Дата документу 02.10.2019
Справа № 320/6243/19
Провадження 2/320/3043/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2019 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Колодіної Л.В.,
за участі секретаря - Арифової Л.А.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Мелітопольська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним права власності на земельну ділянку,
Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати недійсним право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, отриману безпідставно після смерті її чоловіка - ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_3 незаконно здійснила державну реєстрацію права власності на земельну ділянку без погодження нотаріуса за місцем відкриття спадщини, на підставі приватних документів ОСОБА_4 на землю, після його смерті, без свідоцтва про спадщину, а тому така Державна реєстрація має бути визнана недійсною і скасована.
У судове засідання сторони не з`явилися.
Від позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає.
Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить суд ухвалити заочне рішення.
Відповідачка про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Від представника третьої особи до суду надійшов лист з проханням розглядати справу без присутності державного нотаріуса. Проти рішення суду заперечень не мають.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, заслухав думку представника позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що згідно Державного акту серії I-ЗП № 059002 на право власності на земельну ділянку виданого на підставі рішення XXI сесії 23 скликання Мелітопольської міської ради народних депутатів 2/7 від 12 червня 2000 року, земельна ділянка площею 600,14 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.5-6/.
З 10 листопада 2006 року житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу будинку від 10 листопада 2006 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Бєдновою Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 7974 /а.с.7-8/.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2011 року, було визнано ОСОБА_1 , спадкоємцем права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на земельну ділянку площею 600,14 кв.м по АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 998145, виданого 05 червня 2007 року начальником міського управління земельних ресурсів Г.О. Ковальовим.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2011 року було роз`яснено рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2011 року у цій справі. В ухвалі зазначено, що рішення правильно читати так: «Визнати ОСОБА_1 спадкоємцем права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на земельну ділянку площею 600,14 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 998145, виданого 05 червня 2007 року начальником міського управління земельних ресурсів Г.О.Ковальовим, та визнати за нею право власності на вказане спадкове майно».

Однак, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2013 року, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2011 року та ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2011 року про роз`яснення рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2011 року у цій справі - скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання права на спадкування за законом відмовлено.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року, було визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 , з моменту укладання договору купівлі-продажу будинку, тобто від 10 листопада 2006 року.

Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 помер у ІНФОРМАЦІЯ_2, а земельна ділянка вибула з його володіння у 2006 році і перейшла у володіння ОСОБА_3 .

Враховуючи чинне судове рішення, за яким визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку з дня придбання нею будинку, немає підстав вважати, що зазначена земельна ділянка становила об`єкт спадкування.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ч.1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності є непорушним.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що підставою виникнення права власності на земельну ділянку у відповідачки є рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року, яке набрало чинності.

Вказане рішення суду містить роз`яснення стосовно того, що право власності виникло з моменту укладання договору купівлі-продажу, тобто від 10 листопада 2006 року.

У зв`язку із тим, що датою смерті ОСОБА_4 , який є чоловіком позивача ОСОБА_2 є 29 березня 2010 року, суд вважає, що у відповідача ОСОБА_3 виникло право власності до смерті ОСОБА_4 , а тому земельна ділянка не могла входити до складу спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду».

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 є власницею спірної земельної ділянки на підставі судового рішення, набула це право з 2006 року у відповідності до закону, це майно не є спадковим майном після смерті ОСОБА_4 , а тому ОСОБА_2 не має на нього права як спадкоємець після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 ..

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність у відмові в позовних вимогах про визнання недійсним права власності на земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 89, 141, 265, 274-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Мелітопольська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним права власності на земельну ділянку - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Суддя: Л.В. Колодіна