Справа № 128/3004/17
Провадження № 22-ц/801/714/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 рокуСправа № 128/3004/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів Панасюка О. С., Якименко М. М.

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач(особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2019 року, постановлене у складі судді Бойка В.М. у м. Вінниця, дата складення повного тексту судового рішення невідома,-

в с т а н о в и в :

07.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем та зняття обмежень (а.с.23-25) та висувала вимогу визнати її, ОСОБА_3 добросовісним набувачем транспортного засобу автомобіля «Мазда СХ-5», 2013 року виготовлення д/з НОМЕР_1 , залишити вказаний автомобіль у власності позивача та зняти з автомобіля арешт, накладений Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2017 року.

Позовні вимоги аргументовані тим, що в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000908 за зверненням ОСОБА_2 зареєстровано кримінальне провадження, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 289 КК України за фактом того, що невстановлена особа 31.01.2017 року, шахрайським шляхом, незаконно заволоділа автомобілем марки «Мазда СХ-5» 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , червоного кольору.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2017 року накладено арешт на вказаний автомобіль та передано на відповідальне зберігання їй, ОСОБА_1 ..

Однак вона придбала автомобіль у його власника ОСОБА_4 через сервісний центр МВС 0546, а тому не могла знати про те, що автомобіль вибув з власності ОСОБА_2 незаконний шляхом, тому вона є добросовісним набувачем.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2019 року відмовлено в задоволенні позову в частині визнання добросовісним набувачем та зняття обмежень, а в частині вимог про зняття арешту на автомобіль, накладеного на підставі Ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2017 року провадження у справі закрито. Вирішено питання судових витрат: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 674 грн. понесених відповідачем судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2017 року витребувано від ОСОБА_1 як добросовісного набувача на користь ОСОБА_2 автомобіль «Мазда СХ-5», 2013 року виготовлення д/з НОМЕР_1 , тому питання добросовісності вже вирішено, а обраний позивачем спосіб захисту не відповідає нормам статті 16 ЦК України.

Закриваючи провадження в частині вимог про зняття арешту з автомобіля, накладеного на підставі Ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2017 року, суд першої інстанції послався на те, що арешт накладено в ході кримінального провадження, а тому питання його зняття не може вирішуватися в порядку цивільного судочинства (п.1.ч.1.ст. 255 ЦПК України).

28 лютого 2019 року (згідно відбитку штемпеля на поштовому конверті а.с. 220) на таке рішення суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати, а справу направити на розгляд Вінницького районного суду за встановленою підсудністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд безпідставно послався на рішення Вінницького міського суду від 05.12.2017 року, адже вона його оскаржує. Суд безпідставно не задовольнив її клопотання про передачу справи за підсудністю до Вінницького районного суду: справи про зняття арешту з майна розглядаються судом за місцезнаходженням такого майна, а автомобіль перебуває у неї в АДРЕСА_1 , тому місцем перебування майна є територія, на яку поширюється юрисдикція Вінницького районного суду Вінницької області. Безпідставно суд стягнув з неї і витрати на правову допомогу, понесені відповідачем в розмірі 4 674 грн, адже вони не доведені та необґрунтовані.

Відповідач ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Вавшка В. С., подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Доводи відзиву зводяться до того, що висновки суду першої інстанції є вірними, спір про витребування майна від добросовісного набувача вирішено, а такого способу захисту як визнання добросовісним набувачем та повернення у власність автомобіля просто не існує. Спір правомірно розглянутий Вінницьким міським судом, так як справа надійшла до суду в порядку статті 31 ЦПК України, а спори про підсудність не допускаються (стаття 32 ЦПК України). Докази понесення відповідачем витрат на правову допомогу були надані до суду першої інстанції і вірно враховані ним, а тому і в цій частині доводи апеляційної скарги безпідставні.

Частинами 1, 2статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

-25.02.2017 року ОСОБА_1 купила, а ОСОБА_4 продав автомобіль Мазда СХ-5», 2013 року виготовлення д/з НОМЕР_1 , що підтверджено договором купівлі-продажу 0546/2017/346616 транспортного засобу (копія на а.с.7);

-28.02.2017 року ОСОБА_2 подала заяву про злочин, в якій зазначено, що вона 28 лютого 2017 року з реєстру довіреностей дізналася, що начеб то вона надала ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_6 на право розпорядження належним їй автомобілем Мазда СХ-5», 2013 року виготовлення д/з НОМЕР_1 , однак ніякої довіреності вона не видавала, автомобіль фізично зник (копія на а.с. 39). 01.03.2017 року дана заява про вчинення кримінального правопорушення була прийнята та внесені відомості в ЄРДР за № 1201/08, попередня кваліфікація ч.3 ст. 289 КК України (а.с. 38, 40);

-В ході кримінального провадження було накладено арешт на вказаний автомобіль на підставі Ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 13.05.2017 року та автомобіль передано на зберігання ОСОБА_1 (а.с. 43-44);

-Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2017 року (справа № 127/12965/17) витребувано від ОСОБА_1 як добросовісного набувача на користь ОСОБА_2 автомобіль «Мазда СХ-5», 2013 року виготовлення д/з НОМЕР_1 (а.с.128-133);

Між сторонами виник спір з приводу добросовісності набуття ОСОБА_1 автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, було викрадене у власника або особи, якій, він передав майно у володіння, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у рішенні від 05.12.2017 року (справа № 127/12965/17) було встановлено, що автомобіль марки Маzda СХ-5» 2013 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_3 . вибув з володіння ОСОБА_2 поза її волею, а тому наявні законні підстави для його витребування у добросовісного набувача ОСОБА_1 (копія рішення на а.с. 128-133), рішення набуло законної сили 16.02.2018 року (копія Ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 16.02.2018 року на а.с. 134 135).

Оскільки згадане судове рішення та позов, який є предметом розгляду даної справи, постановлене за участю одних і тих самих осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стосується одного й того ж об`єкта : автомобіля Маzda СХ-5» 2013 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_3 та при його постановленні вирішувалось питання добросовісності набуття ОСОБА_1 зазначеного автомобіля, то висновок суду першої інстанції про те, що ці обставини не можуть бути об`єктом дослідження в даній справі, - вірним та ґрунтується на положеннях частини 4 статті 82 ЦПК України, натомість доводи апеляційної скарги та доводи позовної заяви ОСОБА_1 свідчать про її незгоду рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у рішенні від 05.12.2017 року (справа № 127/12965/17), а тому не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи з порушенням правил підсудності, слід зазначити наступне:

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 червня 2018 року дану справу було передано для розгляду до Вінницького міського суду Вінницької області на підставі статей 30-32 ЦПК України, при цьому суд зазначив, що оскільки вимога про зняття арешту з майна розглядається за місцезнаходженням майна, а спірний автомобіль перебуває на штраф майданчику в м. Вінниця, то справа підсудні Вінницькому міському суду, окрім того зазначив, що виходячи із загальних правил підсудності, відповідач проживає також на території м. Вінниці (а.с.142). Ця ухвала не була оскаржена сторонами по справі.

23 липня 2018 року справа надійшла до Вінницького міського суду та було визначено автоматизованою системою склад суду суддя Бойко В. М. (а.с.150), який прийняв її до свого провадження та ухвалив розпочати підготовче засідання по справі (а.с. 151).

Спори про підсудність між судами не допускаються, справа, передана з одного суду до іншого в порядку статті 31 ЦПК України, що й мало місце в даному випадку, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (стаття 32 ЦПК України).

Питання зняття арешту з майна, накладеного в ході кримінального провадження, не підсудне судам цивільної юрисдикції та в цій частині провадження у справі правомірно закрито судом першої інстанції, а апеляційна скарга не містить доводів проти такого судового рішення. Тоді підстав для застосування правил виключної підсудності немає. Відтак повертаємось до загальних правил територіальної підсудності, за яким справи пред`являються в суд за місцезнаходженням відповідача (стаття 27 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_2 , про що свідчить інформація з відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України у Вінницькій області (а.с. 64). Відтак, справа підсудна саме Вінницькому міському суді та при її розгляді не було порушено правила територіальної підсудності, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення витрат на правову допомогу, апеляційний суд зазначає наступне:

На підтвердження витрат, понесених на правову допомогу, суду першої інстанції було надано Ордер адвоката Вавшка В ОСОБА_7 на представництво інтересів ОСОБА_2 (а.с.118), Акт надання послуг (а.с.136), в якому зазначено які саме послуги надано адвокатом та їх вартість, квитанцію б/н від 27 лютого 2018 року про отримання адвокатом від ОСОБА_2 . 4 674 грн. (а.с. 137). Отже, понесення відповідачем судових витрат у вигляді оплати правової допомоги та їх розмір доведені належними та допустимими доказами, на підставі яких і прийнято рішення судом першої інстанції, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на об`єктивних обставинах справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відтак, апеляційний суд дійшов до переконання що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на їх правильність, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно з`ясованих обставин справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис М. М. Якименко

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета