ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7899/19 Справа № 212/3382/19 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/3382/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 червня 2019 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 липня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПРАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2019 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65 % (25% - ХОЗЛ, 35% - вібраційна хвороба, 5% - туговухість) з 25 лютого 2019 року до 01 березня 2020 року, з наступним переоглядом 01.02.2020 року та визнано людиною з інвалідністю третьої групи.

Позивач вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, йому з вини відповідача спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПРАТ «ЦГЗК»в рахунок її відшкодування 120 445, 00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 69 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та судові витрати у розмірі 1499,00 грн.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на його користь з відповідача, просить збільшити його розмір до 100 000,00 грн., оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманих ним професійних захворювань, стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати професійної працездатності, стан здоров`я, який не поліпшується, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні йому для поліпшення стану.

Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманих професійних захворювань, постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, біль та важкість у грудній клітці, загальну слабкість, швидку втому, головний біль, запаморочення, стійкій біль та обмеження рухів у шийному і попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в кінцівки, біль у суглобах, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогув апеляційному порядку не оскаржено, у зв`язку з чим колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 04.03.1997 року по 05.11.1997 року працював слюсарем з ремонту рухомого складу (тепловозів) локомотивного депо управління залізничного транспорту, з 23.10.2002 року по 06.06.2003 оглядачем-ремонтником вагонів управління залізничного транспорту, з 06.06.2003 року по 02.01.2008 року помічником машиніста тепловоза управління залізничного транспорту, 02.01.2008 року по 07.03.2008 року помічником машиніста тепловоза, з 07.03.2008 року по 18.03.2019 року машиністом тепловоза цеху технологічного залізничного транспорту Глеюватського кар`єру ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником яких є ПРАТ «ЦГЗК» (а.с. 5-10).

18.03.2013 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 10).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 18 грудня 2018 року, протокол № 1809, у позивача встановлені професійні захворювання з діагнозами: вібраційна хвороба першої-другої стадії від її загальної вібрації з периферичним ангіодистоничним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L4,L5,S1,C6,C7), помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів ( ПФ-першого -другого), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей. Хронічне обструктивне захворювання легень першої другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В ЛН- другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого (з легким зниженням слуху) (а.с.20-21).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 січня 2019 року, причинами виникнення професійних захворювань ОСОБА_1 є перевищення еквівалентного рівня загальної транспортно-технологічної вібрації, еквівалентний рівень віброприскорення 60 (при гранично допустимому 59 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99), аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3: з вмістом кристалічного діоксину кремнію у пилу від 10% до 70 %, в 2,3 рази перевищує ГДК, еквівалентний рівень звуку 86 (а.с.22-25).

У пункті 16 вищевказаного Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 січня 2019 року, зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи у цеху технологічного залізничного транспорту Глеюватського кар`єру служби рухомого складу управління залізничного транспорту машиністом тепловоза, керував тепловозом під час руху, утримував тепловоз у справному стані. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку корисних копалин та збагачення руди, мавших порушень режимів експлуатації тепловозів, підпав під вплив підвищених концентрацій, аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Під час руху тепловоза, із-за конструктивних недоліків тепловоза, підпадав під вплив підвищеного рівня загальної вібрації, а також підпадав під вплив підвищеного рівня шуму, який утворюється роботою дизень-генераторного обладнання тепловоза. Також, для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 04.03.1997 року по 05.11.1997 року - Криворізький центральний гірничо-збагачувальний комбінат, локомотивне депо УЗТ. слюсар з ремонту рухомого складу (тепловозів); 23.10.2002 року по 02.01.2008 року - ВАТ «ЦГЗК», оглядач-ремонтник вагонів УЗТ; 02.01.2008 року по 07.03.2008 року - ВАТ «ЦГЗК», помічник машиніста тепловоза ( на вивезенні гірничої маси з кар`єру) УЗТ.

У пункті 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 січня 2019 року вказано, що особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (із зазначенням статей, пунктів законів та інших нормативно-правових актів, вимоги яких порушені): враховуючи роботу ОСОБА_1 вподовж 19 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо.

Висновком МСЕК від 12 березня 2019 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65 %, (25% - ХОЗЛ, 35% - вібраційна хвороба, 5% - туговухість) з 25 лютого 2019 до 01 березня 2020 року, з наступним переоглядом 01. 02. 2020 року та визнано людиною з івалідністю третьої групи безстроково(а.с.26).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 січня 2019 року, причиною професійних захворювань позивача є робота впродовж 11 роківна підприємстві відповідача в умовах шкідливих виробничих факторів.

Отже, роботодавець ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником яких є ПРАТ «ЦГЗК», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником яких є ПРАТ «ЦГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, біль та важкість у грудній клітці, загальну слабкість, швидку втому, головний біль, запаморочення, стійкій біль та обмеження рухів у шийному і попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в кінцівки, біль у суглобах, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований нестійкий стабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у розмірі 65 %, його визнано людиною з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, біль та важкість у грудній клітці, загальну слабкість, швидку втому, головний біль, запаморочення, стійкій біль та обмеження рухів у шийному і попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в кінцівки, біль у суглобах, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах. Періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи тільки на ПРАТ «ЦГЗК» (11 років ), що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, визнання позивача людиною з інвалідністю третьої групи, що свідчить про неможливість відновлення стану його здоров`я, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 69 000,00 грн. до 90 000,00 грн.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Так, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідача ПРАТ «ЦГЗК», на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 900 грн. за подання позову та 1350 грн. за подання позивачем апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року змінити, збільшивширозмір моральної шкоди, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 69 000,00 гривень до 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 768 гривень 40 копійок до 900 (дев`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 1350 (одна тисяча триста п`ятдесят ) гривень 00 копійок

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: