Справа № 752/744/19
Провадження №: 2/752/3687/19
23 квітня 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Хоменко В.С.
при секретарі Павлюх П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації, -
у січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.
Останній мотивував тим, що йому та відповідачам на підставі ордера на право на заняття жилого приміщення в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання надана кімната АДРЕСА_1.
На даний час він є квартиронаймачем зазначеної квартири. Відповідачі - його колишня дружина ОСОБА_2 та їх донька ОСОБА_3 в кімнаті не проживають приблизно як 6 років, участі в утриманні житла не приймають та їх місцеперебування йому невідоме, а тому просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування зазначеним житловим приміщенням та усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом зняття їх з реєстрації.
Ухвалою від 06.01.2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 23-24).
Позивач у судове засідання не з'явився, подав до заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначенням того, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку, в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали.
Третя особа про час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому законом порядку, в судове засідання явку представника не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила, пояснення на позовну заяву не надала.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.
Статтею 64 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Згідно ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення.
У відповідності до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.
Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України.
Судом встановлено, що відповідачі як члени сім'ї були зареєстрована в кімнаті № АДРЕСА_1, котра була отримана ОСОБА_1 за ордером № 813 на право на заняття жилого приміщення в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання від 03.08.1993 року (а.с. 7).
Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи в кімнаті АДРЕСА_1 зареєстровані по теперішній час, окрім позивача, відповідач ОСОБА_2 - з 29.05.2003 року та відповідач ОСОБА_3 - з 02.11.1993 року (а.с. 10, 11).
Як вказує позивач, після розірвання шлюбу позивач та відповідач ОСОБА_2 разом не проживають, не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Остання разом із їх донькою - ОСОБА_3 виїхали у невідомому йому напрямку, приблизно як 6 років не проживають у кімнаті, місце їх проживання йому не відомо.
Відповідно до акту від 10.01.2019 року, складеного та підписаного комендантом гуртожитку ОСОБА_4, завідувачем гуртожитку ОСОБА_5 та мешканцями гуртожитку ОСОБА_6 й ОСОБА_7, відповідачі ОСОБА_2 - колишня дружина позивача та ОСОБА_3 - донька позивача в кімнаті АДРЕСА_1 з лютого 2013 року по теперішній час не проживають, комунальні послуги на них не нараховуються та ними не сплачуються (а.с. 6).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у спірній кімнаті понад встановлений законом строк, доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України щодо наявності підстав для збереження права користування приміщенням за ними, поважних причин їх не проживання чи наявності перешкод у користуванні ними таким, суду не надано.
Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин, є обґрунтованими та доведеними, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині.
Що стосується вимоги позивача про зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання, суд зазначає наступне.
Відповідно до встановленого ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, а тому при задоволенні вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, окремого застереження щодо зняття з реєстрації місця проживання не потребується.
А тому, рішення суду щодо визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житлом приміщенням, є відповідною правовою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує.
Тому, позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 72, 107, 129 ЖК України, п. 9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 року), ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням: кімнатою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) в рівних частинах, а саме: по 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок) з кожної.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1;
- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1;
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко