Справа № 308/2821/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участі секретаря судового засідання Боти О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

13.03.2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила: визнати громадянина Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого згідно рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №140 від 24.09.1997 року на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 Співвласниками квартири є донька позивачки ОСОБА_5 та батько ОСОБА_6 і покійна мати ОСОБА_7

В даній квартирі зареєстровані:

1.колишній чоловік позивачки ОСОБА_4 , шлюб з яким розірвано 19.02.2019 року. За вказаною адресою не проживає з 2016 року. Останній 07.03.2019 року у приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу подав нотаріально посвідчену заяву, якою просив даний позов задовольнити та зняти його з реєстраційного обліку з вказаної адреси.

2.брат позивачки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який у 1994 році вибув до Російської Федерації на навчання, де одружився і має постійне місце проживання у Російській Федерації. Участь в приватизації квартири не приймав.

Позивачка зазначає, що відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, участь в утриманні житла не беруть, мають інше місце проживання, є громадянами зарубіжних країн. Факт відсутності відповідачів за місце реєстрації у крайньому випадку з 2016 року своїми підписами в акті підтвердили свідки-сусіди: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Позивачка вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку із тривалою, понад рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, однак створюють позивачці перешкоди у здійснення права користування і розпорядження її майно. У зв`язку з реєстрацією відповідачів позивачка не може отримати субсидію на оплату комунальних послуг.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, проте в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 , якою останній просив даний позов задовольнити та зняти його з реєстраційного обліку з даної адреси. (а.с.15)

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, проте подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просить задовольнити.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно свідоцтва про право власності на житло виданого згідно рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №140 від 24.09.1997 року (а.с.5-6) квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 19.02.2019 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (а.с.7), шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , розірвано, про що 19.02.2019 року складено відповідний актовий запис №11.

Згідно довідки №700 від 08.06.2017 року (а.с.8), виданої ЖРЕР №2 «Підзамок», ОСОБА_6 дійсно проживає в м. Ужгороді і зареєстрований по АДРЕСА_2 . Склад сім`ї: дружина ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , останній не проживає згідно акту НОМЕР_2 58.

Як випливає з акту перевірки дотримання паспортного режиму №58 від 08.06.2017 року (а.с.9), в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_11 . Останній в даній квартирі зареєстрований але за словами ОСОБА_7 не проживає з 2016 року. Даний акт складений в присутності ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Вищевказане також підтверджується поквартирною карточкою форми В (а.с.10-11) та карточкою прописки форми А (а.с. 12-14).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Така позиції висвітлена в постанові Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, закріплений у ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачами, суд встановив, що відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають понад один рік, факт реєстрації відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вказаною вище адресою порушує права позивачки як законної власниці свого майна щодо користування та розпорядження вказаною квартирою, позбавляє можливості отримання субсидії на оплату комунальних послуг, а тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 71, 72, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 13, 76, 81, 89, 265, 273, 352-355ЦПК України, суд -

ухвалив:

Визнати громадянина Республіки ОСОБА_13 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов