ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 24 травня 1995 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя не склалося, виникали сварки і конфлікти, стало питання про розлучення, рішенням суду від 03 грудня 2013 року їх шлюб було розірвано. Діти після розлучення сторін залишився зареєстрованими зі своєю матір'ю, але за місцем реєстрації ОСОБА_1 не мешкає, тож діти фактично проживають разом з батьком - ОСОБА_2 Відповідач участі в вихованні і матеріальному забезпеченні сина не приймала. Зараз їх син вже повнолітній і навчається в Дніпропетровській медичній академії зараз вже на четвертому курсі денної форми навчання на контрактній основі з 2016 року, позивач зараз працює, але матеріально погано забезпечений, стипендією за місцем навчання син не забезпечується.

У зв'язку з чим ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання сина на час його навчання в сумі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення сином 23 років.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково:

- вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь його батька, по 1000,00 грн. щомісячно, до досягнення сином 23 років: 05 квітня 2018 року, але лише до досягнення 23 років, починаючи стягнення з 27 жовтня 2017 року;

- вирішено питання щодо розподілу судових витрат та стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог - було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, який відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду - скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з огляду на таке.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивач перебуваючи в скрутному матеріальному становище не в змозі самостійно повністю утримувати сина, в той час як мати, відповідач по справі, в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання не надає, хоча даний обов'язок покладено на останню положеннями законодавства України в сфері регулювання сімейних правовідносин.

Однак, колегія не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що в порушення вимог ст. 376 ЦПК України не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Положеннями ст. ст. 198-200 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки №17.116 від 03 липня 2017 року ОСОБА_3 є студентом Дніпропетровського медичного інституту традиційної і нетрадиційної медицини денної форми навчання на контрактній основі за спеціальністю "Стоматологія" з 02 лютого 2016 року, рік закінчення навчання - 31 липня 2019 року.

Згідно змісту позовної заяви ОСОБА_2, позивач зазначає, що ОСОБА_3 проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні.

Водночас, слід звернути увагу, що належних, допустимих та достовірних доказів фактичного проживання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання разом з позивачем, які давали б підстави для стягнення аліментів на утримання сина на користь ОСОБА_2 відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України матеріали справи не містять.

Окрім цього, станом на момент звернення позивача із вимогами про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3, останній є повнолітнім, тобто особою яка має повну цивільну дієздатність і має право на самостійне звернення до суду із позовом у разі порушення його прав та інтересів.

Жодних довіреностей на представництво інтересів повнолітньої дієздатної особи його батьком матеріали справи не містять.

Також, відповідно до наданих пояснень під час допиту ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як свідка по справі, було встановлено, що відповідач в добровільному порядку здійснює матеріальну допомогу сину.

Даний факт сторонами не спростовано та не заперечувався, а тому додатковому доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує.

Поміж іншого, положеннями ст. ст. 198 - 200 СК України передбачено утримання дитини яка продовжує навчання за наявності можливості надавати батьками матеріальної допомоги.

Доказів стосовно працевлаштованості ОСОБА_1 та наявності в неї постійного, стабільного доходу, який надавав би змогу утримувати повнолітнього сина до досягнення ним 23річного віку, матеріали справи не містять.

Вищевказані обставини під час вирішення справи по суті та ухвалення рішення на користь позивача судом першої інстанції належним чином з'ясовані не були, що призвело до порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання - відмовити.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова