Справа № 306/2700/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

з участю секретаря - Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 07 лютого 2018 року (головуюча суддя Ганчак Л.Ф.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності від 28.07.1997 належить частка в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

За рішенням Свалявського районного суду від 15.01.2014 визначено, що частка у майні ОСОБА_2 складає ј, на підставі чого 29.07.2015 дані відомості були внесені до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із 2013 року позивач позбавлена права користування своїм майном, оскільки відповідач ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні майном, змінила вхідні замки на дверях квартири.

Просила суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом вселення ОСОБА_2 до квартири та передачі їй ключів.

Рішенням Свалявського районного суду від 07 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом вселення в квартиру ОСОБА_2 Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 487,20 гривень.

ОСОБА_2 таке судове рішення не оскаржувала.

На це рішення подала апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 Просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що квартира не підлягає поділу в натурі; частка позивача не виділена в натурі; рішенням суду не встановлено порядок користування спільним майном. Зазначає, що з часу оформлення права власності позивач не брала участі в утриманні квартири, має інше житло, де постійно проживає разом із сім'єю. У ОСОБА_1 іншого житла немає, а спільне проживання сторін є неможливим, зважаючи на конфліктні відносини в родині.

ОСОБА_2 подала відзив на подану апеляційну скаргу, де вказує що з 2013 року не може вільно користуватись належною їй на праві спільної часткової власності квартирою, чим порушується її право власності. Вказує на те, що учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільною річчю, за спільною згодою повинні здійснювати правомочності з володіння, користування та розпорядження спільним майном. Також зазначає, що 10.09.2018 на підставі виданого виконавчого листа позивача було вселено до квартири, що підтверджує відповідний акт державного виконавця.

Відповідач та її представник в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача (апелянта) ОСОБА_3 19.02.2019 надіслала до апеляційного суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи у зв'язку з погіршенням стану її здоров'я. В той же час, апеляційному суду 19.02.2019 були подані пояснення представника відповідача ОСОБА_3 в обґрунтування апеляційної скарги. Попереднє судове засідання апеляційного суду за клопотанням апелянта було відкладено також у зв'язку з неявкою її представника (а.с.224). Зважаючи на те, що позиція апелянта апеляційному суду відома - така викладена у апеляційній скарзі та у додаткових поясненнях до апеляційної скарги, а неявка представника не є поважною причиною неявки самого апелянта, судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності відповідача та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що згідно свідоцтва про власності ОСОБА_2 є власником 1/4 квартири, відповідачем не доведено незаконність набуття права власності ОСОБА_2, а тому в порядку ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 28.07.1997 ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1, (а.с.7).

Рішенням Свалявського районного суду від 15.01.2014 визначено, що частка кожного зі співвласників: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4 становить по 1/4 квартири. Загальна площа квартири - 85,67 кв. м., житлова площа - 58,5 кв. м. Визначено, що частка ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі АДРЕСА_1 складає 1/4 (а.с.8,9).

При цьому відповідач ОСОБА_1 в результаті спадкування 1/2 частки такої квартири за померлою мамою ОСОБА_5 є співвласником даної квартири загалом у розмірі 1/2 частки.

Відповідач заперечила факт правомірного набуття позивачем права власності на квартиру.

При цьому матеріалами справи встановлено, що у лютому 2016 року ОСОБА_1 зверталася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Свалявської міської ради, у якому просила суд: визнати незаконним частково рішення органу місцевого самоврядування - рішення виконавчого комітету Свалявської міської ради №199 від 17.07.1997 щодо приватизації в спільну сумісну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1 в частині приватизації квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнати незаконним частково свідоцтво про право власності на квартиру від 28.07.1997 в частині права власності на квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та скасувати державну реєстрації права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4, здійснену 28.07.1997 Свалявським бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі №67; визнати, що право спільної сумісної власності квартири за адресою: АДРЕСА_1, набули ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 28.07.1997, виданого Свалявською міської радою.

Рішенням Свалявського районного суду від 21.10.2016 у справі № 306/274/16-ц у задоволенні даного позову ОСОБА_1 відмовлено. Дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 05.07.2017 (а.с. 107-108).

Цими судовими рішеннями встановлено, що 17.07.1997 Свалявською міською радою прийнято рішення №199 про приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 та передачу її в спільну сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4. На підставі даного рішення видано відповідне свідоцтво про право власності на квартиру від 28.07.1997.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, а на випадок своєї смерті залишила заповіт на ОСОБА_1.

Оскільки у позові ОСОБА_1 відмовлено, тому свідоцтво про право власності на квартиру від 28.07.1997 є чинним, право власності вважається набутим правомірно, а ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1 в 1/4 частині.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Таким чином, право власності позивача підтверджено та ніким не скасоване.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням суду не встановлено порядок користування спільним майном та частка позивача не виділена в натурі не стосуються предмету спору у даній справі, оскільки таких вимог позивачем заявлено не було.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ЦК України). Питання щодо можливості надання позивачу у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає її частці у праві спільної часткової власності, не заявлялось та судом вирішувалось.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Рішення місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 07 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року.

Головуюча:

Судді: