КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2693/18
Провадження № 2/488/341/19 р.
11.03.2019 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючої по справі судді Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання Івановій Ю.В.,
за участю позивача Буц ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-
21.06.2018 року позивач ОСОБА_2 , звернувся в Корабельний районний суд міста Миколаєва з цивільним позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 368 999,77 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно договору позики від 11.11.2017 року ОСОБА_3 отримала грошові кошти у розмірі 11 500,00 доларів США, що на момент укладання договору складало 305 325,00 грн. Сторони погодили, що повернення грошових коштів буде відбуватись в гривневому еквіваленті на день повернення позики у строк до 15.12.2017 року.
Свої зобов`язання відповідач за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 01.06.2018 року, сума боргу становить 368 999,77 грн., що складається з:
- 318 759,03 грн. - основна заборгованість з урахуванням індексів інфляції;
- 4 215,99 грн. - 3% річних;
- 46 024,48 грн. - пеня за прострочення сплати тіла заборгованості за період з 15.12.2017 по 01.06.2018 р.р.
На підставі того, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за договором позики, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про задоволення позову. Не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач повідомлена своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2017 року між позивачем по справі ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладений договір позики на загальну суму 11 500 доларів США, що на момент укладання договору складало 305 325,00 грн.
Судом встановлено, що 11.11.2017 року відповідач ОСОБА_3 , склала розписку про отримання нею грошових коштів від позивача ОСОБА_2 , в розмірі 11 500 доларів США, що на момент укладання договору складало 305 325,00 грн., у вигляді позики, строк повернення позики сторони визначили до 15.12.2017 року, також сторони визначили, що повернення грошових коштів буде відбуватися в гривневому еквіваленті.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмету договору на основі попередньої домовленості, що висвітлено в п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України.
Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Також, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Так, відповідно до правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Зі змісту ч. 1 ст. 625 ЦК України випливає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом (відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 у справі № 6-369цс15).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням індексів інфляції, що діяли в період з січня по травень 2018 року (сумарний за вказаний період - 104,4%) сума основної заборгованості станом на 01.06.2018 р. склала: 305 325,00 грн. х 104,4 % = 318 759, 03 грн.
Тобто основна сума заборгованості підлягає збільшенню на 13 434,03 грн.
Вказану суму обраховано відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених в листі від N 62-97р від 03.04.1997 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ».
Три відсотки річних від основної суми заборгованості у розмірі 305 325, 00 грн., за період з 15.12.2017 по 01.06.2018 р.р., складають 4 215, 99 грн
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 N 543/96-ВР платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін.
Оскільки сторони договором не погодили розмір пені, то її розмір розраховується за законом.
Відповідно до статті 3 цього ж Закону зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 р. N 543/96-вр обмеження в розмірі пені встановлено тільки стосовно грошових платежів.
Відповідно до ст. 258 ЦК України, до пені застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, при поданні позовної заяви пеня розраховується виходячи зі строку в один рік, що передують даті подання позову.
Позивач звернувся до суду з позовом 01.06.2018 р., а тому строк в один рік з дня, наступного за днем настання обов`язку виконати умови договору (15.12.2017 р.) на момент звернення до суду не закінчився.
При цьому пеня розраховується з 15.12.2017 р. та по день звернення до суду з позовом 01.06.2018 р.
Пеня за період з 15.12.2017 по 01.06.2018 р.р. відповідно до подвійних облікових ставок НБУ, які було встановлено на рівні 14,5 (29)% з 15.12.2017 р., 16 (32)% з 26.01.2018 р., 17 (34)% з 02.03.2018 р., 17 (34)%; з 12.04.2017 р., 17 (34)% з 24.05.2018 р. за прострочення сплати основної заборгованості становить 46 024, 48 грн., що складається з сум: 10 188,65 грн. за 42 дня у період з 15.12.2017 по 26.01.2018 р.р. + 9 954,43,20 грн. за 35 днів у період з 26.01.2018 по 02.03.2018 р.р. + 11 660,9 грн. за 41 день у період з 02.03.2018 по 12.04.2018 р.р. + 11 945,31 грн. за 42 дні у період з 12.04.2018 по 24.05.2018 р.р. + 2 275,29 грн. за 8 днів у період з 24.05.2018 по 01.06.2018 р.р.
Таким чином станом на 01.06.2018 р. загальна заборгованість відповідача становить 368 999, 77 грн., що складається з: основної заборгованості (з урахуванням індексів інфляції) у розмірі 318 759, 3 грн.; трьох відсотків річних - 4 215, 99 грн., пені за прострочення сплати тіла заборгованості за період з 15.12.2017 по 01.06.2018 р.р. у розмірі 46 024, 48 грн. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.
З огляду на вищезазначене суд вважає, що договір позики сторони уклали відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, а наявність у позивача оригіналу договору позики згідно з положенням ч. 3 ст. 545 ЦК України, свідчить про неповернення боргу відповідачем, потому є доцільним задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір.
Керуючись ст. ст. 10, 19, 263, 264, 265, 280-282, 283 289, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 368 999 грн. 77 коп. заборгованості за договором позики від 11 листопада 2017 року та 3 690 грн. судового збору на користь ОСОБА_2 .
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п.15.5 ч. 1 Розділу ХІII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Я.А. Чернявська