ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1023/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/9/19 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Романюк Х.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_2- адвоката Осіва П.В., представника ПАТ "Універсал Банк" - Панькова О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 601/1023/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05.12.2016 р., ухвалене в м. Кременці суддею Кременецького районного суду Білосевич Г.С., за позовом публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Універсал Банк" про визнання договору поруки недійним ,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 23.01.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 150 000 доларів США, зі сплатою 11,5 % річних (яка у подальшому була збільшена додатковими угодами до кредитного договору), з кінцевим строком повернення до 01 січня 2030 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 27.11.2013 р. року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за яким поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору від 23.01.2008 року в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель засвідчив, що йому відомі усі умови договору кредиту і він погоджується з ними (а.с. 73-80, т.1).

23.04.2014 р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору поруки від 27.11.2013 р., відповідно до умов якої, сторонами враховано внесені зміни, а саме укладення додаткової угоди № 8 від 23.04.2014 р. до основного договору (генеральний договір про надання кредитних послуг № BL1672 від 23.01.2008 р.), укладеного між кредитором та боржником, погоджено внести відповідні зміни й до вказаного договору поруки. Крім того, даною додатковою угодою погоджено, що в будь якому випадку порукою за цим договором поруки забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань за генеральним договором про надання кредитних послуг № BL1672 від 23.01.2008 р., укладеним між боржником та кредитором, в тому числі за додатковими угодами до основного договору, перелік яких визначено в даній додатковій угоді (а.с. 81 - 82, т.1).

Оскільки позичальник та поручитель не виконували зобов'язання за цими договорами, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість у розмірі 172 594,12 доларів США., яка складається із 148144,43 дол. США - заборгованість за сумою кредиту, в т.ч. 1532,41 дол. США прострочена заборгованість за сумою кредиту; 24406,74 дол. США - сума простроченої заборгованості за відсотками; 42,95 дол. США - підвищені відсотки, яку позивач просив стягнути із відповідача.

Заочним рішенням Кременецького районного суду від 21.10.2015 р. позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал банк» 172594,12 доларів США заборгованості за кредитним договором № BL 1672 від 23.01.2008 року. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал банк» судовий збір в сумі 3775,80 грн.

Ухвалою Кременецького районного суду від 15.12.2015 р. вказане заочне рішення скасоване та призначено справу до розгляду.

14.03.2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору поруки від 27.11.2013 р. (а.с. 173-175 т. 1). ОСОБА_2 вказав, що в договорі поруки зазначені інші умови основного договору, зобов'язання за яким забезпечується порукою, ніж в основному договорі. Так у кредитному договорі вказано розмір процентної ставки - 11,5% річних, а в договорі поруки 14,5% річних, що суперечить ст. 553 ЦК України, тому укладення спірного договору поруки відбулося без додержання вимог, встановлених ст. 203 ЦК України.

01.04.2016 р. ПАТ «Універсал Банк» подав заперечення на зустрічний позов, зазначивши, що розміри відсоткових ставок за користування кредитними коштами змінювались неодноразово на підставі додаткових угод до кредитного договору. Сторони підтвердили, що порукою забезпечуються також розміри зобов'язань, які можуть бути змінені відповідно до умов основного договору, на що поручитель ОСОБА_2 підписанням спірного договору поруки надав свою безумовну та безвідкличну згоду, розуміючи, що внаслідок змін умов основного договору може збільшитись обсяг його відповідальності. Крім того, представник банку зазначив, що заочним рішенням Кременецького районного суду від 21.10.2015 р., яке залишене без змін апеляційним судом, задоволено в повному обсязі позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» та стягнуто солідарно суму заборгованості за кредитним договором № ВL1672 від 23.01.2008 року в розмірі 172594,12 доларів США з позичальника ОСОБА_5 та другого поручителя за тим самим кредитним договором ОСОБА_6 (а.с. 190-192, т. 1).

10.05.2016 р. представник ОСОБА_2 - адвокат Осів П.В. подав заперечення проти позову ПАТ «Універсал Банк». Представник вказав, що позовна заява, подана банком, не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України ( не зазначено засобів зв'язку відповідача та не вказано дату подання позову), тому не підлягає розгляду судом. Також вказав, що у кредитному договорі не встановлено строк кредитування, не визначено порядок видачі кредиту-готівкою чи безготівковим шляхом, не вказано про детальний розпис кредиту для споживача, як того вимагає ст.638 ЦК України, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року. Отже, на думку представника, сторони не досягнули домовленості щодо усіх істотних умов правочину, тому кредитний договір від 23.01.2008 року не можна вважати укладеним, а позовні вимоги є безпідставними. Крім того, представник зазначив, що позивачем не подано доказів (первинні бухгалтерські документи), які підтверджують заборгованість за кредитним договором, а сам по собі розрахунок заборгованості, поданий банком, не може підтверджувати розмір заборгованості за кредитом (а.с. 221-226 т. 1).

Ухвалою Кременецького районного суду від 24.05.2016 року залучено ОСОБА_5 до участі у справі за первісним позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Рішенням Кременецького районного суду від 05.12.2016 р. позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 172594,12 дол. США заборгованості за кредитним договором № ВL1672 від 23.01.2008 року. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір в сумі 3 775,80 грн. Відмовлено в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним договору поруки.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 у грудні 2016 р. подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення Кременецького районного суду від 05.12.2016 р., а також ухвалу цього ж суду від 19.05.2015 року про відкриття провадження та призначення справи до розгляду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції доля вирішення питання про відкриття провадження.

ОСОБА_2 вказав, що суд всупереч вимог цивільно-процесуального закону розглянув спір за відсутності третьої особи ОСОБА_5, яка не була належно повідомлена про час та місце розгляду справи. Також ОСОБА_2 зазначив, що суд першої інстанції зобов'язаний був зупинити провадження у справі до вирішення судом касаційної інстанції скарги на рішення Кременецького районного суду від 21.10.2015 року про стягнення з позичальника ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором № BL1672 від 23.01.2008 р., оскільки вказане рішення визнане преюдиційним по відношенню до даної справи. Крім того, суд при розгляді даної справи не мав права враховувати обставини, встановлені рішенням Кременецького районного суду від 21.10.2015 р., яке залишене без змін апеляційним судом, оскільки ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.05.2016 р. у справі № 601/1022/15-ц зупинено виконання цього рішення. Крім того, ОСОБА_2 вважає, що долучений до справи розрахунок заборгованості за кредитом не відповідає умовам кредитного договору щодо розрахунку відсотків. Зокрема, в пункті 1.2.1 договору № BL1672 від 23.01.2008 р. визначено процентну ставку у розмірі 11,5 % річних, проте банк неправомірно нарахував розмір процентів за користування коштами з 26.08.2008 року з розрахунку 13,5% річних. При цьому у справі відсутні відомості про зміну умов кредитного договору з 26.08.2008 року, однак суд не навів мотивів відмови у задоволенні його клопотання про вилучення вказаного доказу.

Також ОСОБА_2 вказав, що суд повинен був встановити неукладеність кредитного договору, оскільки відсутня згода сторін за всіма істотними умовами договору, сторони не домовились про строк кредитування, порядок видачі кредиту, не визначено детальний розпис кредиту для споживача. В матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи про отримання ОСОБА_5 кредитних коштів.

ОСОБА_2 зазначив, що відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд не врахував того, що розмір процентної ставки, яка зазначена у кредитному договорі (11,5 % річних) та у договорі поруки ( 14,5 % річних ) відрізняються, відтак зміст договору суперечить вимогам ст. 553 ЦК України. Також суд не звернув увагу на те, що додатковою угодою до договору поруки від 23.04.2014 р. забезпечується виконання зобов'язань за кредитним договором не ОСОБА_5, а іншої особи - ОСОБА_7

Крім того, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі виклав заперечення на ухвалу Кременецького районного суду від 19.05.2015 р., указуючи, що форма і зміст позовної заяви не відповідають вимогам ст. 119 ЦПК України, тому суд помилково відкрив провадження у справі.

Ухвалами Апеляційного суду Тернопільської області від 15.03.2017 р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Кременецького районного суду від 19.05.2015 р. і на рішення Кременецького районного суду від 05.12.2016 року визнано неподаною та повернуто відповідачу.

Постановою Верховного Суду від 12.09.2018 р. ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 15.03.2017 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду від 05.12.2016 року і на ухвалу Кременецького районного суду від 19.05.2015 року скасовано, передано справу до апеляційного суду Тернопільської області для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

31.01.2019 р. представник ПАТ «Універсал Банк» Паньков О.П. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 Представник вказав, що доводи ОСОБА_2 про недійсність кредитного договору та щодо відсутності доказів видачі кредитних коштів є безпідставними і спростовуються Постановою Верховного Суду від 04.04.2018 р. у справі 601/1022/15-ц, якою залишено без задоволення касаційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_6, а рішення Кременецького районного суду від 21.10.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 1.03.2016 року залишено без змін. Вказаними судовими рішеннями стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором № BL1672 від 23.01.2008 р. в розмірі 172594,12 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти становить 4019344,94 грн. Також представник ПАТ "Універсал Банк" вказав, що в кредитному договорі зазначені усі істотні його умови, тому доводи про неукладеність правочину є безпідставними. Зазначив, що розрахунок заборгованості було складено відповідно до графіку платежів та умов договору, ОСОБА_2 не надав інший розрахунок заборгованості. Вважає необґрунтованими посилання ОСОБА_2 на невідповідність умов договору кредиту нормам Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки в п.7.4 вказаного договору зазначено, що позичальник ознайомлений в письмовій формі про умови кредитування і про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Крім того, представник ПАТ "Універсал Банк" вказав, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову, оскільки в договорі поруки підтверджено, що порукою забезпечується виконання зобов'язань, які можуть бути змінені відповідно до умов основного договору, на що поручитель - ОСОБА_2 дав свою згоду, розуміючи, що внаслідок змін умов основного договору може збільшитись обсяг його відповідальності. Представник ПАТ "Універсал Банк" вказав на необґрунтованість доводів ОСОБА_2 з приводу невідповідності позовної заяви банку вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки позовна заява відповідає вимогам процесуального закону.

17.01.2019 року та 12.02.2019 року представник ОСОБА_2 адвокат Осів П.В. подав письмові пояснення, у яких підтвердив доводи, викладені у апеляційній скарзі. Зазначив, що розрахунок заборгованості не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки не є первинним документом, який підтверджує укладення договору кредиту на умовах, вказаних у позовній заяві банку. Зазначив, що банк пред'явив вимогу від 3.10.2014 року про дострокове погашення кредиту, яку позичальник отримав 15.10.2014 року, де визначено, що у випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання вимоги. Отже, банк змінив строк кредитування на 16.11.2014 року, тому розрахунок процентів та пені після цієї дати є безпідставним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи позов ПАТ «Універсал Банк», суд виходив з того, що ОСОБА_5 допустила заборгованість за кредитним договором № BL1672 від 23.01.2008 р., який забезпечений порукою, тому у позивача виникло право вимагати від поручителя ОСОБА_2 виконання боргових зобов'язань у розмірі 172594,12 дол. США.

Однак, повністю з таким висновком суду погодитись неможливо.

Судом установлено, що 23 січня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № BL 1672, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 150 000 доларів США, зі сплатою 11,5 % річних, з кінцевим строком повернення до 01 січня 2030 року. До кредитного договору в частині сплати процентної ставки за користування кредитом вносились зміни додатковими угодами від 25 березня 2010 року № 1; від 25 березня 2010 року № 2; від 03 жовтня 2011 року № 3; від 03 жовтня 2011 року № 4; 24 травня 2012 року № 5; від 27 листопада 2013 року № 6; від 27 листопада 2013 року № 7; від 23 квітня 2014 року № 8; від 23 квітня 2014 року №9.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, 27 листопада 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_6 укладено договір поруки, та 23 квітня 2014 року додаткова угода, за якими поручитель зобов'язався нести відповідальність з божником перед кредитором за всіма зобов'язаннями, які передбачені умовами кредитного договору від 23 січня 2008 року.

Рішенням Кременецького районного суду від 21.10.2015 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 01.03.2016 р. та постановою Верховного Суду від 04.04.2018 р., стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором № BL1672 від 23.01.2008 р. в розмірі 172594,12 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти становить 4019344,94 грн.

Також, судом установлено, що на забезпечення виконання зобов'язань за цим договором від 23.01.2008 р. № BL1672, 27.11.2013 р. року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 також укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність з боржником перед кредитором за всіма зобов'язаннями, передбаченими умовами кредитного договору.

Пунктом 1.3. даного договору визначено, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за усіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу ( в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісії, винагороди/плати, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Поручитель та кредитор ознайомлені та погоджуються з умовами основного договору стосовно розміру зобов'язань, що забезпечуються порукою відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов'язань у випадках, передбачених умовами основного договору, порукою за цим Договором забезпечуються також і розміри зобов'язань, які можуть бути змінені відповідно до умов основного договору.

Крім того, із матеріалів справи видно, що 23.04.2014 р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору поруки від 27.11.2013 р., відповідно до умов якої сторонами враховано внесені зміни, а саме укладення додаткової угоди № 8 від 23.04.2014 р. до основного договору (генеральний договір про надання кредитних послуг № BL1672 від 23.01.2008 р.), укладеного між кредитором та боржником, погоджено внести відповідні зміни й до вказаного договору поруки. Крім того, даною додатковою угодою погоджено, що в будь якому випадку порукою за цим договором поруки забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань за генеральним договором про надання кредитних послуг № BL1672 від 23.01.2008 р., укладеним між боржником та кредитором, в тому числі за додатковими угодами до основного договору, перелік яких визначено в даній додатковій угоді (а.с. 81 - 82 т. 1).

Кожна сторінка вказаного договору поруки та додаткової угоди до даного договору підписана поручителем ОСОБА_2, що є належним доказом його згоди із умовами даних договорів.

Згідно з розрахунком заборгованості, виданим ПАТ «Універсал Банк», станом на 24 березня 2015 року сума кредитної заборгованості ОСОБА_5 становить 172 594,12 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом -148 144,43 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом -1 532,41 доларів США; сума заборгованості за відсотками -24406,74 долари США, підвищені відсотки -42,95 доларів США.

03.10.2014 року позичальнику ОСОБА_5 направлено письмову вимогу банку про сплату заборгованості, що утворилась у зв'язку із невиконанням зобов'язань за кредитним договором № BL1672 від 23.01.2008 року, яка залишилася невиконаною. Така ж вимога була направлена поручителю ОСОБА_2

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Згідно частин першої та другої статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Пунктом 1.4 договору поруки від 27.11.2013 р., укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2, визначено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Враховуючи указане, колегія суддів вважає вірними висновок суду про те, що ОСОБА_5 не виконала умови договору та допустила заборгованість за кредитним договором № BL1672 від 23.01.2008 року, який забезпечений порукою, тому суд прийшов до правильного висновку про те, що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2, який відповідає за порушення виконання зобов*язання солідарно із позичальником ОСОБА_5

Доводи представника ОСОБА_2 про те, що у справі відсутні докази щодо отримання позичальником ОСОБА_5 кредитних коштів на умовах, вказаних у позовній заяві, колегія суддів вважає безпідставними.

Укладення договору та отримання позичальником ОСОБА_5 кредитних коштів підтверджуються копією кредитного договору, додатковими угодами до основного кредитного договору та відповідними додатками до них.

Так, у додаткових угодах позичальник ОСОБА_5 фактично визнавала наявність у неї конкретної кредитної заборгованості, що підтверджується умовами цих угод та додатками до них, а саме:

- п.1.2 додаткової угоди №1 від 25 березня 2010 року;

- п.1.2 додаткової угоди №3 від 03 жовтня 2011 року;

- додаток №1 до додаткової угоди №5 24 травня 2012 року;

- п.1.2 додаткової угоди №6 від 27 листопада 2013 року та додаток №1 до даної угоди;

- п.1.2 додаткової угоди №8 від 23 квітня 2014 року та додаток №1 до даної угоди.

Кожна сторінка цих додаткових угод та додатків до них підписана позичальником ОСОБА_5, що є належним доказом отримання нею кредитних коштів та наявності кредитної заборгованості.

Вказане також підтверджується рішенням Кременецького районного суду від 21.10.2015 р., яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 01.03.2016 р., яким стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та іншого поручителя ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» суми заборгованості за кредитним договором № BL1672 від 23.01.2008 р.

Крім того, із наданого ПАТ "Унівесал Банк" розрахунку вбачається, що на виконання договірних зобов'язань, позичальник ОСОБА_5 вносила на рахунок банку кошти, які були зараховані за погашення кредиту (1855,57 доларів США і за відсотками - 79636,48 доларів США), чим фактично визнавала отримання грошових коштів та свої договірні зобов'язання за договором (а.с.5-8, т.1).

Безпідставними також є доводи про неналежне повідомлення третьої особи ОСОБА_5 про дату та час розгляду справи. В матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення повістки на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на 5.12.2016 року з підписом про отримання особисто "Собчук"( а.с.15, т.2). Під час розгляду справи в апеляційному суді третя особа ОСОБА_5 була належно повідомлена про судове засідання, однак в суд не з'явилась з невідомих причин, відзив на апеляційну скаргу згідно ст.360 ЦПК України не подала.

Із змісту договору кредиту № ВL 1672 від 23 січня 2008 року вбачається, що сторонами погоджені сума коштів (пункт 1.1 Договору), строки їх повернення (п.1.2.2 Договору), графік погашення кредиту (додаток№1), а також погоджені умови щодо сплати процентів (пункт 1.3, розділ 5 Договору), погоджена відповідальність сторін за порушення умов договору (розділ 4 Договору). Тому, колегія суддів вважає безпідставними доводи про відсутність згоди сторін за всіма істотними умовами кредитного договору, внаслідок чого суд повинен був визнати його неукладеним. Також необґрунтованими є посилання ОСОБА_2 на невідповідність умов договору кредиту нормам Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" в п.7.4 вказаного договору зазначено, що позичальник ознайомлений в письмовій формі про умови кредитування і про орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором № ВL1672 від 23.01.2008 року у розмірі 172594,12 дол. США слід змінити, зменшивши суму стягнення до 164974,24 дол США з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Пунктом 6.1 кредитного договору № BL1672 від 23.01.2008 року визначено, що дострокове погашення кредиту та плати за кредит відбувається в наступному порядку: про встановлення дострокового терміну погашення суми заборгованості позичальника та/або терміну повернення кредиту за договором позичальник повідомляється шляхом направлення йому банком поштою повідомлення за адресою позичальника, що вказана у цьому договорі, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси. В цьому випадку позичальник зобов'язується достроково виконати зобов'язання по погашенню суми заборгованості за цим договором у встановлений заново термін в повному обсязі.

Із матеріалів справи вбачається, що банк пред'явив до позичальника та поручителя вимогу від 03.10.2014 р. про дострокове погашення кредиту, вказавши у ній, що у випадку невиконання цієї вимоги, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання даної вимоги. В ході розгляду справи, позивач та відповідач визнали, що дану вимогу було отримано сторонами 15.10.2014 р.

Таким чином, унаслідок направленням ПАТ «Універсал Банк» вимоги до відповідачів про дострокове погашення суми заборгованості за кредитним договором банк на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, який у даному випадку настав на тридцять перший день з моменту отримання вимоги - 16.11.2014 р.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Тобто, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Указана позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що банк з 16.11.2014 р. по 24.03.2015 р. безпідставно нарахував відсотки та підвищені відсотки за кредитним договором № ВL1672 від 23.01.2008 р., тому у поручителя ОСОБА_2 відсутній обов'язок щодо сплати вказаної заборгованості за цей період.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що сума нарахованих відсотків за кредитним договором № BL1672 за період з 16.11.2014 р. по 24.03.2015 р. становить 7576,93 дол. США, сума підвищених відсотків за указаний період - 42,95 дол. США., що разом становить 7619,88 дол. США) (а.с. 5-8). На цю суму підлягає зменшенню стягнення із ОСОБА_2 в користь ПАТ «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором № ВL1672 від 23.01.2008 року (172 594,12 доларів США - 7619,88 дол. США =164974,24 доларів США). Розмір відсотків, на які зменшено суму боргу, визначається за періоди: 1) з 16.11.2014 р. по 30.11.2014 р. - 889,77 дол. США 2) з 01.12.2014 р. по 31.12.2014 р. - 1836,80 дол. США 3) з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 р. - 1835,49 дол. США 4) з 01.02.2015 р. по 28.02.2015 р. - 1656,67 дол. США 5) з 01.03.2015 р. по 24.03.2015 р. - 1358,20 дол. США та підвищені відсотки за ці ж періоди у розмірі 42,95 дол. США.

Колегія суддів вважає, що суд вірно відмовив у задоволенні зустрічного позову про визнання недійним договору поруки від 27.11.2013 року. Посилання на те, що ОСОБА_2 поручився перед банком за сплату позичальником процентів у сумі 14.5 % річних, а не 11,5% річних, як зазначено у кредитному договорі, не може бути підставою для задоволення позову. При цьому слід врахувати, що в договорі поруки підтверджено, що порукою забезпечуються зобов'язання, які можуть бути змінені відповідно до умов основного договору, на що поручитель ОСОБА_2 підписанням цього договору дав свою згоду. Крім того, в даному випадку право ОСОБА_2 не порушено, оскільки внаслідок зміни умов основного договору, обсяг його відповідальності не збільшується.

