Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7559/17 Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 50 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №296/7559/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 05 жовтня 2018 року, яке ухвалене суддею Галасюком Р.А. в м. Житомирі

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 40 000 грн. сплачені його батьком ОСОБА_3 згідно договору про сплату аліментів на утримання повнолітнього сина у зв`язку з навчанням та стягувати з матері щомісячно аліменти на його утримання в зв`язку з навчанням в розмірі 3000 грн., починаючи з дня подачі позову і до закінчення ним навчання 29 лютого 2020 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є рідним сином ОСОБА_2 З 01.09.2017 року позивач навчається на заочній формі навчання за спеціальністю «Економіка, менеджмент та право» Вінницького торгівельно-економічного інституту Київського національного торгівельно-економічного університету, за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб. Термін навчання становить 2 роки 6 місяців - до 29.02.2020 року. 27.04.2017 року між позивачем та його батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про сплату аліментів на утримання повнолітнього сина у зв`язку з навчанням, який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражнік Т.О. та зареєстрований в реєстрі за №6982. Згідно умов зазначеного договору, сторони домовилися, що ОСОБА_3 має наперед сплатити на утримання сина ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 90 000 грн., як разовий платіж у зв`язку з навчанням сина та до досягнення 23-х років. В день підписання договору ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 кошти в сумі 90000 грн., з яких 50 000 грн. було покладено на ім`я позивача на депозитний рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», а решта залишилась у матері позивача. Однак, на даний час мати позивача добровільно відмовляється повернути кошти в сумі 40 000 грн. та відмовляється надавати матеріальну допомогу сину на навчання, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 05 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40 000 грн., аліментів сплачених ОСОБА_3 згідно договору про сплату аліментів на утримання повнолітнього сина у зв`язку з навчанням, від 27.04.2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражнік Т.О. та зареєстрований в реєстрі за №6982. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на час його навчання в Вінницькому торгівельно-економічному інституті Київського національного торгівельно-економічного університету в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. посеместрово, починаючи з 26.09.2017 року та до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що висновок суду першої інстанції про необхідність повернути 40000 грн. коштів за договором про сплату аліментів є безпідставним, оскільки дані кошти були витрачені відповідачем за призначенням на навчання сина та його утримання, придбання супутніх товарів, продуктів харчування, оплату комунальних послуг, тощо. Крім того, дані кошти знаходитись в вільному доступі і втрачались також самим позивачем на свої власні потреби.

Рішення суду в частині щодо стягнення аліментів також вважає незаконним через те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставин потреби у матеріальній допомозі з боку матері на період навчання. Зауважив, що позивач навчається на заочній формі навчання у м.Житомирі, тому, як повнолітня особа, має можливість працювати і забезпечувати себе самостійно. Крім того, має у власності чотири земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в АДРЕСА_1 району, житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування, які також розташовані в АДРЕСА_2 Троянів по АДРЕСА_3 , що дозволяє йому утримувати себе та навчатися на умовах повної оплати вартості навчання без матеріальної допомоги матері.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Позивач, його представник та третя особа заперечили щодо задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 40000 грн. аліментів за договором про утримання повнолітнього сина, суд першої інстанції виходив з того, що мати позивача добровільно кошти сплачені батьком на навчання позивача не надає.

Проте такий висновок суду є помилковим.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі до 26 травня 2010 року.

Від даного шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивача по справі, який на даний час проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Позивач ОСОБА_1 з 01.09.2014р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 р. навчався в Житомирському торговельно-економічному коледжі КНТЕУ.

Рішенням Корольовського райсуду м. Житомира від 30 березня 2017 року у справі №296/401/17 з третьої особи ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 18.01.2017 р. по 30.06.2017 р. (а.с.22,23)

З 01 вересня 2017 року позивача було зараховано студентом 1-го курсу заочної форми навчання за спеціальністю «Економіка», факультету «Економіки, менеджменту та права» Вінницького торгівельно-економічного інституту Київського національного торгівельно-економічного університету, за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб. Термін навчання становить 2 роки 6 місяців по 29 лютого 2020 року (а.с.9), філіал якого знаходиться у м. Житомирі.

27.04.2017 року між позивачем та його батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про сплату аліментів на утримання повнолітнього сина у зв`язку з навчанням, який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражнік Т.О. та зареєстрований в реєстрі за №6982.

Згідно умов зазначеного договору, сторони домовилися, що ОСОБА_3 має наперед сплатити на утримання сина ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 90 000 грн., як разовий платіж у зв`язку з навчанням сина та до досягнення 23-х років. В день підписання договору ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 кошти в сумі 90000 грн., з яких 50000 грн. було покладено на ім`я позивача на депозитний рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», а решта коштів була отримана матір`ю позивача.

Згідно п.4 даного Договору сторони домовилися, що сплата аліментів у сумі зазначеній в п.2 Договору, включає в себе всі витрати на утримання дитини, в тому числі пов`язані з навчанням та передбачені ст. 185 Сімейного кодексу України, щодо додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), в тому числі аліменти згідно рішення Корольовського райсуду м. Житомира від 30 березня 2017 року.

Пунктом 5 даного Договору передбачено, що аліменти, одержані на дитину, мають використовуватися за цільовим призначенням. Повнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментів, які одержані для її утримання.

Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст.201 СК України).

Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Задовольняючи вимоги в даній частині, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачем в порушення вказаних вимог процесуального права не надано будь-яких доказів на підтвердження використання даних коштів матір`ю не за призначенням.

Разом з тим, на спростування вказаних обставин відповідачем були надані докази, які підтверджують оплату комунальних послуг за користування квартирою АДРЕСА_4 , в якій сторони проживають разом, на суму 7262,15 грн. (а.с.57); оплата за навчання сина в автомобільній школі на суму 4575 грн. (а.с.56), в коледжі та в інституті в сумі 4675 грн, придбання мобільного телефона на суму 7379,55 грн; витрати на послуги адвоката в сумі 1500 грн. у зв`язку з розглядом справи №296/401/17; витрати пов`язані з виготовлення закордонного паспорту, придбання супутніх товарів, продуктів харчування, тощо.

Крім того, позивачем також не було представлено доказів, що його утримання відбувалось за інші кошти, аніж ті, що були передані батьком матері за договором про сплату аліментів на утримання повнолітнього сина від 27.04.2017 року.

Посилання представника апелянта на ті обставини, що надані відповідачем докази на підтвердження понесених витрат на утримання сина не є витратами пов`язаним з навчання, через те, що були понесені позивачем до укладення договору є помилковим, оскільки аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, були присуджені за рішенням Корольовського райсуду м.Житомира від 30 березня 2017 року (справа №296/401/17) з 18.01.2017 року, і договір про сплату аліментів на утримання повнолітнього сина від 27.04.2017 р. був укладений з урахуванням аліментів, які були присудженим даним судовим рішенням.

Таким чином висновок суду першої інстанції про необхідність повернути 40000 грн. коштів за договором про сплату аліментів є помилковим.

Також колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині стягнення аліментів з матері на період навчання виходячи з наступного.

Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199,200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами (правовий висновок, викладений у постанова ВСУ від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15).

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Так, згідно ч.1 ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Як визначено положеннями ст.200 СК України , суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт продовження навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

Встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 , повнолітній син ОСОБА_2 навчається заочно за контрактною формою у Вінницькому торгівельно-економічному інституті Київського національного торгівельно-економічного університету, за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб до 29 лютого 2020 року, філіал якого знаходиться у м.Житомирі.

Доказів на підтвердження вартості витрат, пов`язаних з навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу тощо) та матеріальної спроможності відповідачки надавати йому допомогу у визначеному розмірі позивач не надав.

Крім того, як встановлено під час розгляду справи позивачу на праві власності належать чотири земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с АДРЕСА_1 району, загальною площею 5453 кв.м., житловий будинок та земельна ділянка для його обслуговування, які також розташовані по АДРЕСА_3 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів на підтвердження того, що він у зв`язку із продовженням навчання потребує від матері матеріальну допомогу, а остання може її надавати.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що за приписами статті 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладений саме на сторони.

Відповідно до п.п.1, 3ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків , викладених у рішенні суду першої інстанції , обставинам справи.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 05 жовтня 2018 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.

Головуючий Судді