ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м.Суми

Справа №573/358/19

Номер провадження 22-ц/816/4766/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостика С. Г.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану через представника Крилову Олену Леонідівну ,

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 07 серпня 2019 року, ухваленого у складі судді Терещенко О.І., в приміщенні Білопільського районного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 09 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 127 141, 26 грн за кредитним договором № б/н від 09 квітня 2010 року.

Свої вимоги мотивує тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг № б/н від 09 квітня 2010 року, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту, який може бути змінений ПриватБанком, на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписанням заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач підтвердила той факт, що вона повністю проінформована про умови кредитування та згодна з ними. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, станом на 31 січня 2019 року заборгованість до стягнення становить 127 141,26 грн, з яких: за тілом кредиту - 3 958,74 грн, за нарахованими процентами - 123 182,52 грн.

Білопільський районний суд Сумської області рішенням від 07 серпня 2019 року позов задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 9 933, 40 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 09 квітня 2010 року, а також судові витрати у сумі 150,03 грн.

Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 9 219 грн за надання професійної правничої допомоги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам просить скасувати рішення суду в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 219 грн, відмовивши відповідачу в задоволенні цієї вимоги.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідачем та його адвокатом не доведено справедливість, розумність та неминучість заявленого розміру витрат, який перевищує встановлений діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. Враховуючи малозначність справи, відсутність документів, які доводять понесені відповідачем витрати на правову допомогу, зокрема акту приймання-передачі наданих послуг, розрахунку витрат часу під час вивчення справи в суді та участі в судовому розгляді, вважає стягнуту суму в розмірі 9 219 грн за відшкодування витрат на правову допомогу такою, що перевищує вартість послуг у малозначній цивільній справі.

Рішення суду в частині часткового задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09 квітня 2010 року сторонами не оскаржується та відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частково стягуючи з позивача витрати на правничу допомогу, понесені відповідачем, суд першої інстанції врахувавши критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та виконаних робіт, принципу співмірності, а також застосувавши практику ЄСПЛ з цього питання, зменшив заявлений розмір витрат на правничу допомогу з 21 000 грн до 10 000 грн, та пропорційно розміру задоволених позовних вимог визначив до стягнення з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 219 грн.

Колегія суддів вважає, що суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, дійшов правильних висновків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Дорожинець Н.Г . був укладений договір № 3 про надання правових послуг адвокатом (т. 1 а.с. 104-106).

Згідно розрахунку розміру судових витрат № 1 від 05 серпня 2019 року у справі 573/328/19 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна за 1 годину роботи адвоката складає 1 500 грн. Під час супроводу вказаної цивільної справи в суді першої інстанції, адвокатом було витрачено 14 годин свого часу, що складає 21 000 грн (т. 2 а.с. 8).

З квитанції № 171738 серія ААЗ від 05 серпня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 оплатила витрати на правову допомогу, надану адвокатом Дорожинець Н.Г., відповідно до розрахунку №1 від 05 серпня 2019 року, в розмірі 21 000 грн (т. 2 а.с. 7).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи позивач суду не надав. Між тим, суд дослідив докази про наявність судових витрат у відповідача (договір про надання правових послуг, розрахунок судових витрат та квитанцію про оплату послуг адвоката).

Вирішуючи питання співмірності, місцевий суд врахував складність справи та виконані адвокатом роботи, розумність здійснених витрат та правильно визначив розмір витрат відповідача на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, з урахуванням принципу пропорційності до задоволених позовних вимог, в сумі 9 219 грн грн.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В апеляційній скарзі позивач не наводить переконливих чи таких, що не були враховані судом першої інстанції, аргументів щодо не співмірності таких витрат. Відповідач лише зазначає, що відповідачем не надано документів на обґрунтування понесених витрат на оплату послуг адвоката та вказує на малозначність справи.

Вказані доводи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, витрати на правову допомогу підтверджуються договором про надання правових послуг № 3 від 28 травня 2019 року, розрахунком витрат № 1 від 05 серпня 2019 року, який підписано відповідачем та адвокатом, квитанцією № 171738 серія ААЗ від 05 серпня 2019 року про оплату послуг адвоката в розмірі 21 000 грн.

Також, позивач необґрунтовано посилається на перевищення граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, який встановлений діючим законодавством та нормативно-правовими актами (при цьому не вказуючи на конкретну норму та назву такого закону чи нормативно-правового акту), оскільки чинним законодавством не передбачені граничні розміри компенсації таких витрат. Рішенням Ради адвокатів області можуть встановлюватися рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару за годину роботи, однак за своєю юридичною природою таке рішення носить рекомендаційний характер і не є обов`язковим для застосування, оскільки суд визначає орієнтовану вартість послуг адвоката з урахуванням конкретних обставин справи, кваліфікації та досвіду останнього, фінансового стану клієнта та інших істотних обставин.

Стосовно доводів позивача, що у зв`язку з малозначністю справи відповідачу необхідно відмовити у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що малозначність справи не нівелює її значення та результат її вирішення для сторони, пересічного громадянина, з огляду на початкову ціну позову, та не скасовує право відповідача скористатись послугами адвоката для захисту своїх інтересів в суді.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення в оскаржуваній частині. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану через представника Крилову Олену Леонідівну , залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 07 серпня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик