органами в різний час та містять фотографії позивача. Також позивач надав нотаріальна завірені документи, які містять зразок справжнього підпису позивача. Підпис у наданих позивачем документах відрізняється від підпису на оскаржуваній довіреності. Позивач просив суд застосувати заходи забезпечення позову через те, що він є власником нерухомості та часток у статутному капіталі господарських товариств, а відповідач вже намагався змінити директора товариства на підставі оспорюваної довіреності. Крім того, на думку позивача, оспорювана довіреність надає відповідачу широке коло повноважень та може бути застосована для відчуження майна та часток у статутних капіталах господарських товариств, що завдасть шкоди його інтересам та зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду. Також позивач надав документи на підтвердження того, що за його заявами органами поліції порушені кримінальні провадження, але цей факт не може припинити будь-яких дій з боку відповідача.

Розглянувши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як свідчить тлумачення статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани протии Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, як би стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом частини другої статті 151 ЦПК України 2004 року заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України 2004 року встановлено види забезпечення позову, одним з яких є заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України 2004 року види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Наведена позиція неодноразово підтверджувалась практикою Верховного Суду в тому числі по справам 766/18228/17 від 23.05.2018, № 369/13647/17 від 24.04.2019

Згідно приписів ч.3 ст. 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами. Відповідно до вимог ст. 249 ЦК України особа, яка скасувала довіреність повинна негайно повідомити про це представника. Права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Як стверджує позивач місцезнаходження повіреного відповідача йому невідомо, повідомити про скасування довіреності він його не може. Таким чином, цілком обгрунтованим є висновок про те, що правам та охоронюваним інтересам позивача може бути нанесено значної шкоди. А виконання рішення суду може бути утруднене або неможливе.

При цьому відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тому накладення арешту на мої корпоративні права та нерухомість можуть порушити інтереси інших учасників господарських товариств та співвласників майна.

Пунктом 2 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року передбачено, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150, 152, 153, ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву позивача про застосування заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду щодо позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним застосувати заходи забезпечення позову та заборонити будь-яким нотаріусам, державним реєстраторам, державним органам виконавчої влади та акредитованим суб`єктам посвідчувати будь-які угоди та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо рухомого, нерухомого майна та корпоративних прав, що належать Бабаха ОСОБА_3 паспорт серія НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 01.04.2017 року, зареєстрований: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 .

До набрання законної сили рішення суду щодо позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним застосувати заходи забезпечення позову та заборонити будь-яким нотаріусам, державним реєстраторам, органам виконавчої влади та акредитованим суб`єктам посвідчувати будь-які угоди та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо корпоративних прав, що належать ОСОБА_1 паспорт серія НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 01.04.2017 року, зареєстрований: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 в ТОВ «Агрофірма імені А.Суворова» ЄРПОУ 00849209, ТОВ «Преслав» , ТОВ «Преслав-Агро» .

Заборонити Публічному акціонерному товариству "Національний депозитарій України" (код ЄДРПОУ 30370711) та зберігачам, що здійснюють облік прав власності на цінні папери емітента ПрАТ «Петромихайілвське» (код ЄДРПОУ 00488800) у депозитарній системі України, здійснювати облікові операції щодо змін до системи депозитарного обліку щодо цінних паперів ПрАТ «Петромихайлівське» (код ЄДРПОУ 00488800).

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: М.В. Антоненко