Що стосується додаткового договору до договору поруки, підписаного ОСОБА_2 23.04.2014 р., то з його змісту видно, що він укладений для забезпечення виконання зобов'язань саме ОСОБА_5, а не іншої особи (ОСОБА_7), оскільки у вказаному додатковому договорі правильно зазначено номер та дату укладення основного кредитного договору, наведено індивідуальні відомості про позичальника.

Доводи представника ОСОБА_2 про те, що в розрахунку, проведеному банком, заборгованість за процентами з 26.08.2008 року розрахована з 13,5% річних, хоч у справі відсутні відомості про зміну умов кредитного договору від 23.01.2008 р., яким процентна ставка встановлена в розмірі 11,5 % річних, не може бути підставою для скасування рішення суду. Судом установлено, що умови кредитного договору неодноразово змінювались і у додаткових угодах вказувалась інша процентна ставка, а також фіксувався розмір простроченої заборгованості. Зокрема, із змісту додаткової угоди №1 від 25.03.2010 року видно, що сторони погодили загальну прострочену основну суму кредиту, а також суму прострочених процентів (в тому числі нарахованих за базовою та підвищеною ставкою) у розмірі 19790,88 доларів США, яка виникла за період після укладення кредитного договору від 23.01.2008 року, тобто включаючи період з 26.08.2008 року ( а.с.28-33, т.1). Позичальник ОСОБА_5, підписавши вказаний додатковий договір, погодилась із розрахунком заборгованості за процентами, а також з його розміром. Також ОСОБА_2, уклавши 27.11.2013 року договір поруки, поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору в повному обсязі, в тому числі тих, які існували на день укладення договору. Отже, ОСОБА_2 погодився з розміром заборгованості, яка існувала на час укладення договору поруки, в тому числі і за період з 26.08.2008 року по 25.03.2010 року, а також з процентною ставкою. Тому посилання на порушення прав ОСОБА_2, як поручителя, в цій частині є необґрунтованими.

Колегія суддів не вбачає порушення судом норм процесуального права щодо форми та змісту позовної заяви, визначених ст. 119 ЦПК України, тому відсутні підстави для задоволення заперечень, викладених в апеляційній скарзі, на ухвалу Кременецького районного суду від 05.12.2016 р. про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи принцип пропорційності розподілу судового збору, слід змінити рішення Кременецького районного суду від 05.12.2016 р. щодо стягнення судових витрат, зменшивши суму стягнення із ОСОБА_2 в користь ПАТ «Універсал банк» судового збору з 3775,80 грн. до 3614,66 грн.

Крім того, враховуючи те, що апеляційну скаргу задоволено частково, в порядку розподілу судових витрат, слід стягнути з ПАТ «Універсал банк» в користь ОСОБА_2 177,25 грн. судових витрат, понесених зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи указане, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № ВL 1672 від 23 січня 2008 року, а також щодо стягнення судових витрат - змінити, зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором № ВL1672 від 23.01.2008 року до 164974,24 дол. США., а суму стягнутого судового збору слід зменшити з 3775,80 грн. до 3614,66 грн. Крім того, підлягає стягненню з ПАТ «Універсал банк» в користь ОСОБА_2 177,25 грн. судових витрат, понесених зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення Кременецького районного суду від 05.12.2016 р. слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05.12.2016 р. в частині стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № ВL 1672 від 23 січня 2008 року, а також щодо стягнення судових витрат - змінити, зменшивши суму стягнення.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в користь публічного акціонерного товариства «Універсал банк» (04114 м. Київ вул. Автозаводська, 54/19, ) 164974,24 (сто шістдесят чотири тисячі дев'ятсот сімдесят чотири долари США двадцять чотири центи) заборгованості за кредитним договором № ВL1672 від 23.01.2008 року.

Зменшити суму стягнення із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в користь публічного акціонерного товариства «Універсал банк» (04114 м. Київ вул. Автозаводська, 54/19, ) судового збору з 3775,80 грн. до 3614,66 грн. (три тисячі шістсот чотирнадцять гривень шістдесят шість копійок).

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Універсал банк» (04114 м. Київ вул. Автозаводська, 54/19, ) в користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 177,25 грн. (сто сімдесят сім гривень двадцять п'ять копійок ) судових витрат, понесених зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05.12.2016 р. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 25 лютого 2019 р.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи