Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 375/1809/17

провадження № 61-42165св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Росія»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Каленченко Ніна Олександрівна, на постанову Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2018 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Березовенко Р. В., Лівінського С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» (далі - СТОВ «Росія») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, розташованої на території Ромашківської сільської ради Рокитнянського району Київської області, що підтверджено державним актом на землю від 17 квітня 2002 року.

У жовтні 2007 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Росія» укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Проте, позивач вказував, що на руки копію договору йому не видали та зареєстрували у Рокитнянському районному відділі Держкомзему тільки 29 грудня

2007 року.

Перед закінченням терміну оренди 01 вересня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди.

19 вересня 2017 року позивач отримав лист-відповідь від СТОВ «Росія», з якої дізнався про існування нового договору оренди його земельної ділянки, який зареєстрований 28 грудня 2012 року на строк 15 років. Вказував, що, повторно звернувшись до відповідача для з`ясування обставин укладення нового договору, юрист СТОВ «Росія» запропонував йому підписати цей договорів оренди землі, а потім отримати його копію.

Відділ у Рокитнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області видав позивачу на його вимогу копію первинного договору оренди земельної ділянки від 22 лютого 2007 року, де вказаний термін оренди два роки. Дата укладення та строк дії договору записані олівцем, договір ним не підписаний та зареєстрований 20 грудня 2007 року. Проте, позивач зазначив, що на вказаний термін договір не укладав.

Крім того, позивач також отримав копію договору оренди земельної ділянки без номера та дати, строк дії якого становить 15 років, який зареєстрований в управлінні Держкомзему у Рокитнянському районі Київської області

28 грудня 2012 року. Позивач вказував, що підпис, який міститься на договорі оренди земельної ділянки та акті прийому-передачі земельної ділянки, від його імені, виконаний не ним.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки без дати та номера, укладений між

СТОВ «Росія» та ОСОБА_1 , який зареєстрований в управлінні Держкомзему у Рокитнянському районі 28 грудня 2012 року, та скасувати його реєстрацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 16 березня 2018 року (у складі судді Нечепоренка Л. М.) позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 30 серпня

2012 року (у позивача та у відділі Держгеокадастру у Рокитнянському районі - без дати), укладеного між СТОВ «Росія» та ОСОБА_1 , зареєстрований в управлінні Держкомзему у Рокитнянському районі Київської області 28 грудня 2012 року, реєстраційний номер 03057 , та скасовано його державну реєстрацію.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щона момент укладення спірного правочину волевиявлення ОСОБА_1 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, оскільки договір підписаний не ним, тому наявні підстави для визнання договору недійсним, оскільки позивач не мав наміру продовжувати орендні відносини з відповідачем, про що свідчить його заява від 01 вересня 2017 року, і заяви він не підписував і нікого не уповноважував на це.

Також позивач довідався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у вересні 2017 року, коли подав заяву про відмову від продовження договору оренди від 2007 року, що відповідно до вимог частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. А посилання представника відповідача про отримання позивачем орендної плати в збільшеному розмірі не свідчить про обізнаність з умовами договору оренди, а лише підтверджує факт отримання орендної плати.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2018 року рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 16 березня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт того, що спірний договір оренди землі він не підписував, оскільки належними, достатніми та допустимими доказами для встановлення обставини не підписання цього договору є висновок судової почеркознавчої експертизи, який не наданий позивачем та клопотання про проведення такої експертизи стороною позивача не заявлялося.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку та всупереч вимогам статті 263 ЦПК України прийняв рішення, яке не ґрунтується на доказах, наданих суду, оскільки досліджені пояснення та зібрані у справі докази не свідчать про те, що представник відповідача визнав обставину непідписання договору оренди земельної ділянки від 30 серпня 2012 року позивачем у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Каленченко Н. О., просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що представник відповідача визнала в судовому засіданні, що спірний договір оренди земельної ділянки

від 30 серпня 2012 року підписаний не ОСОБА_1 , а членами його сім`ї, тому призначення почеркознавчої експертизи є непотрібним.

Позивач у судовому засіданні суду першої інстанції порушував питання про призначення почеркознавчої експертизи, але після визнання представником відповідача в судовому засіданні факту відсутності волевиявлення позивача на укладення спірного договору оренди, позивач таке клопотання не заявив, керуючись вимогами статті 82 ЦПК України, які передбачають, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2018 року СТОВ «Росія» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності серії РІ № 289900 від 17 квітня 2002 року належить земельна ділянка площею 3,3797 га, яка розташована на території Ромашківської сільської ради Рокитнянського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

23 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Росія» укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у селі Ромашки Рокитнянського району Київської області, строком

на 2 роки.

Відповідно до акта прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) без дати за договором оренди від 23 лютого 2007 року ОСОБА_1 передає в оренду СТОВ «Росія» земельну ділянку.

Відповідно до пункту 43 договору оренди земельної ділянки від 23 лютого 2007 року цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендодавця,

другий - у орендаря, третій - в Рокитнянському районному відділі Київської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»

(далі - Рокитнянський РВ Київської РФ ДП «Центр Дерземкадастру»).

Проте, ані договір оренди від 23 лютого 2007 року, ані акт прийому-передачі об`єкта оренди без дати не містять підпису позивача.

Перед закінченням терміну оренди 01 вересня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій зазначив, що у 2007 році підписав зі СТОВ «Росія» договір оренди земельної ділянки площею 3,3797 га строком

на 10 років. Проте, не має наміру продовжувати дію договору оренди.

19 вересня 2017 року позивач отримав лист-відповідь від СТОВ «Росія», в якому зазначено, що 30 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Росія» укладений новий договір оренди земельної ділянки площею

3,3797 га, який зареєстрований 28 грудня 2012 року. Пунктом 4 договору оренди від 30 серпня 2012 року передбачено термін дії договору 15 років. Таким чином, термін дії договору оренди закінчується (від дати реєстрації) 28 грудня 2027 року. Дострокове розірвання договору оренди землі умовами вказаного договору не передбачено.

Також встановлено, що відповідно до довідки відділу у Рокитнянському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області від 05 вересня 2017 року згідно з Національною Кадастровою Системою (НКС) та Книгою записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, земельна ділянка, для ведення товарного для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,3797 га, яка знаходиться на території Ромашківської сільської ради Рокитнянського району Київської області та належить ОСОБА_1 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку перебуває в договірних зобов`язаннях/оренді між ОСОБА_1 та СТОВ «Росія» відповідно до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 28 грудня 2012 року на 15 років.

Відділ надав позивачу належним чином завірені підписом керівника та скріплені печаткою копії архівних примірників: договору оренди спірної земельної ділянки та акту прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 23 лютого 2007 року, зареєстрованого 20 грудня 2007 року; договору оренди вищезазначеної земельної ділянки та акта прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди без дати і без номера, зареєстрованого 28 грудня 2012 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог посилався на те, що на момент укладення договору оренди від 30 серпня 2012 року його волевиявлення не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, оскільки вказаний договір підписаний не ним.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсність правочину визначається статтями 203, 215 ЦК України.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вказані норми цивільного права свідчать про те, що правочин може бути визнано недійсним, якщо волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає його внутрішній волі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд не звернув уваги на те, що на момент укладення договору оренди від 30 серпня 2012 року вказаний договір був підписаний не позивачем, тому було відсутнє його волевиявлення на укладення договору на вказаних у ньому умовах.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що факт того, що позивач новий договір оренди земельної ділянки від 30 серпня 2012 року не підписував, представник відповідача визнав.

З урахуванням приписів статті 202 ЦК правочином є поєднання внутрішньої волі та волевиявлення сторін і воля учасників правочину полягає в їх обопільній, добровільній, усвідомленій згоді спільно досягти певної законної мети (набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки) шляхом прийняття на себе певних прав і обов`язків. Таким чином, підставою для визнання недійсним договору за частиною першою статті 215 ЦК може бути встановлений судом дефект такого елемента правочину, як воля його учасника (учасників) - відсутність волі на укладення правочину або невідповідність волі та волевиявлення учасника (учасників) в момент вчинення правочину.

Виключне право на підписання договору оренди землі належить лише власнику землі або уповноваженій ним у встановленому законом порядку особі, а підписання договору іншою, не уповноваженою власником землі особою свідчить про порушення законних прав орендодавця під час укладення та підписання договору оренди.

Факт отримання орендної плати за оспорюваним договором має значення лише для визначення наслідків недійсності договору, а не для вирішення спору про визнання договору оренди землі недійсним через його невідповідність закону.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 06 березня

2019 року у справі № 145/374/17 (провадження № 61-46341св18),

від 22 березня 2019 року у справі № 394/559/17 (провадження

№ 61-44351св18).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору від 30 серпня 2012 року волевиявлення ОСОБА_1 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, оскільки договір підписаний не ним.

Встановивши, що позивач не мав наміру продовжувати орендні відносини з відповідачем, про що свідчить його заява від 01 вересня 2017 року, договір оренди не підписував і не уповноважував на це будь-яку особу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд першої інстанції установив, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у вересні

2017 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є початком перебігу позовної давності.

Посилання відповідача на те, що початок перебігу позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, суд першої інстанції обґрунтовано визнав таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Оскільки підставами позову ОСОБА_1 було непідписання спірного договору оренди землі, що свідчить про відсутність волевиявлення на укладення договору на вказаних у ньому умовах, тому для правильного вирішення вказаної справи, зокрема, у частині висновків щодо початку перебігу позовної давності, важливим є така фактична обставина, як момент, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права. За вказаних обставин особа взагалі не знала про наявність цих документів, адже їх не підписувала, тому визначальним є саме момент, коли вона довідалася про порушення свого права.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (касаційне провадження № 14-306цс18), яка не відступила від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі

№ 6-48цс15.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 ухвалене відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення відповідно до статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Каленченко Ніна Олександрівна, задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2018 року скасувати, рішення Рокитнянського районного суду Київської області

від 16 березня 2018 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська