Справа № 472/561/18
Провадження №2/472/18/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2019 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
судового засідання - Крамарчук Л.Б.,
представника відповідача - Венделя О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 смт. Веселинове цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
01 червня 2018 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (відповідно до витягу зі статуту Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", який затверджено 21 травня 2018 року, назву позивача було змінено з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В позовній заяві позивач зазначив, що 21 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ ПриватБанк було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким ОСОБА_1 (позичальник) отримала кредит у розмірі 800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Однак, відповідач порушила виконання своїх зобов`язань в частині погашення кредиту та сплати відсотків згідно з Умовами кредитування.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшло при надходженні позову клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, але за участі її представника - ОСОБА_2 .
Представник відповідача Вендель О.М. в судовому засіданні вказав, що відповідач позов не визнає та просив суд відмовити в його задоволенні, з урахуванням відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, зокрема, зазначив, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту в розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 зі строком дії - липень 2017 року, відсутні відомості щодо отримання відповідачем платіжної картки, на яку надавався кредит, вказує, що банк не мав права в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки. Крім того, зазначає, що одночасне стягнення пені та штрафу є недопустимим, оскільки відповідно до Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Також зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки відповідач ОСОБА_1 внесла останній місячний платіж в грудні 2011 року, а банк звернувся з позовом 15.05.2018 року.
Представник позивача ОСОБА_3 . надала до суду відповідь на відзив та відповідь на заперечення, в яких зокрема, зазначила, що з відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах, які розташовані на офіційному сайті Банку, і складають Договір про надання банківських послуг. Стосовно наданих банком доказів на укладення кредитного договору зазначає, що позивачем надана копія кредитного договору, виписка по рахунку відповідача, фото клієнта з карткою, розрахунок заборгованості. Щодо строків позовної давності зазначила, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається після спливу останнього дня місяця дії картки. ОСОБА_1 отримала кредитні картки НОМЕР_2 НОМЕР_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня липня 2017 року.
Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача ОСОБА_2 , з урахуванням відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, враховуючи відповідь на відзив та відповідь на заперечення представника позивача Гаренко Н.В., дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 21 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ ПриватБанк було укладено договір надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н, згідно з яким ОСОБА_1 (позичальник) отримала кредит у розмірі 800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 07.2017 р.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Підписавши заяву відповідач погодилася, що вона згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
При укладенні кредитного договору сторони керувались частиною першою статті 634 ЦК України, якою передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Надання кредитних коштів позичальнику на виконання умов вказаного договору підтверджується банківською випискою за карткою ОСОБА_1 та розрахунком заборгованості станом на 30 квітня 2018 року.
Пунктом 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.
За змістом цього пункту банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, в тому числі у виписці по картрахунку відповідно до пункту 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.
Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в пункті 1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідно до пунктів 1.1.3.1.9, 2.1.1.3.7 Умов та Правил надання банківських послуг банк зобов`язаний не рідше одного разу на місяць способом, вказаним у заяві, надавати позичальнику виписки з картрахунку про стан картрахунків і про проведені за минулий місяць операції по картрахункам. При підключенні клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень.
Базова ставка згідно із Тарифами банку на вид картки «Універсальна» станом на момент укладення договору становила 30 % на рік.
В подальшому процентна ставка була змінена.
Так, з 01 вересня 2014 року відсоткову ставку змінено з 30% на 34,80 %; з 01 квітня 2015 року з 34,80% на 43,20%.
Відповідно до довідки, наданої позивачем, строк дії картки, наданої відповідачу, - до липня 2017 року.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18).
Щодо строків позовної давності слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов картка дійсна до останнього календарного дня місяця, указаного на ній.
Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.
За змістом пункту 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.
Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно з діючими тарифами (п. 2.1.1.2.12 Умов).
До суду позивачем надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 та довідку про видачу та перевипуск карток, з яких вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредитні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 «Універсальна, 55 днів», зі встановленням кредитного ліміту 800,00 грн., зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня липня 2017 року. (а.с. 58, 143).
Таким чином, строк виконання зобов`язання з погашення повної кредитної заборгованості спливає в липні 2017 року, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не з дня здійснення останнього платежу. Тому, АТ КБ «Приватбанк», пред`явивши позов у даній справі в червні 2018 року, не порушило строку позовної давності.
Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 07.10.2015 справа № 6-1295 цс15, яка не змінена подальшою практикою Верховного Суду.
За умовами укладеного кредитного договору сторони по справі погодили щомісячну сплату заборгованості за кредитом (частинами) та відсотків за наданим кредитом на суму залишку заборгованості.
Відтак, у межах строку кредитування (строку дії картки - 31 липня 2017 р.) відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредитні кошти і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Після закінчення строку дії картки, починаючи з 1 серпня 2017 р., відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість.
За такого позивач мав право на нарахування процентів за користування кредитом лише в межах строку дії кредитної картки - по 31 липня 2017 р.
Суд при цьому вважає, що слід виходити із відсоткової ставки у 30% за весь період нарахування процентів та безпідставним застосування позивачем зміненої (підвищеної) процентної ставки у 34,80% та 43,20%, враховуючи наступне.
Загальна сума залишку заборгованості за відсотками розрахована за підвищеними процентними ставками.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.
Частиною четвертою статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.
Так, відповідно до статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в одностороньому порядку є нікчемною.
У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.
Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.
Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки та згоди останнього на таке збільшення з 01 вересня 2014 року, скріпленої його підписом.
Відомостей щодо повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки Банком надано не було, а тому при розрахунку процентів за користування кредитом треба виходити з процентної ставки 30% річних.
Розрахунок, наданий позивачем враховуває збільшення процентної ставки з 01 вересня 2014 року до 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних та стягнення як пені, так і штрафу.
Тіло кредиту станом на 31 липня 2017 року становить 5948,08 грн.
Оскільки відповідач отримав кредитні кошти, за користування якими мав сплатити проценти, виходячи з 30% річних, то його заборгованість за процентами за період з 21 липня 2014 року (початок заборгованості згідно з розрахунком Банку) до 31 липня 2017 року становить 5485,76 грн. - (5948,08 грн. (тіло кредиту) х 30%) / 360 = 4,96 грн. процентів за 1 день х 1106 днів (період з 21.07.2014 р. по 31.07.2017 р.).
Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_1 періодчино сплачувала заборгованість по процентам та загальна сума погашених процентів становить 2889,63 грн.
Тому, загальна заборгованість про процентам за користування кредитом становить: 5485,76 грн. - 2889,63 грн. = 2596,13 грн.
Щодо вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів) суд дійшов наступного висновку.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).
Відповідно до пунктів 1.1.5.20 та 1.1.5.21 Умов та Правил сторони обумовили можливість стягнення з позичальника у разі несвоєчасного виконання умов договору пені та штрафу у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.
Фактично за одне й те саме порушення умов договору - несвоєчасне повернення кредитних коштів та процентів, у договорі передбачено два види відповідальності: штраф та пеня.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 р.
Виходячи з викладених обставин справи, положень закону та правової позиції, суд вважає, що на відповідача може бути покладено лише один вид цивільно-правової відповідальності, а саме - штраф.
За такого у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів з нього на користь позивача необхідно стягнути крім суми заборгованості за кредитом та за процентами за користування кредитними коштами, також і передбачений договорами штраф, який складається з фіксованої частини та з процентної частини.
Штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.
Враховуючи, що процентна складова штрафу становить 5% від суми загальної заборгованості, а заборгованість по даному кредиту судом перерахована та є меншою ніж та, яку заявив позивач, то в такому разі штраф (процентна складова) становить 427,21 грн.
Таким чином відповідач повинен сплатити АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у сумі 5948,08 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 2596,13 грн., штраф (фіксована частина) у сумі 500 грн., штраф (процентна складова) у сумі 427,21 грн., що разом становить 9471,42 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 14, 19, 77, 78, 81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 травня 2019 року

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко