Номер провадження: 22-ц/813/1612/19
Номер справи місцевого суду: 521/3131/18
Головуючий у першій інстанції Коблова О. Д.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та усунення перешкод у здійсненні права користування майном, -

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовна заява мотивувала тим, що сторонам по справі, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, їй належить житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частинах з відповідачем. Проте з 2015 року відповідач ОСОБА_2 перешкоджає у користуванні власністю, створюючи несприятливі умови, які завдають матеріальну та моральну шкоду позивачу. Позивач вказував, що між сторонами неприязні стосунки, які проявляються в псуванні майна, створенні перешкод, знищенні рослин, засміченні подвір`я. У зв`язку з чим, позивачка просила суд стягнути матеріальну шкоду в розмірі 3921, 55 грн та моральну шкоду в розмірі 21000 грн (а.с. 3-7).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та усунення перешкод у здійсненні права користування майном було відмовлено (а.с. 182-184).

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням 26 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою. Так, апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. При цьому апелянт зазначила, що судом не встановлено систематичного перешкоджання користування власністю апелянта, а суд тільки констатує неприязні стосунки між сторонами. Крім того, апелянт звернула увагу на те, що судом не було досліджено надані письмові докази в справі, та вказала на те, що позивач була позбавлена права надати свої пояснення щодо своїх письмових доказів. Тому апелянт просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2018 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 188-192).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Заїкіна А.П. від 09.07.2018 року було відкрито апеляційне провадження в справі (а.с. 218). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.08.2018 року справа була призначена до розгляду (а.с. 223).

В матеріалах справи міститься відзив відповідача на апеляційну скаргу. В своєму відзиві ОСОБА_2 зазначив, що спірне домоволодіння належить сторонам на праві спільної часткової власності, по 1/2 частини кожному. На даний час відсутній будь-який усний чи письмовий договір, рішення суду чи будь-який інший документ про встановлення порядку користування, поділу в натурі, виділу, розділу та ін., яким би був встановлений порядок користування спільним майном. Тому, відповідач вказує на те, що в теорії він має таке ж право як і позивачка звинувачувати її у затемненості, запліснявілості кімнат, у складенні на ділянці будівельного сміття та ін., оскільки вона несе таку ж рівну відповідальність за збереження, утримання, експлуатацію спільного майна як і відповідач. Відповідач зазначив, що з позивачкою, його сестрою, в них склалися неприязні стосунки, разом з тим він не допускає порушення її законних прав та інтересів. Окремо відповідач вказав на те, що він не підтверджує причинний зв`язок між будматеріалом та сміттям на ділянці і поганим технічним станом домоволодіння чи станом здоров`я позивачки та її дітей. Відповідач вважає, що позивачка сама винна у безвідповідальному ставленні до їх житла, а також зазначає, що в цілому позов ОСОБА_1 носить завідомо наклепницький характер, а посилання позивачки є голослівними. Тому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 (а.с. 229).

22.11.2018 року позивачка надала до суду заяву про долучення до матеріалів справи доказів, зокрема фотографії об`єктів на місцях - стану житлового будинку ззовні та зсередини (а.с. 234-238).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду. від 04.02.2019 року справа була прийнята до провадження. та призначена до розгляду.

В судовому засіданні апелянт та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу, відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду судом не було встановлено, що перешкоди, на які посилається позивач, мають місце; позивачем, на переконання суду, не виконаний процесуальний обов`язок довести ті обставини, на які він покликається як на підставу своїх вимог, зокрема не доведено факт здійснення відповідачами перешкод в реалізації його права користування та розпорядження своїм майном; зміст позовних вимог, наданого відзиву та відповіді на відзив, містить тільки суб`єктивні посилання сторін, які ґрунтуються на неприязному відношенні сторін один до одного; позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від предмету спору. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, однак вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу та змінити оскаржуване рішення в частині мотивування з огляду на таке.

Відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом від 06.12.2014 року за реєстровим № 3-1914 та реєстровим № 3-1908 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частки кожному належить земельна ділянка, площею 0,0491 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 (а.с. 21-26).

За обставинами даної справи спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник з приводу користування належним їм на праві спільної часткової власності вище зазначеним майном.

На підтвердження своїх вимог позивач надала до суду копію акту-обстеження матеріально-побутових умов від 14.03.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є одинокою матір`ю, має на утриманні двох неповнолітніх дітей (малозабезпечена сім`я до 30.06.2017 року), проживає у власному будинку АДРЕСА_1 , який потребує часткового ремонту (дах протікає на кухні, стіни та кутки в плісняві), в житловій кімнати розміром 8,5м *2 м зі сторони двору вікно завалене сміттям різноманітного походження через яке не проникає світло, його неможливо відкрити, вимити. Зі слів ОСОБА_1 в смітті живуть гризуни, а сміття належить її брату ОСОБА_2 (а.с. 9); виписки з медичної карти ОСОБА_1 , які підтверджують лікування за діагнозом - А15.0ВДТБ (03.07.14) лівої легені (інфільтративний) Дестр., ускладнення основного захворювання - МБТ+М+КоРезистоГістоКат1Ког2 (2014 рік), супутні захворювання - післяпологовий період, пологи 28.06.2014 року (а.с. 10); адвокатські запити до головного лікаря Одеського міського протитуберкульозного диспансеру щодо проходження лікування та перебування на обліку в диспансері по захворюванню туберкульозом ОСОБА_1 та її дітьми - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 11, 13), а також відповіді на ці адвокатські запити, з яких вбачається, що ОСОБА_1 проходила лікування в КУ «Одеський міський протитуберкульозний диспансер» з 04.07.2014 року по 02.10.2014 року, на обліку перебуває з 03.07.2014 року, ОСОБА_5 перебував на обліку з 04.07.2014 року по 08.02.2016 року, ОСОБА_6 - з 04.07.2014 року по 22.03.2016 року, крім того у відповідях вказано, що до захворювання мати дітей знаходилась з дітьми в сімейному квартирному контакті, являлась бациловидільником. 03.07.2014 року в матері дітей після обстеження було виявлено відкриту форму туберкульозу легенів (а.с. 12,14); консультаційний висновок спеціаліста дитячого лікаря-дерматоневролога, дитячого алерголога щодо ОСОБА_6 (а.с. 15-16,106); заяви ОСОБА_1 до начальника Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області щодо застосування до ОСОБА_2 відповідних заходів, передбачених законодавством України (а.с. 29-31, 32, 33, 34-36, 37-39, 41-42); довідки про отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.01.18-30.06.18 рр., 01.01.16-30.06.16 рр., 01.07.15-31.12.15 рр., 01.07.16-31.12.16 рр., 01.07.17-31.12.17 рр. (а.с. 43-45); копію рішення від 11.04.2017 року в справі № 521/213/16-ц, яким суд вирішив позов ОСОБА_2 , в тому числі в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про вселення, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - задовольнити частково. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент ДАБІ в Одеській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - задовольнити. Зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 та його неповнолітній дочці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користуванні приміщеннями житлового будинку літ «А» за адресою: м. АДРЕСА_1 , а саме: 1-3 - житлова, площею 8,5 кв. м., 2-4 - житлова, площею 8,6 кв. м., 1-1 - ванна, площею 6,2 кв. м., 1-2 - кухня, площею 6,7 кв. м. Зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок знести самовільно збудовану прибудову літ. «А1» до будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , та привести лінійні розміри будівель на земельній ділянці відповідно до технічної документації КП «ОМБТІ та РОН» від 15.05.2003 року. Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні: ІІ - теплицею та ІІІ колодязем, літньою кухнею літ. «Е» площею 14,0 кв. м. відповідно до технічного паспорту, складеному 18.12.2014 року КП «БТІ» Одеської міської ради (вказане рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 20.06.2017 року та постановою Верховного суду від 25.06.2018 року) (а.с. 48); розписки, надані ОСОБА_1 про виконання будівельно-ремонтних робіт від 29.05.2015 року, 24.04.2017 року, а також про купівлю-продаж розсади (а.с. 49-50, 51); рахунки, товарні накладні, чеки про купівлю будівельних матеріалів (а.с. 52-53); акт судово-медичного обстеження № 965 від 30.05.2017 року щодо завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 (а.с. 54-55); фотознімки внутрішньої, зовнішньої частини, а також двору спірного житлового будинку (а.с. 57-83, 110-114); копії правовстановлюючих документів на спірне майно (а.с. 17-26, 103); замовлення на калькуляцію вікна у фірмі «Новікон» № НОМЕР_1 від 23.11.2017 року (а.с. 105); копія відповіді Малиновського ВП на заяву ОСОБА_1 (а.с. 104).

Відповідач на підтвердження своїх заперечень надав до суду копії документів: медична документація, які підтверджує інвалідність третьої групи відповідача (а.с. 120-121); акт обстеження умов проживання від 26.11.2014 року (а.с. 123-124); відповіді та висновки Малиновського ВП за результатами звернення ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 (а.с. 125-127, 129-133); документації щодо поховання ОСОБА_8 (а.с. 134-135); копію технічного паспорту на спірний житловий будинок від 18.12.2014 року, за яким власники - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також технічний паспорт від 15.05.2003 року, за яким власниця - ОСОБА_8 (а.с. 136-139, 140-142) та ін.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За п. 3 ч. 2 вказаної статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За п. 9 ч. 2 цієї статті відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 381 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Крім того, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. А за ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що з контексту вище наведених законодавчих норм та з точки зору теорії матеріального права стягнення шкоди можливо лише за наявності відповідних обов`язкових умов, зокрема: наявність шкоди, протиправна поведінка особи, наявність причинного зв`язку між діями особи та спричиненою шкодою, вина. Відсутність будь-якої з вказаних умов виключає задоволення вимог про стягнення завданої шкоди.

Положеннями статей 2, 12-13 ЦПК України передбачено, що цивільних процес носить змагальний характер, а тому сторони, з врахуванням стадії розгляду справи (перша інстанції, апеляційна, касаційна) повинні сприяти всебічному та правильному розгляду справи по суті, звертатися до суду з відповідними клопотаннями, користуватися наданими процесуальними правами, надавати відповідні докази на підтвердження своєї позиції і спростування доводів протилежної сторони тощо. Кожна сторона несе ризики вчинення/невчинення відповідних процесуальних дій.

Статтями 76-80 ЦПК України визначаються вимоги, яким повинні відповідати докази, які надаються учасниками справи до суду на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

При цьому стаття 81 ЦПК України покладає обов`язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З вище наведених доказів, які містяться в матеріалах справи, пояснень та заяв сторін вбачається, що між сторонами склалися конфліктні відносини щодо належного їм спільного майна, що, в тому числі, стало однією з підстав виникнення судового спору щодо відшкодування шкоди та усунення перешкод в користуванні майном.

Разом з тим, досліджуючи кожен наданий доказ окремо та в сукупності апеляційний суд звертає увагу на те, що надані стороною позивача квитанції, накладні, розписки щодо проведення будівельно-ремонтних робіт в спірному житловому будинку не містять будь-яких відомостей, що позивачкою дійсно передавались (витрачались) грошові кошти на оплату придбання будівельних матеріалів та виконаних послуг та де саме вони були використані. Надані копії звернень до правоохоронних органів також самі по собі не доводять завдання відповідачем шкоди позивачу, оскільки відповідно до висновків правоохоронних органів за фактом спричинення матеріальних збитків, розподілу майна, визначення меж вбачаються цивільно-правові відносини та заявникам рекомендовано звертатись до суду з приводу відповідних фактів та, відповідно, доводити завдання шкоди в рамках судового провадження на загальних підставах. Втім з наданих документів вбачається, що між сторонами виникли конфліктні стосунки, в тому числі через відсутність встановленого порядку користування спільним майном та відсутності поділ цього майна в натурі.

Відтак, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу у відповідній частині, оскільки докази, надані позивачем-апелянтом не підтверджують належним чином її посилання та доводи. Так само апеляційний суд відхиляє посилання позивача-апелянта на тяжке захворювання, оскільки позивачем не було надано належних доказів, які б свідчили про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та захворюванням позивача. При цьому власно факт наявності захворювання стороною відповідача не заперечується, як власно і наявність захворювань у відповідача, який має третю групу інвалідності. Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що доказів того, що між сторонами був встановлений порядок користування спірним майном, яке належить їм на праві спільної часткової власності, суду сторонами надано не було. Апеляційним судом пропонувалось сторонами визначити порядок користування в позасудовому порядку, проте позивач відмовилась, наполягаючи на розгляд скарги по суті. Відтак, виходячи з положень діючого цивільного законодавства, сторони мають рівні права та обов`язки на всю масу належного їм майна на праві спільної часткової власності, а отже повинні добросовісно ним користуватись, не допускаючи при цьому порушень прав та законних інтересів один одного. На них покладаються рівні обов`язки щодо належного утримання спільного майна. Відтак, апеляційний суд прийшов до висновку про відхилення відповідних доводів апеляційної скарги.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, враховуючи вище наведене, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а судом першої інстанції були неправильно застосовані норми процесуального права, однак зважаючи на те, що за положеннями процесуального законодавства не може бути скасоване правильне рішення суду по суті спору з одних лише формальних міркувань, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює рішення суду першої інстанції в частині мотивування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2018 року - змінити в частині мотивування, в іншій частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 27 травня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

15.05.2019 року м. Одеса