Ухвала

Іменем України

04 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 645/5439/17

провадження № 61-17430ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року, постановлену у складі судді Ульяніч І. В., та постанову Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу - Петриченко Ольги Олександрівни про визнання договору дарування і договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельних ділянок недійсними внаслідок їх фіктивності,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу - Петриченко О. О. про визнання договору дарування і договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельних ділянок недійсними внаслідок їх фіктивності.

У ході розгляду справи представник позивачів - Музичук А. М. подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки (к. н. № :00:000:0000 та № :05:011: 0003), площею 714 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також на 71/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 . Крім того, представник просив заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаного спірного житлового будинку та земельних ділянок.

Короткий зміст судових рішень попередніх інстанцій

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено вчиняти дії щодо відчуження 71/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а також земельних ділянок: кадастровий номер № :00:000:0000 та № :05:011:0003, площею 752 кв.м, зареєстрованих на підставі рішення РВК Московської ради від 30 листопада 1954 року за № 830, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження 71/100 частини житлового будинку таспірних земельних ділянок, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 рокузалишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з огляду на зміст позовних вимог та обґрунтування представника позивачів необхідності забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову. Ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, а підстави для її скасування - відсутні.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У вересні 2019 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржені судові рішення в частині заборони відчуження земельної ділянки та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалення оскаржених судових рішень призводить до порушення прав ОСОБА_1 , зокрема щодо можливості набути право власності на земельну ділянку шляхом приватизації. Забезпечення позову шляхом встановлення заборони вчиняти дії щодо відчуження житлового будинкута земельних ділянок, не має жодного відношення до заявлених позовних вимог і жодним чином не впливає на можливе виконання рішення суду. Заявник зазначає, що при вирішенні питання щодо забезпечення позову судами не було у повній мірі з`ясовано відповідність виду забезпечення позову обсягу заявлених позовних вимог. Також вказує, що суди не звернули увагу на наявні докази відсутності зареєстрованого права власності на спірну земельну ділянку та наклали заборону відчуження земельної ділянки, яка не є об`єктом права власності, а тому взагалі не може бути відчужена.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування

чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору (п. 1 та 4).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Предметом розгляду у даній справі є спір з приводу визнання договору дарування і договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельних ділянок недійсними внаслідок їх фіктивності.

Суди установили, що згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 01 жовтня 2017 року, земельна ділянка(кадастровий номер :05:011:0003), площею 0,0752 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

У відповіді Департаменту земельних відносин від 11 лютого 2019 року зазначено, що рішенням 22 сесії Харківської міської ради від 23 червня 2004 року № 95/04 «Про передачу у власність та надання в оренду громадян земельних ділянок» ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 752 кв.м по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, кадастровий номер :05:011:0003.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 94182621 від 10 серпня 2017 року, житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 714 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані на підставі рішення РВК Московської ради від 30 листопада 1954 року за № 830 та належать на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О. О., зареєстрованого в реєстрі за №2610.

Задовольняючи частково заяву представника позивачів - ОСОБА_9 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову, оскільки між сторонами дійсно виник спір щодо права власності на житловий будинок та земельні ділянки, а також існує обґрунтоване припущення, що відчуження спірного майна призведе до утруднення чи невиконання можливого рішення суду.

Наведені у касаційній скарзі доводи з приводу того, що земельна ділянка не занесена до державного реєстру нерухомого майна та не зареєстрована за жодною особою на праві власності, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Доводи касаційної скарги не містять обґрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а зводяться до незгоди заявника із застосованими заходами забезпечення позову та власного тлумачення норм цивільно-процесуального законодавства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року та постанова Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм матеріального і процесуального права судами попередніх інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу - Петриченко Ольги Олександрівни про визнання договору дарування і договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельних ділянок недійсними внаслідок їх фіктивності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Коротенко А. Ю. Зайцев В. П. Курило