Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 156/289/16-ц

провадження № 61-18355св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 10 березня 2017 року у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Карпук А. К., Бовчалюк З. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що за умовами, укладеного між сторонами кредитного договору від 03 червня 2008 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10 000 грн зі сплатою 25,20% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за вказаним договором щодо своєчасного й повного повернення кредиту не виконав, унаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої станом на 23 квітня 2016 року становить 47 387,28 грн, з яких: 10 454,66 грн - заборгованість за кредитом, 34 199,89 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 232,73 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року, яка виникла станом на грудень 2010 року в розмірі 22 271,74 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 10 000 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 9 698,24 грн, комісії - 1 075,36 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (процентна складова) - 1 036,77 грн.

Вказане рішення суду відповідачем в повному обсязі не виконано.

З урахуванням викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитів та штрафних санкцій в загальному розмірі 31 232,54 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 07 грудня 2016 року у складі головуючого-судді Шмідта С. А. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриваБанк» пропустило позовну давність при зверненні до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 10 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 07 грудня 2016 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 689,05 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, оскільки судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 07 грудня 2010 року на день першого звернення позивача до суду з даним позовом відповідачем у повному обсязі не виконано, то кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами у межах трирічного строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке було помилково скасоване.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не встановив обставин справи в частині здійснення позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором, не звернув уваги на те, що відповідача при отриманні кредиту не було ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку й відповідно не було надано необхідної інформації про послугу, унаслідок чого помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 травня 2018 року справу № 156/289/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року вищезазначену справу призначено до судового розгляду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 03 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір шляхом підписання відповідачем заяви-анкети, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн на строк 12 місяців із базовою процентною ставкою - 2,1% на місяць з розрахунку 360 днів у році.

Кредитні зобов`язання ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладення з Публічним акціонерним товариством «А-Банк» (далі - ПАТ «А-Банк») договору поруки від 20 жовтня 2010 року № 167.

ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором не виконав належним чином, унаслідок чого у нього перед банком утворилася заборгованість, у зв`язку з чим банк у грудні 2010 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 921,95 грн, та солідарно з ОСОБА_1 та ПАТ «А-Банк» - 2 00 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2012 року вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до нового розгляду.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі встановленого кредитного ліміту на карту в розмірі 10 000 грн, солідарно з ОСОБА_1 та ПАТ «А-Банк» стягнуто на користь банку 200 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2013 року скасовано та стягнуто ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року, яка виникла станом на грудень 2010 року в розмірі 22 271,74 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 10 000 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 9 698,24 грн, комісії - 1 075,36 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (процентна складова) - 1 036,77 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 599 ЦК Українизобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України(постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням наведеного, у вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у банку правових підстав нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, та штрафні санкції за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, оскільки у грудні 2010 року банк пред`явив до відповідача та поручителя вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК Українипро дострокове виконання кредитного зобов`язання шляхом пред`явлення відповідного позову.

Отже ПАТ КБ «ПриватБанк» вже реалізувало своє право на стягнення кредитної заборгованості і після настання строку погашення кредиту у повному обсязі, внаслідок звернення до суду з позовом про стягнення всієї заборгованості, у позивача відсутні правові підстави нараховувати проценти за кредитом, отже, його право не порушено, а тому у позові необхідно відмовити. Вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України, є підставою для скасування ухвалених судових рішень.

З урахуванням того, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав, викладених вище.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Розподіл судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Україниу постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, покладаються на позивача і не підлягають відшкодуванню.

Що стосується судових витрат у розмірі 661,44 грн, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, то оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, то судовий збір за подання касаційної скарги підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 07 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 10 березня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 661,44 гривень (шістсот шістдесят одну гривню 44 копійки) судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко В. А. Стрільчук