Справа № 761/8950/19 Головуючий 1 інстанція- Юзькова О.Л.
Проваження № 22-ц/824/6212/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 травня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу судді Шевченківського районного суду м.Києва від 07 березня 2019 року про відмову у вжитті заходів забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 07 березня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задоволити в повному обсязі,посилаючись на необгрунтованість ухвали. Скарга мотивована хибністю висновків судді про те, що припис Департаменту міського благоустрою № 1907257 від 22 лютого 2019 року не стосується належного йому гаража, бо припис був наклеєний саме на його гараж. Судом неправильно застосовано положення ст.81 ЦПК України на стадії забезпечення позову. Вважає, що у випадку наявності розбіжностей у номері належного йому гаража, суд не позбавлений можливості усунути цю розбіжність шляхом шляхом виклику сторін.

Представник Київської міської ради та Департаменту міського благоустрою Тіхонова І . С . подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законну і обгрунтовану ухвалу і правомірно відмовив у задоволенні заяви, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Заявник ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити, скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва як незаконну та вжити заходів забезпечення позову.

Представник Київської міської ради та Департаменту міського благоустрою Тіхонова І. С. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

- 2 -

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 01 березня 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви і мотивована тим, що заявник є власником гаража по АДРЕСА_1 . 26 лютого 2019 року його представнику стало відомо про наміри знести належний йому гараж, що підтверджується приписом № 1907257 від 22 лютого 2019 року Департаменту міського благоустрою. 27 лютого 2019 року був розпочатий за допомогою будівельної техніки демонтаж гаражів, який припинений лише після зверенння представника до поліції. Посилаючись на незаконність дійДепартаменту міського благоустрою, якими порушуються його права як власника, просив заборонити відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти по АДРЕСА_2 будь-які дії щодо будівель і споруд гаражів, у тому числі але не виключно, щодо гаража ОСОБА_1

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як

- 3 -

встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення та ефективний захист її прав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суддя першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

При відмові у вжитті заходів забезпечення позову, суддя обгрунтовано врахував як зміст майбутнього позову, про який вказує заявник, так і те, що припис Департаменту міського благоустрою № 1907257 від 22 лютого 2019 року не стосується належного заявнику гаража, який розміщений по вул.Борщагівська 10-а, в той час як припис внесено власнику гаража під № 10.

Суд вірно вказав, що відсутність доказів щодо вчинення припису у відношенні майна заявника, унеможливлює з`ясування наявності спору та реальної загрози невиконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про хибність висновків судді про те, що припис Департаменту міського благоустрою № 1907257 від 22 лютого 2019 року не стосується належного заявнику гаража, необгрунтовані та спростовуються матеріалами справи, в яких міститься припис саме у відношенні гаража по АДРЕСА_3, а не по АДРЕСА_1 .

Доводи скарги про неправильне застосування судом положень ст.81 ЦПК України на стадії забезпечення позову, бо якщо і є розбіжність у номерах гаража, то суд не позбавлений можливості усунути цю розбіжність необгрунтовані. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України саме на сторону покладається обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а не на суд, як помилково вважає заявник.

Згідно ч.2 ст.13, ч.7 ст.81 ЦПК України збирання доказів не є обов`язком суду і суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, колегія суддів враховує також зміст доданого заявником до матеріалів справи припису Департаменту міського благоустрою № 1907257 від 22 лютого 2019 року, в якому не йдеться про безумовне знесення гаража, а лише запропоновано власнику гаража по АДРЕСА_3 надати дозвільну документації на розміщення гаража, у випадку відсутності якої можливе вжиття заходів ззгідно чинного законодавства. З огляду на пояснення ОСОБА_1 про те, що його право власності на гараж по АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку зареєстровано в БТІ, то йому слід надати відповідні дозвільні документи, про що і йдеться у приписі. Доказів про виконання припису і надання документів заявником не представлено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника

- 4 -

ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м.Києва від 07 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: