печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Матійчук Г.О.,

секретаря: Саницької Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач вказувала, що 01.03.2011 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір № SAMDN 5796 Вклад "Стандарт" з щомісячною виплатою. Було внесено 12 902, 51 доларів США на депозитний рахунок НОМЕР_2.

Договір укладається на строк 6 місяців по 01.09.2011 року, включно. Відповідно до пункту 6 Договору, цей строк автоматично пролонгується у випадку, якщо не було заявлено про намір забрати вклад.

На час дії договору на внесені грошові кошти нараховується 8 % річних.

Відповідно до Виписки по рахунку з 02.03.2013 по 22.06.2014 року, станом на 02.04.2014 року на депозитному рахунку знаходиться 13 012,09 Доларів США.

0810.2018 року позивачем була надіслана заява про дострокове розірвання вищезазначених депозитних договорів із зазначенням реквізитів за якими необхідно здійснити перерахування суми вкладу з нарахованими відсотками. Відповідно до пункту 7 договору, вкладник має повідомити за 2 (два) робочих дні про розірвання депозитного вкладу.

Відповідно до даних відстеження за штрих кодом ідентифікатором, лист було отримано відповідачем 11 жовтня 2018 року.

Але відповідач зазначену вимогу протягом 2 банківських днів не виконав.

Таким чином, виникла необхідність звернення до суду за захистом своїх порушених прав, а саме: права отримати свої грошові кошти.

Ухвалою суду від 24.10.2018 року відкрито провадження у справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 13.12.2018 року клопотання представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Далія С.О. із запереченнями проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін - залишено без задоволення.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» у встановлений законом строк подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого на даний час у зв'язку з окупацією Автономної Республіки Крим банк тимчасово не може здійснювати свою діяльність на території Автономної Республіки Крим, одним із відділень яких укладено договору банківського вкладу з позивачем. Тому, перевірити наявність чи відсутність коштів на рахунках позивача не можливо. Крім того, Федеральними Законами Російської Федерації націоналізовано все майно відповідача та покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників» обов'язок щодо повернення вкладів, у тому числі і вкладів, розміщених у ПАТ «КБ «ПриватБанк». Також посилався на те, що позивачем не надано доказів в підтвердження внесення коштів на виконання умов Договору № SAMDN 5796 Вклад "Стандарт" з щомісячною виплатою.

Вказане, на думку представника відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.1ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Частиною 2 ст.1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Судом встановлено, що 01.03.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено Договір № SAMDN 5796 Вклад "Стандарт" (Надалі Договір).

Було внесено 12 902,51 Доларів США на депозитний рахунок № НОМЕР_3, що підтверджується Квитанцією №11 від 01.03.2011 року. Договір укладається на строк 6 місяців по 01.09.2011 включно. Відповідно до пункту 6 Договору, цей строк автоматично пролонгується у випадку, якщо не було заявлено про намір забрати вклад.

На час дії договору на внесені грошові кошти нараховується 8 % річних.

Відповідно до Виписки по рахунку з 02.03.2013 по 22.06.2014 року, станом на 02.04.2014 року на депозитному рахунку знаходиться 13 012,09 Доларів США.

Встановлено, що 08.10.2018 року, позивачем була надіслана заява про дострокове розірвання вищезазначених депозитних договорів із зазначенням реквізитів за якими необхідно здійснити перерахування суми вкладу з нарахованими відсотками.

Відповідно до даних відстеження за штрих кодом ідентифікатором, лист було отримано відповідачем 11.10.2018 року, однак відповідач вказану вимогу у встановлений термін не виконав.

Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив неналежне виконання взятих зобов'язань перед позивачем, оскільки банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами на першу вимогу позивача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відзиві представник ПАТ «КБ «ПриватБанк», зазначає, що сума вкладу та нараховані відсотки не були виплачені вчасно, оскільки з травня 2014 року була зупинена діяльність відокремлених підрозділів ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» на території АР Крим та міста Севастополя, у зв'язку з чим банк не має правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АР Крим та міста Севастополя.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно із ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Відповідно до частини третьої статті 95 ЦК України, філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця.

Отже, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа.

Ліквідація структурної одиниці або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах.

Відповідно до п.2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п.2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України №566 від 30 грудня 1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення №516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивачем виконано обов'язок з доведення обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому суд вважає, що позов до АТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживача та стягнення грошових коштів обґрунтований та підлягає задоволенню.

Згідно зістаттею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зважаючи на зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договорами вкладу грошових коштів, тому має повернути позивачу належні ій грошові кошти.

Суд приходить до висновку, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Умовами кредитного договору встановлені зобов'язання сторін в іноземній валюті, а також передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу. Особа, яка отримала кредитні кошти в іноземній валюті і мала усвідомлювати, що у випадку невиконання нею своїх зобов'язань по його поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, буде нести відповідальність у вигляді сплати пені в іноземній валюті, розмір якої визначений кредитним договором. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті (постанова Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-211цс17). Так, з відповідача на користь позивача підлягає необхідно стягнути :

Нараховані відсотки за вкладом № SAMDN 5796 Вклад "Стандарт" з щомісячною випалатою" від 01.03.2011 року:12 902.51 Доларів СШ А х 8% річних х 2058 днів : 365 днів = 5819,91 Доларів США; Нараховані 3% за вкладом № SAMDN 5796 Вклад "Стандарт" з щомісячною виплатою" від 01.03.2011 року: 12 902.51 Доларів США х 8% річних х 8 днів : 365 днів= 6,36 Доларів США. Нараховані 3% від вартості послуги за кожен день, а саме за 8 днів прострочення виконання зобов'язання. Вартість послуг складає 8:365=0,191781%. Розрахунок 3% вартості послуги:12 902.51 Доларів США х 3% х 0,191781 х 8 днів = 67.87 Доларів США, а всього : 18 796, 65 доларів США.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5075,09 грн., оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати. Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу входять до судових витрат і розподіляються між сторонами на загальних підставах в силу ст. 137, 141 ЦПК України.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.2 ст. 137 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За таких обставин, відсутність належних документів щодо детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги унеможливлює вирішення питання про відшкодування витрат на надання послуг з правничої допомоги на користь позивача.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 12, 13, 76-81,137, 141 ЦПК України, ст.ст. 1, 55, Закону України "Про банки і банківську діяльність", Закону України „Про захист прав споживачів", ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території", Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.ст. 4, 11, 14, 95, 629, 639, 1058, 1060, 1061, 1074 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів - задовольнити часково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49000, м. Дніпропетровськ , вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) за депозитним договором № SAMDN 5796 Вклад "Стандарт" від 01.03.2011 року - 18 796, 65 доларів США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави 5075,09 грн. судового збору.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Матійчук