Справа № 234/7222/17
Провадження № 2/234/155/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області :

в складі: головуючого-судді Бакуменко А.В.

з участю секретаря Кісточка І.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , третя особа ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу недійсним ,-

Обставини справи

Позивач ОСОБА_10 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, свої вимоги обґрунтував тим, що він за сумісні кошти зі своїм батьком придбав рідному брату ОСОБА_10 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , котра була оформлена на брата. З 2008 року, його брат ОСОБА_10 зловживав спиртними напоями, лікувався в наркологічному та психіатричному диспансері. В 2014 році , позивач виїхав до м. Києва, зі слів батьків йому відомо, що брат лікувався в психіатричній лікарні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла їх мати ОСОБА_11 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер їх батько ОСОБА_12 .

В квітні 2017 року він звернувся до нотаріальної контори з заявою, про прийняття спадщини після померлих батьків та рідного брата, де йому стало відомо, що його брат ОСОБА_10 продав свою квартиру відповідачці у справі, котра через п?ять днів продала дану квартиру ОСОБА_3

Вважає, що ОСОБА_13 скористалась тим, що його брат ОСОБА_10 був психічно-хворою людиною, та не розумів своїх дій заволоділа належною йому квартирою.

Ухвалою Краматорського міського суду від 22.05.2017 року відкрито провадження у даній справі.

30 травня 2017 року проведено підготовче судове засідання та розгляд справи призначений на 06 червня 2017 року.

28.07.2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою від 28.07.2017 року призначено судово - психіатричну експертизу (посмертно).

16 березня 2018 року ухвалою суду поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволені заявлених вимог, посилався на те, що по-перше квартира взагалі придбавалась за його кошти, а по-друге його брат ОСОБА_14 на час укладення договору купівлі-продажу хворів та не міг усвідомлювати свої дії.

Представник позивача, також наполягав на задоволені заявлених вимог , з урахуванням наявної в матеріалах справи експертизи, відповідно до котрої ОСОБА_14 продав квартиру перебуваючи в стані коли він не міг усвідомлювати та керувати своїми діями.

Відповідач ОСОБА_15 суду пояснила, що вона придбавала дану квартиру у ОСОБА_10 , останній був адекватним та нормальним. В подальшому квартиру продали бо виявилось, що вона розташована в незручному для них районі.

Представник відповідача ОСОБА_15 - ОСОБА_2 заперечувала щодо задоволення заявленого позову, посилаючись на те, що позивач не має права звертатись з таким позовом, оскільки у померлого була ще донька, котра є третьою особою, та котра не оскаржує договір купівлі-продажу, а права позивача в даному випадку не є порушені.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення заявлених вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення заявлених вимог, посилався на те, що позивач є неналежним, в зв`язку з чим просив відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 суду пояснила, що її батько померлий ОСОБА_14 ніколи на психічні захворювання не хворів, про те, що була продана квартира їй було відомо, та вона жодних претензій до покупців квартири не має.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд,-

Згідно до договору купівлі-продажу від 30.04.2011 року ОСОБА_10 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу від 21.01.2015 року ОСОБА_10 продав належну йому квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_13 .

Згідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 26.01.205 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 19.09.2016р.)

У відповідності до довідки з Краматорського міського наркологічного диспансеру ОСОБА_10 . перебував на обліку з 2005 року синдром залежності внаслідок вживання алкоголю.

Згідно до витягу з амбулаторної картки № 875 від 01.06.2017 року ОСОБА_10 перебував на лікуванні в наркологічному диспансері з 21.04.2009 року по 07.05.02009 року; з 05.12.2011 року по 22.12.2011 року; 01.09.2014 року по 09.09.2014 року (відмова від подальшого лікування); з 04.12.2015 року по 14.12.2015 року; з 15.06.2016 року по 16.06.2016 року (відмова від подальшого лікування).

В суді було встановлено. що ОСОБА_10 на час своєї смерті мешкав разом з батьками ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , за адресою квартири АДРЕСА_2 , та був зареєстрований за даною адресою.

Згідно наданих Першою Краматосрькою державною нотаріальною конторою відомостей в квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані :

- ОСОБА_10 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- ОСОБА_11 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- ОСОБА_12 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Після смерті ОСОБА_11 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 спадкова справа не відкривалась.

Після смерті ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 була відкрита спадкова справа № 264/2017.

Заяви на прийняття спадщини було подано :

сином спадкодавця - ОСОБА_10 ;

онукою спадкодавця ОСОБА_5 .

У відповідності до ст.. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Зі змісту цих статей вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа.

ЦК не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Статтею 1258 ЦК України встановлена черговість спадкування за законом, відповідно до котрої спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. . Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно до ст.. 1261 У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ст.. 1262 ЦК України - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Таким чином, після смерті ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 залишились спадкоємці , а саме спадкоємці першої черги , це живі батьки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а також його дочка ОСОБА_5 , крім того є спадкоємець другої черги - рідний брат ОСОБА_10 .

Як, встановлено в судовому засіданні спадкоємці першої черги, батьки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не звертались з заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина ОСОБА_17 , оскільки померли в період менший 6 місяців, а саме ОСОБА_12 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Донька, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_17 - ОСОБА_5 не зверталась з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька.

Таким чином, спадкоємці першої черги не скористались своїм правом спадкування, а отже у відповідності до ст. 1258 ЦК України, право на спадкування отримав рідний брат померлого, позивач у справі ОСОБА_10 .

Таким чином, посилання відповідачів на те, що позивач ОСОБА_10 є неналежним позивачем, оскільки його права не порушені , є такими, що суперечать встановленим обставинам справи та законодавству України.

Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Згідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 128 ОСОБА_10 на час укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , 21 січня 2015 року страждав на хронічне душевне захворювання - органічне бердове (шизофреноподібний) розлад особистості ускладненого ґенезу, ускладене психічним та поведінковим розладом внаслідок галюцінаторно-параноідного синдрому. Супутні діагнози: хронічний токсичний алкогольний гепатии з переходом в ціроз, печінкова енцефалопатія, хронічний холецистит, хронічний гастродуоденіт, стадія загострення, варикозне розширення вен пищеводу, рефлексофагіт.

На час укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , 21 січня 2015 року , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 по психічному стану не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Обов`язковість вимог ст. 145 ЦПК щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання недійсним правочину на підставі ст. 225 ЦК, вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні ст. 77 ЦПК.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 22 лютого 2000 року № 1489-III «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно з постановою ВСУ від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити насамперед на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Крім того, судом було встановлено, що ОСОБА_14 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував на обліку в Краматорському міському наркологічному диспансері з 2005 року , синдром залежності внаслідок вживання алкоголю.

В зв`язку з чим не однократно перебував на лікуванні в наркологічному диспансері, а саме з 21.04.2009 року по 07.05.02009 року; з 05.12.2011 року по 22.12.2011 року; 01.09.2014 року по 09.09.2014 року (відмова від подальшого лікування); з 04.12.2015 року по 14.12.2015 року; з 15.06.2016 року по 16.06.2016 року (відмова від подальшого лікування).

Також, в 2009 році ОСОБА_14 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував на лікуванні в Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні № 1 з 19 січня 2009 року по 31 січня 2009 року.

Дослідивши всі наявні докази, суд набуває висновку, що станом на 21 січня 2015 року ОСОБА_10 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто при укладенні договору купівлі-продажу квартири 21.01.2015 року на користь покупця ОСОБА_13 волевиявлення ОСОБА_10 не було вільним і не відповідало її внутрішній волі.

Також суд, набуває висновку, що позивач ОСОБА_10 є належним позивачем, оскільки він є спадкоємцем другої черги після смерті свого рідного брата ОСОБА_17 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його права є порушені.

Згідно до ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно до Постанови ПВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219,частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов`язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК ( 435-15 ) як один із способів захисту, проте норма ч. 1 ст. 216 ЦК ( 435-15 ) є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом

захисту цивільних прав, які порушуються у зв`язку з недійсністю правочину, оскільки у ст. 16 ЦК ( 435-15 ) немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав.

З урахуванням вищевикладеного, та того факту, що на час ухвалення рішення сплинув строк передбачений ч.1 ст. 1270 ЦК України про прийняття спадщини, та ст.. 1271 ЦК України про заповідальний відказ, то позивач ОСОБА_10 фактично вважається особою, що прийняла спадщину.

Згідно до договору купівлі-продажу від 21 січня 2015 року п.2.1, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 89615, 00 грн. , які отримані Продавцем від покупця до оформлення цього договору.

Таким чином з позивача ОСОБА_10 слід стягнути на користь ОСОБА_15 грошові кошти в сумі 89615,00 грн.

На підставі ст.. 141 ЦК України стягнути з відповідачів ОСОБА_13 та ОСОБА_3 , на користь позивача судовий збір в сумі 320 грн. з кожного.

Керуючись ст..ст. 4, 7,8,10,12,258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, Постановою ПВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» ст. 225, 1258,1262 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , третя особа ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Визнати договір купівлі-продажу квартири від 21.01.2015 року , реєстр № 1-109, згідно до якого ОСОБА_10 продав ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений в 2 ДНК м. Краматорська нотаріусом Костюковою Н.С. та договір купівлі-продажу квартири квартиру АДРЕСА_1 , від 26.01.2015 року № 91 укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_3 - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , іпн НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , іпн НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_4 , грошові кошти в сумі 89615,00 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятнадцять грн.)

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті та надруковано в одному примірнику.

СуддяКраматорського міського суду А. В. Бакуменко