П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 567/227/19

Провадження № 22-ц/4815/1328/19

Головуючий в Острозькому районному суді:

суддя Назарук В.А.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду:

10 год. 47 хв. 25 липня 2019 року в м. Острог

Рівненської області

Повний текст складено: 05 серпня 2019 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 25 липня 2019 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

В лютому 2019 року в суд звернулося Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі АТ КБ "Приватбанк") з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вмотивовуючи свої позовні вимоги, банк покликався на укладений між сторонами 11 лютого 2011 року кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 8 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте у зв`язку із тим, що остання порушувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом 20 січня 2019 року складається з: 10 311, 75 гривень тіло кредиту; 30 267,04 відсотків за користування кредитом; 21 411,38 гривень пені; а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 гривень фіксована частина та 3099,51 гривень процентна складова.

З наведених міркувань просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 65 589,68 гривень та судові витрати в сумі 1 921 гривні.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 12 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано банку строк для усунення процесуальних недоліків, оскільки останній не надав доказу отримання відповідачем кредитної картки із встановленим кредитним лімітом; не надано довідки про зміну умов кредитування; не вказано строку дії картки, на підставі яких суд встановлює наявність обставин, на які посилається позивач у своєму позові.

Також не зазначено виду кредитної картки, виданої відповідачу.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 20 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі. Призначено судове засідання.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 25 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 9 000 гривень заборгованості за кредитним договором та 263,56 гривень судового збору.

В іншій частині вимог позивачу відмовлено.

На рішення суду АТ КБ "Приватбанк" подано апеляційну скаргу, де покликалось на його незаконність і необґрунтованість в частині незадоволених вимог, яка полягала у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося, що законодавством не встановлено потреби обов`язкового підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, а узгодження приєднання до них з боку сторони, яка не приймає участь у їх розробці та лише приєднується до них, може відбуватись у будь-якій формі, зокрема, підписанням типового бланку або ж Анкети-заяви. Таким чином, з моменту підписання такої заяви, між банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України. На підставі цього договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт 9 000 гривень, в подальшому ліміт неодноразово змінювався, що передбачено й самим договором.

В свою чергу, відповідач, після отримання картки, здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком доводить укладення кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Стверджувалося, що встановивши факту надання банком відповідачу кредиту та того, що остання його не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Вважав, що оскаржене рішення не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору та наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд знехтував, що важливою ознакою кредитної операції є її надання за рахунок залучених грошових коштів.

Крім того, пеня та штрафи нарахована у відповідності до положень умов договору, а можливість одночасного стягнення цих сум підтверджено висновком, зробленим Верховним Судом у аналогічній справі в постанові від 03 квітня 2019 року 483/1605/15, оскільки пеня та штраф нараховується за різні порушення умов кредитного договору.

З викладених мотивів просив скасувати оскаржуване рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції, та вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач як на підставу для його задоволення посилався на те, що в порушення умов договору від 10 лютого 2011 року та положень ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов`язання за договором не виконала та станом на 20 січня 2019 року має заборгованість, яку визначено у загальному розмірі 65 589,68 гривень, з яких: 10 311,75 гривень тіло кредиту; 30 267,04 відсотків за користування кредитом; 21 411,38 гривень пені; а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 гривень фіксована частина та 3 099,51 гривень процентна складова.

При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ КБ "Приватбанк" надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також розрахунки заборгованості.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Між тим, як правильно зазначено судом попередньої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Також анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, окрім особистих даних останньої, не містить жодних даних щодо умов кредитування.

Тому неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (10 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13 лютого 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/; які містяться в матеріалах справи не визнаються ОСОБА_1 та не містять її підпису, то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 лютого 2011 року шляхом підписання анкети-заяви.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

В свою чергу, роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У справах споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну, рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню,суд першої інстанції обґрунтовано відмовив банку в задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів, оскільки вимоги останнього не підлягають задоволенню з підстав необґрунтованості.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з мотивів та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, ст.625, 1048 ЦК України, позивач не пред`являв.

Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в цивільній справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, за близьких по суті спірних відносин, де викладено висновок щодо правильного застосування норм права, порушених в апеляційній скарзі.

Інше не відповідало б принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливило покладання на слабшу сторону невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів визнаються необґрунтованими, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що, зокрема, суперечить встановленій практиці Верховного Суду.

Щодо задоволення позовної вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредитом в повному обсязі, тобто в бажаному банком розмірі в 10 311,75 гривень замість задоволених судом 9 000 гривень, то колегія апеляційного суду вважає відсутніми для цього підстави.

Підтверджуючи вказану позовну вимогу, позивачем було надано до суду розрахунок заборгованості, проте цей розрахунок сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, адже нічим не підтверджується, а його правильність неможливо перевірити.

При цьому, в розрахунку зазначено про включення в заборгованість по тілу кредиту нарахованої пені, штрафів.

В свою чергу, відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 (а.с. 49) їй було встановлено кредитний ліміт на суму 9 000 гривень.

Тому у зв`язку з тим, що відповідачем не спростовано існування заборгованості за тілом кредиту в визначеному судом розмірі, а також тим, що рішення суду в цій частині ніким не оскаржується, апеляційний суд погоджується з висновком про обов`язок боржника повернути саме таку суму, як фактично отримані кредитні кошти.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність рішення в цій частині.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Мотивом для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду - без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України, є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судовий збір, що понесений позивачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення Острозького районного суду Рівненської області від 25 липня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

С.О. Гордійчук