ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6587/18 Номер провадження 22-ц/814/1442/19Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у м.Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою Шевченківської районної у м.Полтаві ради

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 грудня 2018 року, постановлене суддею Тімошенко Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м.Полтаві ради, третя особа: Державна архітектурно-будівельна інспекція у Полтавській області, про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

20.08.2018 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на гараж площею 16,9 кв.м., збудований поряд з будинком АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що гараж побудований за власні кошти позивача з дотриманням будівельних норм України, вимог надійності і безпечної експлуатації, що підтверджується звітом про проведення технічного обстеження. Відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає в реалізації позивачем права вільно володіти та розпоряджатися указаним нерухомим майном, що є підставою захисту порушеного права в судовому порядку.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 грудня 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1

Визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж площею 16,9 кв.м., який знаходиться поряд з будинком АДРЕСА_2 .

Рішення районного суду вмотивовано тим, що здійснене позивачем самочинне будівництво гаража відповідає будівельно-технічним нормам, що діють на території України, а сам гараж не потребує введення в експлуатацію, оскільки побудований у період з 1990 по 1992 роки. Зважаючи на те, що позивач вичерпав усі передбачені законом способи захисту свого порушеного права, його право власності підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності.

Із рішенням районного суду не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати й постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що гараж побудований позивачем на земельній ділянці, яка належить до земель комунальної власності, повноваження власника якої здійснюються територіальної громадою в особі Шевченківської районної у м.Полтаві ради.

Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами, що для будівництва вказаного гаража їй було виділено земельну ділянку. Право власності або користування цією земельною ділянкою у встановленому законом порядку у позивача не виникло, а тому гараж є самочинно побудованим.

Відповідно до положень ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що згідно технічного паспорту на гараж поряд з АДРЕСА_2 , виготовленого ФОП ОСОБА_2 станом на 15 серпня 2018 року, гараж літ.Г-1 складається з: гараж пл.16.9 кв.м./а.с.4-5/

За результатами технічного обстеження гаража (літ.Г-1), площа 19,6 кв.м., будівельний об`єм 42 куб.м.; погріб (літ-г) - площа 5,3 кв.м., об`єм 9 куб.м., розташованого в АДРЕСА_2, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації, що підтверджується звітом проведення технічного обстеження, виготовленого 16.08.2018 ФОП ОСОБА_2 /а.с.8-11/

Спірний гараж розташований на земельній ділянці площею 25 кв.м., згідно геодезичної зйомки, яка виконана ФОП ОСОБА_3 у 2018 році./а.с.28/

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що позивачем за власні кошти у період з 1990 по 1992 роки самочинно побудовано гараж, який відповідає будівельно-технічним нормам, що діють на території України та не потребує введення в експлуатацію. Вжиті позивачем способи захисту порушеного права є вичерпними та підлягають відновленню в судовому порядку шляхом визнання права власності на гараж.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам та прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Частиною 5 статті 376 ЦК України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

За змістом ст.26 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем відповідно до вимог містобудівної документації.

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що порушення прав позивача, та, як наслідок, необхідність їх судового захисту районним судом не встановлена, оскільки позивач не зверталася у передбаченому законом порядку до компетентних органів для оформлення своїх прав на вказане майно та не позбавлена можливості такого звернення в подальшому. Доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, стосовно періоду побудови спірного гаража з 1990 по 1992 роки, записані у технічній документації зі слів самої позивачки, якій на той час мало бути 11 - 13 років, та не звільняють її від обов`язку дотримуватися порядку прийняття таких об`єктів в експлуатацію. Обґрунтування судового рішення здійсненим позивачем переобладнанням належної їй квартири не підтверджуються матеріалами справи та є очевидною опискою суду. Інших доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, у тому числі щодо права власності на земельну ділянку, або розташований на ній будинок, позивачем не надано.

З огляду на викладене, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, рішення районного суду - скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 057,28 грн./а.с.52/.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Шевченківської районної у м.Полтаві ради - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Шевченківської районної у м.Полтаві ради витрати по оплаті судового збору в сумі 1 057,28 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.05.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак