Номер провадження: 22-ц/813/993/19
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Маслову Р.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від позивача ОСОБА_4 - не з`явились,

від позивача ОСОБА_5 - не з`явились,

від відповідача ОСОБА_6 - не з`явились,

від відповідача ОСОБА_7 - не з`явились,

від відповідача ОСОБА_8 - не з`явились,

від відповідача Департаменту міського господарства Одеської міської ради - не з`явились,

від відповідача Приморської районної адміністрації Одеської міської ради - не з`явились,

від прокурора - не з`явились,

переглянувши справу №522/14832/13-ц за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю прокуратури Приморського району м. Одеси про визнання незаконними та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту на квартиру, про виселення, визнання права користування житловою кімнатою, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року у складі судді Ільченко Н.А., -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , звернувшись 11 червня 2013 року до суду з вищеназваним позовом, вказали, що ОСОБА_4 , працюючи на заводі від директора отримала у серпні 1995 року направлення на вселення в орендований заводом гуртожиток, розташований по АДРЕСА_1 , та вселилася з дочкою ОСОБА_5 (після зміни прізвища ОСОБА_5 ) в кімнату площею 23,2 кв.м на першому поверсі, що на той час значилась під № 12 . Сім`я ОСОБА_6 в гуртожитку проживала з 1991 року та займала дві кімнати під №13 та №14 . Позивачі зазначили, що у 2004 році в судовому порядку сім`я ОСОБА_6 визнала за собою право користування житловими кімнатами 11,12,14 площею 23,2 кв.м. 7,6 кв.м, 23,2 кв.м та підсобними приміщеннями площею 50,0 кв.м, розташованими на першому поверсі гуртожитку; в порядку виконання судового рішення на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №80 від 19 січня 2005 року з ОСОБА_6 було укладено договір найму житлових кімнат 11,12,14 та підсобних приміщень в будинку АДРЕСА_1 та відкрито особовий рахунок на склад сім`ї з 4-х осіб ( ОСОБА_6 , його дружина та двоє дітей). В подальшому займане відповідачами житло у 2005 році було набуто у власність в порядку приватизації. Вважаючи, що приватизацією вищевказаного житла відповідачі порушили їх право користування житловою кімнатою №12 площею 23,2 кв.м, позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після уточнення 1 квітня 2015 року вимог остаточно просили:

визнати незаконним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 30 березня 2005 року №189629 на квартиру АДРЕСА_1 ;

визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло №8-17077 від 30 березня 2005 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради на квартиру №1 будинку АДРЕСА_1 ;

визнати незаконним та скасувати технічний паспорт на квартиру №1 будинку АДРЕСА_1 ;

виселити з кімнати 12, розташованої за адресом: АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1

визнати за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (ОСОБА_5) право користування кімнатою площею 23,2 кв.м (за планом гуртожитку кімната №12) і підсобними приміщеннями, які знаходяться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_4 договір найму на житлову кімнату №12 , розташовану в будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.1-5, 127-128).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2013 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.33).

Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради пояснень, заперечень суду першої інстанції не надали.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року позов задоволено (т.1 а.с.167-168).

Висновок суду мотивовано тим, що позивачі з 1995 року вносять плату за користування кімнатою №12 та за комунальні послуги в гуртожитку за адресом: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою за 2005 рік, використовують це житло для проживання, підтримують його в належному стані, фактично виконуючи усі обов`язки наймачів цього житла; питання про втрату права користування жилим приміщенням чи виселення в судовому порядку не вирішувалось.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2016 року апеляційну скаргу представника в інтересах ОСОБА_6 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року залишено без змін (т.1 а.с.267-271).

19 серпня 2016 року апеляційну скаргу на рішення суду подано ОСОБА_1 (т.1 а.с.279-289).

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 2 вересня 2016 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 2 вересня 2016 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Справу з апеляційного суду Одеської області передано до Одеського апеляційного суду у зв`язку з ліквідацією суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 січня 2019 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 січня 2019 року поновлено провадження, справу призначено до розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвали нове рішення про відмову в позові (т.1 а.с.279-289).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у ґрунтуванні рішення суду на не перевіреній інформації щодо сплати позивачами за комунальні послуги саме за кімнату №12, при тому, що особовий рахунок з 2005 року відкрито на ОСОБА_6 та відповідачі мають відповідні квитанції оплати комунальних послуг за житлову площу, що складається з кімнат 11,12,14; на не підтвердженій інформації щодо використання позивачами кімнати №12 для проживання в ній; у відсутності у позивачів ордеру на вселення в житлову кімнату гуртожитку; у безпідставності висновку суду щодо виконання позивачами обов`язків наймача житла; у не зверненні позивачів попередньо до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради для укладення договору найму житлового приміщення, на яке вони вважають, що мають право; у не залученні до участі в справі органу опіки та піклування у вирішенні вимог про виселення, зокрема, ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_1 ), яка на той час мала малолітню дитину; у наявності судових рішень, які мають преюдиційний характер, тощо.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки; під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинку; жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів (ст.127 ЖК України).

Порядок надання жилої площі в гуртожитках, врегульовано статтею 128 ЖК України, відповідно до положень якої в редакції станом на 1995 рік житлова площа в гуртожитках надалась за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету.

Відповідно до положень статті 129 ЖК України спеціальний ордер є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку, який видається громадянинові адміністрацією підприємства, установи, організації, органу місцевого самоврядування на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

За змістом позовних вимог ОСОБА_4 було надано для проживання кімнату в гуртожитку у серпні 1995 року. Із аналізу законодавства, що діяло станом на 1995 рік та діє нині, вбачається, що жила площа в гуртожитку надавалась і надається на підставі рішення уповноваженого на то органу, єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, виданий уповноваженим органом громадянину на підставі рішення про надання жилої площі. Позивачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не надано суду ні рішення уповноваженого органу про надання жилої площі в гуртожитку, ні спеціального ордеру на вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Тобто, у сенсі діючих станом на серпень 1995 року норм житлового законодавства, ОСОБА_4 на підтвердження свого права на житлову кімнату в гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_1 , мала надати спільне рішення адміністрації підприємства, на якому працювала, і відповідного профспілкового комітету, та виданий адміністрацією підприємства на підставі рішення про надання жилої площі спеціальний ордер на вселення на надану жилу площу в гуртожитку (ордер мав би містити зазначення житлового приміщення, його площі, адреси будівлі, де надано жилу площу, тощо).

Натомість, на підтвердження права на жилу площу в гуртожитку (адреса не зазначена) ОСОБА_4 надала направлення в гуртожиток заводу ковальсько-пресових автоматів, адресоване генеральним директором коменданту гуртожитку на вселення та прописку (жиле приміщення, його площа, адреса гуртожитку тощо не зазначено), що містить «відмітку» дати «10 серпня 1995 року», надала довідку відкритого акціонерного товариства по випуску ковальсько-пресових автоматів від 13 грудня 2006 року про вселення ОСОБА_4 з дочкою в кімнату №12 площею 20,4 кв.м гуртожитку по АДРЕСА_1 та проживання на дату видачі довідки, копію аркушів паспорту ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , де міститься штамп про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 з 17 квітня 1996 року, ОСОБА_5 з 25 лютого 2005 року в будівлі АДРЕСА_1 (паспортні дані про реєстрацію місця проживання не містять зазначення кімнати в будівлі №2), однак дане не підміняє собою рішення про надання жилої площі в гуртожитку та спеціальний ордер на вселення на надану жилу площу в гуртожитку (т.1 а.с.8, 9, 11, 12,).

Таким чином, суд виходить з того, що в справі відсутні належні та допустимі докази права ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на жилу площу в будівлі, розташованій по АДРЕСА_1 , законності вселення на житлову площу та користування такою, тим більше відсутні докази щодо кімнати №12 в будівлі, розташованій по АДРЕСА_1 , що входить в число приміщень, переданих у 2005 році ОСОБА_6 та членам його сім`ї у власність в порядку приватизації.

Будівля, розташована по АДРЕСА_1 , є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси. Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19 січня 2005 року №80 відкрито особовий рахунок №22 на ОСОБА_6 на займану площу, що складається з 3 кімнат загальною площею 57,43 кв.м по АДРЕСА_1, кімнати 11, 12 , 14, з правом укладення договору найму на сім`ю з 4-х осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 дружина, ОСОБА_8 дочка, ОСОБА_1 дочка (т.1 а.с.299).

ОСОБА_6 з сім`єю перебував на квартирному обліку з 7 вересня 1999 року (т.1 а.с.302).

30 березня 2005 року на підставі розпорядження Одеської міської ради №189629 Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради видано Свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1; вказане житло набуто у власність в порядку приватизації.

Таким чином, слід виходити з того, що уповноваженим органом на час вирішення питання приватизації було перевірено місце постійного проживання відповідачів, право користування займаними приміщеннями, право на приватизацію займаних житлових приміщень в будівлі по АДРЕСА_1 тощо.

Відповідачами надано квитанції оплати комунальних послуг (т.2 а.с.9-37).

За даними КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за період 1994-2005 року за ОСОБА_4 на праві власності була зареєстрована квартира АДРЕСА_3 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 8 грудня 2004 року за реєстровим №8-6308, державна реєстрація права власності проведена 28 грудня 2004 року (т.1 а.с.297).

ОСОБА_4 з сином ОСОБА_5 , дочкою ОСОБА_5 (після зміни прізвища ОСОБА_5 ) були зареєстровані та проживали з 11 липня 1994 року в квартирі АДРЕСА_4 ; ОСОБА_4 з дочкою ОСОБА_5 зняті з реєстрації 8 лютого 1996 року (т.1 а.с.301).

За даними КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за період 1994-2005 року за ОСОБА_5 на праві власності було зареєстровано 144/1000 частки квартири АДРЕСА_5 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого УЖКГ 2 квітня 2004 року за реєстровим №16-8485, державна реєстрація права власності проведена 20 квітня 2004 року, відчуження проведено 7 грудня 2004 року (т.2 а.с.297).

Аналіз матеріалів справи вказує на відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів для висновку про порушення права ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на житло в будівлі АДРЕСА_1 відповідачами у справі та, відповідно, для захисту права, яке позивачі вважають порушеним, шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло сім`ї ОСОБА_6 , виселення останніх, зобов`язання уповноваженого власника будівлі АДРЕСА_1 укласти з позивачами договір найму на кімнату №12 у вказаній будівлі. Правові підстави для задоволення позову відсутні, відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про відмову в позові за безпідставністю матеріально-правових вимог. Наслідки спливу позовної давності в даному випадку застосуванню не підлягають, так як не доведено позивачами існування самого суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, і факт його порушення або оспорювання.

В порядку пункту 8 частини 1 статті 374 ЦПК України ухвала апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2016 року про залишення без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року підлягає скасуванню повністю.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.п.2,8 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю прокуратури Приморського району м. Одеси про визнання незаконними та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту на квартиру, про виселення, визнання права користування житловою кімнатою, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення - відмовити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2016 року про залишення без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков