ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Чернівці

Справа № 726/554/19

Провадження №22-ц/822/579/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Лисака І.Н.,Перепелюк І.Б.,

секретар - Собчук І.Ю.

за участю: заявника - ОСОБА_1 , його представника - Фодчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 березня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до Державного реєстратора комунального підприємства «Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації» Накая Юрія Вікторовича, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про забезпечення позову, головуючий у І-й інстанції - Байцар Л.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2019 року звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

В обгрунтування заяви посилався на те, що 13 березня 2019 року державним реєстратором КП «Кельменецьке РБТІ» Накаєм Ю.В. прийнято рішення про державну реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності вказаного іпотечний договір №554 від 14 грудня 2005 року, відповідного до якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належала іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності.

Вказував на те, що має намір пред`явити позов про визнання протиправним і скасувати вищенаведене рішення державного реєстратора.

Зазначав, що банк на підставі рішення про державну реєстрацію набув права власності і наслідок, його дії як власника можуть бути направлені на позбавлення права користування квартирою всіх іпотекодавців, які там мешкають та/або чинити перешкоди в користуванні квартирою. Крім того, спір стосується вищенаведеного нерухомого майна та з метою забезпечення реалізації в майбутньому судового рішення і задоволення вимог позивача, а також з метою недопущення відчуження квартири банком під час судового розгляду просив забезпечити позов, а саме, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101; заборонити ПАТ «Укрсоцбанк» вчиняти дії на позбавлення права користування квартирою осіб, які проживають в квартирі АДРЕСА_1 та не визнання їх такими, що втратили користування даною квартирою; заборонити ПАТ «Укрсоцбанк» чинити будь-які перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 особам, які мешкають в даній квартирі.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101.

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, АТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати.

Посилається на те, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, які мають значення для справи, застосував заходи забезпечення позову, які не можна визнати співмірними заявленим позовним вимогам, не зазначив жодних мотивів на обґрунтування зробленого судом припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, не врахував інтересів АТ «Укрсоцбанк» як кредитора, а також не перевірив, чи вживаються кредитором дії, спрямовані на відчуження предмету іпотеки. Суд не врахував та порушив права та законні інтереси осіб, які не є стороною спору, однак володіють на праві власності частками квартири, на яку накладено арешт.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду просить залишити без змін.

Зазначає, що спір стосується нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , право власності позивача та іпотекодавців на яку було припинене згідно з оскаржуваним рішенням державного реєстратора, з метою забезпечення реалізації в майбутньому судового рішення і задоволених вимог позивача, а також з метою недопущення відчуження квартири відповідачем під час судового розгляду, тому суд першої інстанції правомірно застосував заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на вказане нерухоме майно.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як роз`яснив Верховний Суд України у пунктом 4 Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2019 року державним реєстратором КП «Кельменецьке РБТІ» Накай Ю.В. прийнято рішення про державну реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності вказано іпотечний договір №554 від 14 грудня 2005 року.

Як вбачається з іпотечного договору №554 від 14 грудня 2005 року та додаткової угоди про зміну умов іпотечного договору №554 від 14 грудня 2005 року, укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , в іпотеку було передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

У поданій заяві ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем під час розгляду справи може бути відчужено спірну квартиру на користь інших осіб, а також з метою запобігання потенційним труднощам у виконанні рішення суду, а тому просив заяву задовольнити.

Заявником чітко вказано вид забезпечення позову, зазначено усю необхідну інформацію про предмет забезпечення.

Вбачається, що заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував заходи забезпечення позову.

Однак суд першої інстанції в своїй ухвалі не обґрунтував співмірність виду забезпечення позову та заявлених позовних вимог, у даному випадку, саме зазначеного виду забезпечення позову - арешту.

Приймаючи до уваги, що між сторонами дійсно виник спір з приводу вказаного нерухомого майна, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, колегія суддів, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження вищевказаного нерухомого майна, що є предметом спору.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне змінити застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову з арешту на заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, оскільки саме такий вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам, забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності, не заслуговують на увагу, оскільки таке забезпечення не призводить до втручання у господарську діяльність відповідача - АТ «Укрсоцбанк», проте позбавляє його права на відчуження даного майна у будь-який спосіб.

Доводи апеляційної скарги, що передчасне застосування заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів АТ «Укрсоцбанк», є безпідставними та не містять конкретизації, в чому полягають такі порушення, якщо апелянт не має наміру до вирішення спору розпорядитися даним майном на свій розсуд.

Крім того, безпідставними є доводи апелянта щодо не залучення інших іпотекодавців під час розгляду заяви про забезпечення позову, оскільки рішенням про державну реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» право власності на спірну квартиру припинено право власності іпотекодавців на спірну квартиру, а тому підстав для їх залучення не вбачається.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

За таких обставин, апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» слід задовольнити частково та змінити вид забезпечення позову у даній справі з арешту на заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надійшло клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, однак дане клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Проте, у даній цивільній справі розгляд справи не закінчено, а тому судові витрати підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами розгляду справи.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 березня 2019 року про забезпечення позову змінити в частині виду забезпечення позову - накладення арешту на заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк