Справа № 133/3155/18
Провадження № 22-ц/801/925/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 рокуСправа № 133/3155/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року, ухваленого суддею Сєчко В.Л. в м. Козятині (повний текст рішення складено 18 лютого 2019 року), у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановив:

У грудні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 26 257,33 грн за кредитним договором №б/н від 05.01.2011, а також судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

У позовній заяві зазначено, що 05.01.2011 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 4500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 02.12.2018 утворилась заборгованість у розмірі 26 257,33 грн, з яких: 6 656,15 грн - тіло кредиту, 9 493,92 грн - відсотки за користування кредитом, 8 380,72 - пеня, а також 500 грн - штраф (фіксована частина) та 1 226,54 грн - штраф (процентна складова).

Порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторонами при укладенні кредитного договору досягнуто усіх істотних умов договору; судом не проаналізовано, що всі операції за кредитним договором відображені в розрахунку заборгованості; відповідач укладення кредитного договору не оспорював, а з розрахунку та виписки по рахунку слідує, що позичальник часткового сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами; відсутність підпису божника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору.

Від ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Надані АТ КБ «ПриватБанк» суду копії «Умов та правил надання банківських послуг» не містять підпису відповідача та не можуть слугувати підтвердженням, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного 05.01.2011 договору. Розрахунок заборгованості не може слугувати підтвердженням наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, оскільки він не є первинним документом, так як не відповідає вимогам, що висуваються чинним законодавством до первинних документів, не відповідає вимогам встановлених ЦПК для письмових доказів, не являються належними і допустимими доказами.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

По справі встановлено, що 05.01.2011 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.10).

У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_1 погодилася із тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами. Зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєдналася до договору приєднання та погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також підтвердила, що вона ознайомилася і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами. Відповідач зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку.

При цьому Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та правила були чинними під час укладення договору.

Відповідачем не заперечувалось, що вона була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, та нею не було надано доказів, що вона була ознайомлена з іншими Умовами та Правилами надання банківських послуг, ні ж ті, які були дійсними на момент отримання кредиту.

Встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до умов договору отримала кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Позивачем до апеляційної скарги додано довідку про видачу кредитних карток, довідку про зміну умов кредитування, а також виписку по рахунку.

Вказані докази приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки позивач при зверненні до суду із позовною заявою додав до позовної заяви докази, якими обґрунтовував позовні вимоги. Судом першої інстанції не перевірено зазначені в позовній заяві обставини.

Відповідно до довідки ПриватБанку, ОСОБА_1 згідно підписаного кредитного договору №б/н було надано картки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , остання з яких має термін дії до листопада 2021 року (а.с.59).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 02 грудня 2018 року становила 26 257,33 грн і складалася з 6 656,15 грн - тіло кредиту, 9 493,92 грн - відсотки за користування кредитом, 8 380,72 - заборгованість за пенею, а також штрафи - 500 грн (фіксована частина) та 1 226,54 грн (процентна складова).

Відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано доказів погашення заборгованості, а тому колегія суддів вважає доведеним, що станом на 02 грудня 2018 року відповідач мала заборгованість перед банком.

Отже, доведеним є факт укладення кредитного договору між акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом отримання позичальником кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом, та використання позичальником кредитних коштів, що також підтверджується доданими до апеляційної скарги виписками по карткових рахунках.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач укладення кредитного договору з банком та отримання кредитної картки не оспорювала, користувалася кредитними коштами, частково сплачувала заборгованість, тобто погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю доказів укладення кредитного договору між сторонами.

Частиною 1 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Будь-яких заперечень з приводу позовних вимог, в тому числі мотивів позову, ОСОБА_1 суду не надала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції фактично звільнив відповідача від виконання зобов`язань за укладеним договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6 656,15 грн та процентів в розмірі 9 493,92 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач всупереч ст.81 ЦПК України зазначений розмір заборгованості не спростувала належним чином.

Разом із тим, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги позову про стягнення на користь позивача заборгованості за пенею та штрафом (фіксована частина).

У відповідності до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Разом з тим, умовами договору передбачена і сплата відповідачем штрафу.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, відтак їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, не відповідає положенням, передбаченим у статті 61 Конституції України.

Згідно приписів статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Застосування окрім штрафу як виду неустойки, визначеного Умовами, ще й пені є необґрунтованим, оскільки їх одночасне стягнення призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що прямо заборонено Конституцією України та чинним цивільним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Таким чином, нарахування банком пені та штрафу є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

Враховуючи, що розмір пені перевищує тіло кредиту, виходячи із принципу розумності, апеляційний суд приходить до висновку, що стягненню підлягає лише штраф (процентна складова), який є меншим за сукупний розмір заборгованості по пені.

Позовна вимога в частині стягнення штрафу (фіксована складова) задоволенню не підлягає, оскільки фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. (пункт 2.1.1.7.6. Умов та правил) не відповідає суті і змісту частини другої статті 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання, а не у фіксованій сумі.

Крім того, зі змісту статті 549 ЦК України випливає, що поняття штрафу визначене у цій статті та порядок його обрахунку, є обов`язковими для всіх учасників цивільних правовідносин і не може бути змінений та викладений на власний розсуд, оскільки в такому разі втрачається його суть, тобто він перестає бути видом забезпечення виконання зобов`язання - неустойкою в розумінні закону.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 3 ЦК України , підлягає задоволенню вимога про стягнення неустойки у вигляді штрафу (процентна складова) у розмірі 5% від суми заборгованості, як обумовлено сторонами у договорі, що становить 807, 50 грн.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.08.2016 в розмірі 16957,57 грн, з яких: 6 656,15 грн - тіло кредиту, 9 493,92 грн - відсотки за користування кредитом, а також 807,50 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

На підставі ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (на 65%), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1138 грн. та за апеляційний розгляд справи в розмірі 1707 грн., виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог, а всього 2845 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за договором № б/н від 05.01.2011 в розмірі 16 957 (шістнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 57 коп, з яких: 6 656,15 грн - тіло кредиту, 9 493,92 грн - відсотки за користування кредитом, 807, 50 грн - штраф (процентна складова).

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1 138 (одна тисяча сто тридцять вісім) грн та за апеляційний розгляд справи в розмірі 1 707 (одна тисяча сімсот сім) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко