ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року м. Чернівці Справа № 727/7939/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Кулянди М.І.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ФОП ОСОБА_4,

треті особи: Чернівецька міська рада, ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Слободян Г.М., дата складання повного тексту рішення 19.07.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ФОП ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом та знесення самочинної прибудови.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власницею квартири № 9 , її син ОСОБА_2 є власником квартири № 8 по АДРЕСА_3 , які належать на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу квартир. Вказує, що відповідач здійснює господарську діяльність у кафе-барі, що розміщений у підвалі житлового будинку по АДРЕСА_3 та самочинно добудованій літній площадці кафе-бару, що знаходиться біля фасаду житлового будинку.

Вважає, що відповідач не забезпечила належне облаштування вентиляційних систем у кафе-барі та використовує прибудинкову територію будинку по АДРЕСА_3 в якості стоянки для власних автомобілів та автомобілів відвідувачів кафе-бару. В кафе-барі, що належить відповідачу, відбулися дві пожежі, що загрожували цілісності будинку.

Просила позов задовольнити, усунути їй перешкоди у користуванні квартирами, що знаходиться у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_3 , шляхом знесення самочинно зведеної будівлі та

Провадження №22-ц/822/882/19 Категорія 43

навісу, прибудованих до житлового будинку літ. А по АДРЕСА_3 на тротуарі АДРЕСА_4 , збудовані на земельній ділянці.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмолено.

ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 з вказаним рішенням не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, у своєму рішенні суд зазначає, що наявність у відповідача договору №156-1/17 від 07.06.2017 року на право тимчасового користування елементами благоустрою комунальної власності в м. Чернівці, відповідно до якого відповідачу було надано в тимчасове користування окремі елементи благоустрою комунальної власності з метою встановлення літнього торгового майданчика по АДРЕСА_3 , разом з поясненнями представника Чернівецької міської ради спростовують твердження позивача про самочинне будівництво, проте, такий висновок суду не може бути визнаний законним, оскільки не враховано, що згідно листа Міністерства культури України від 01.02.2018 року № 39/10/70-18 вбачається, що за результатами перевірки електронної бази даних документообігу Міністерства культури України погоджень історико-містобудівних обґрунтувань, проектів будівництва, реконструкцій, дозволів на проведення будь-яких робіт по АДРЕСА_3 Міністерством культури не надавалося, хоча у відповідності до діючого законодавства, враховуючи той факт, що земельна ділянка за вищевказаною адресою розташовується в межах історичного ареалу міста Чернівці (наказ Міністерства культури України від 16.06.2007 року № 661/0/16-07), в комплексній зоні та охоронній (буферній) зоні об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО - «Резиденція митрополитів Буковини і Далмації», погодження Міністерством культури України будь-яких вищезазначених дій за вказаною адресою є обов`язковим.

Вказує, що суд у своєму рішенні зазначив, що критично ставиться до висновку №17038 експертного будівельно-технічного дослідження, що був наданий позивачем. Таку свою позицію суд обґрунтував тим, що експерт не досліджував проектно-технічну документацію та дозвільні документи, не проводив огляд усіх приміщень підвалу та приміщень кафе-бару. Проте, в суду на момент ухвалення оскаржуваного рішення не було інших висновків експертів, які б заперечили думку експерта Лещишина В.В. , а сам суд не має відповідних знань в галузі будівництва та архітектури, щоб надати своїм сумнівам належну науково-технічне обґрунтування.

Також, звертає увагу суду апеляційної інстанції на позицію суду при оцінці наданої в якості письмового доказу постанови адміністративної комісії №18 від 01.06.2018 року (а.с.64 т.2), складені відносно ОСОБА_6 , за незаконне встановлення за адресою АДРЕСА_3 літнього майданчика до кафе, оскільки суд зазначив, що ОСОБА_6 не є стороною спору. Так, дана особа не зазначалася в тексті позовної заяви, проте він є чоловіком відповідача, і будучи допитаний в судовому засіданні дав пояснення, що він має безпосереднє відношення до предмету спору, так як разом із дружиною здійснює експлуатацію кафе-бару за вказаною адресою.

Вказує, що факт відсутності у відповідача дозвільних документів на встановлення тимчасової споруди за адресою розміщення кафе-бару, що належить ФОП ОСОБА_4 , підтверджується листом Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 13.03.2018 року № 0-21/04/01-інф, який досліджувався судом, але якому останній взагалі не надав жодної оцінки.

На підставі наведеного просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 від імені ОСОБА_4 заперечує відносно задоволення апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що реконструкція нежитлових приміщень кафе-бару з влаштуванням входу здійснена на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, з розробленою проектною документацію та проведення її експертизи, з отриманням декларації про початок виконання будівельних робіт, з отриманням декларації про готовність об`єкта до експлуатації та реєстрації права власності на об`єкт містобудування та за відсутності будь-яких зауважень та актів реагування відповідних служб, а договорами на право користування елементами благоустрою для встановлення літнього торгового майданчика по АДРЕСА_3 , укладеними між відповідачем та Чернівецькою міською радою, підтверджено законність встановлення будівлі та навісу (літнього майданчика) по АДРЕСА_3 .

Окрім цього, позивачем не доведено належними та допустимими доказами також обставини, зазначені нею у позовній заяві, та поясненнях у судовому засіданні щодо незабезпечення відповідачем належного облаштування вентиляційних систем у кафе-барі та використання прибудинкової території будинку по АДРЕСА_3 в якості стоянки для власних автомобілів та автомобілів відвідувачів кафе-бару, а тому суд прийшов до висновку, що доказів щодо самочинного зведення відповідачем будівлі та навісу, що порушує права позивача, чи чинення будь-яких інших перешкод у користуванні її власністю, позивач не надала і порушення своїх прав не довела.

З такими висновками колегія суддів погоджується повністю, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири № 7 в будинку АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування квартири від 02.10.2012 року (а.с.7 т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.09.2011 року ОСОБА_4 придбано нежилі приміщення підвалу в житловому будинку АДРЕСА_3 . Право власності на дані приміщення зареєстровано Чернівецьким КОБТІ 16.09.2011 року (а.с.66-67/зворот т.1).

Згідно договору купівлі-продажу часток квартири від 19.09.2011 року ОСОБА_4 отримала у власність 49/100 часток квартири №6 у будинку АДРЕСА_3 . Право власності зареєстровано Чернівецьким КОБТІ 23.01.2012 року (а.с.68-70 т.1).

11.04.2012 року відповідачу були видані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 91 / 12 на реконструкцію та переобладнання нежитлових приміщень під кафе-бар по АДРЕСА_3 ; було виготовлено проект реконструкції та переобладнання нежитлових приміщень під кафе-бар по АДРЕСА_3 (а.с.71 т.1).

28.04.2012 року відповідачу ОСОБА_4 згідно Договору встановлення земельного сервітуту № 49 встановлено земельний сервітут відносно частини земельної ділянки площею 0,0015 га, що розташована в АДРЕСА_3 , кадастровий номер якої :04:001:0023, для влаштування входу (а.с.57-60 т.2).

З експертного звіту ДП «УКРДЕРЖБУДЕКСПЕРТИЗА» №26-00306.12/2 від 11.05.2012 року, вбачається, що робочий проект на реконструкцію та переобладнання нежитлових приміщень під кафе-бар по АДРЕСА_3 виконаний на підставі містобудівних умов та обмежень, договору платного земельного сервітуту, рішення 22 сесії VI скликання Чернівецької міської ради №463 від 29.03.2012 року, технічних умов, акту обстеження конструкцій нежитлових приміщень, завдання на проектування та згідно з вимогами ДБН А.2.2.-3-2004, проектна документація виготовлена TOB ПБК «АКРО-БУД» розроблена з дотриманням вимог до міцності, надійності та довговічності будинків і споруд, їх експлуатаційної безпеки, архітектурних вимог, інженерного забезпечення. 18.06.2012 року Інспекцією ДАБК у Чернівецькій області зареєстровано Декларацію про початок будівельних робіт за № ЧВ 8 (а.с.72-73 т.2).

Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою Інспекцією ДАБК у Чернівецькій області 25.02.2013 року ЧВ №58 реконструкції та переобладнання нежитлових приміщень під кафе-бар по АДРЕСА_3 , встановлено закінчений будівництвом об`єкт готовим до експлуатації (а.с.12-17 т.2).

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідачем ОСОБА_4 28.02.2013р. було зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно та отримано свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення кафе-бару по АДРЕСА_3 .

28.05.2013 року відповідачем було виготовлено Технічний паспорт на нежитлові приміщення - кафе-бару на АДРЕСА_3 , відповідно до якого нежитлове приміщення кафе-бару обладнане окремим входом зі сторони АДРЕСА_4 та складається з приміщень 10-1 пл. 64,80 кв.м. 10-2 пл. 6,30 кв.м., 10-3 пл. 15,50 кв.м., 10-4 пл. 13,50 кв.м., 10-5 пл. 5,60 кв.м., 10-6 пл. 4,9 кв.м., 10-7 пл. 11,30 кв.м., 10-8 пл. 1,10 кв.м., 10-9 пл. 7,80 кв.м., 10-10 пл. 28,00 кв.м., 10-11 пл. 8,40 кв.м., 10-12 пл. 4,20 кв.м., 10-13 пл. 1,00 кв.м., 10-14 пл. 1,00 кв.м., 10-15 пл. 1,00 кв.м., 10-16 пл. 30,75 кв.м. (а.с.74-76 т.1).

07.06.2017 року між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_4 було укладено договір №156-1/17 на право тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності в м. Чернівці, відповідно до якого відповідачу було надано в тимчасове користування окремі елементи благоустрою комунальної власності, з метою встановлення літнього торгового майданчика по АДРЕСА_3 та 08.05.2018 року між Чернівецькою міською радою, та відповідачем було укладено договір № 156-1/18 на право тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності м. Чернівці, яким продовжено дію договору № 156-1/17 на право тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності в м. Чернівці від 07.06.2017 року (а.с.77-78 т.1, а.с.10-11 т.2).

Зі змісту листа Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради № Н-3268/0-04/01 від 25.05.2017 року вбачається, що рішенням міської ради від 26.01.2012 року №407 підприємцю ОСОБА_4 надано дозвіл на складання проекту відведення для встановлення меж земельної ділянки на АДРЕСА_3 , а також на підставі рішення міської ради від 29.03.2012 року №463 було укладено договір встановлення земельного сервітуту для влаштування входу в кафе площею 0,0015 га.

Рішенням міської ради від 20.05.2016 року №233 ОСОБА_4 було надано право на тимчасове користування окремими елементами благоустрою комунальної власності для розміщення літнього торгового майданчика за адресою АДРЕСА_3 та укладено відповідний договір терміном дії до 01.11.2016 року.

Згідно з вимогами ст.376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинного будівництва нерухомого майна.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст.376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

В силу ч.1 ст.9 ЗУ «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно з ст.5 ЗУ «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів: раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення рівня ефективності та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через засоби масової інформації громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об`єктів; участь громадян, об`єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об`єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством.

Крім того, відповідно до положень ст.38 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом ст.376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст.376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав стверджувати, що кафе-бар та літній майданчик, відносно яких виник спір, є самочинним нерухомим майном в розумінні ст.376 ЦК України. Не стверджується позивачем також наявність права на земельну ділянку, на якій розташований спірний об`єкт.

Також, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що ч.2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

А тому, суд першої інстанції здійснивши системний аналіз вказаних норм, дійшов вірного висновку, що реконструкція нежитлових приміщень кафе-бару з влаштуванням входу здійснена на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, з розробленою проектною документацію та проведення її експертизи, з отриманням декларації про початок виконання будівельних робіт, з отриманням декларації про готовність об`єкта до експлуатації та реєстрації права власності на об`єкт містобудування та за відсутності будь-яких зауважень та актів реагування відповідних служб, а договорами на право користування елементами благоустрою для встановлення літнього торгового майданчика по АДРЕСА_3 , укладеними між відповідачем та Чернівецькою міською радою, підтверджено законність встановлення будівлі та навісу (літнього майданчика) по АДРЕСА_3 .

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно постанови №18 від 01.06.2018 року адмінкомісії при виконавчому комітеті Чернівецької місткої ради по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_6 , то колегія відзначає, що ч.4 ст.82 ЦПК України не звільняє позивача від доведення таких обставин, оскільки прийнята у справі відносно особи, яка не є стороною у цій справі.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі на те, що експерт Лещишин В.В. виготовив свій висновок таким чином, тому що йому було відмовлено у доступі до приміщень кафе-бару, тому певну частину обґрунтування він виклав лише користуючись професійним досвідом та візуальним оглядом на відстані, є безпідставним, оскільки в силу ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Крім того, висновки експерта включають в себе, крім технічних, й правові, що давало суду першої інстанції зробити висновки щодо його спростування.

А отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Лещишин В.В. як судовий експерт не досліджував проектно-технічну документацію та дозвільні документи, не проводив огляд усіх приміщень підвалу та приміщень кафе-бару, а зробив висновок на припущеннях.

Згідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, М.І. Кулянда/