Справа № 485/454/18
Провадження № 2/485/93/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Шеремет Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Миколаївської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому послався на таке.

Вона на підставі договору дарування від 14 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_4, укладеного з ОСОБА_3, є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в м.Снігурівка по вул.1-го Травня,46, який останньому подарувала згідно з договором дарування від 05 квітня 1997 року ОСОБА_5

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0718 га, яка належить ОСОБА_6, який помер 19 червня 1995 року, на підставі державного акту на право приватної власності, виданого 26 липня 1995 року ОСОБА_2 міської радою Миколаївської області.

Посилаючись на викладене, керуючись ст.120 Земельного кодексу України, згідно якої до неї разом з будинком перейшло й право власності на земельну ділянку для його обслуговування, просить визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку.

У судове засідання учасники процесу не з'явилися, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином та своєчасно. Від позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Миколаївської області надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю.

Відповідач у судове засідання також не з'явився, подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги визнав повністю.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 19 червня 1995 року в м.Снігурівка Миколаївської області помер ОСОБА_6, про що свідчить копія свідоцтва про його смерть серії І-ФП №277868, виданого 20 червня 1995 року Райвідділом ЗАГСу, актовий запис про смерть №142 (а.с.32).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_5, яка згідно з копією спадкової справи №61/96 до майна померлого, реєстр №1-285, розпочатої 23 березня 1996 року, прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право власності за заповітом на житловий будинок №46 по вул.1-го Травня, в м.Снігурівка та грошові вклади у ОСОБА_2 відділенні ощадбанку. Зміст ст.30 Земельного кодексу України роз'яснено (а.с.30-40).

Згідно з копією договору дарування від 05 квітня 1997 року (а.с.39), посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_7 та зареєстрованого у реєстрі за №2-384, ОСОБА_5 подарувала житловий будинок №46 по вул.1-го Травня, в м.Снігурівка ОСОБА_3 Сторонам роз'яснено наслідки заключення договору дарування, у тому числі ст.ст.22, 30 Земельного кодексу України. Згідно з поданою ОСОБА_5 заявою від 14 травня 2018 року (а.с.47), остання не заперечувала про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку.

Згідно положень ч. 1 ст.30 ЗК, яка діяла на час відкриття спадщини, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

14 жовтня 2014 року ОСОБА_3 подарував житловий будинок №46 по вул.1-го Травня, в м.Снігурівка ОСОБА_1, що підтверджується копією договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого у реєстрі за №1093 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5429424 від 15 листопада 2004 року, реєстраційний №7515545 (а.с.5-6). Позивачем виготовлено технічний паспорт на вказаний житловий будинок (а.с.11-14).

Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії МК, виданого ОСОБА_2 міською радою народних депутатів 26 липня 1993 року на підставі рішення Виконкому міської Ради народних депутатів №123 від 06 липня 1993 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №678, земельна ділянка площею 0,0718га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку і господарчих споруд за адресою: м.Снігурівка, вул.1-го Травня, 46, на праві приватної власності належить ОСОБА_6 (а.с.7). Витяг з Державного земельного кадастру містить відомості про державну реєстрацію земельної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК, виданого ОСОБА_2 міською радою народних депутатів 26 липня 1993 року, під кадастровим номером :38:027:0017 за власником ОСОБА_6 (а.с.8-10).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №15718547 від 21 лютого 2019 року, право власності на земельну ділянку за адресою: Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.1-го Травня, 46, не зареєстровано, під забороною та в іпотеці земельна ділянка не перебуває.

Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як обєкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно ст.81 ЗК громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Згідно положень ч.1 ст.120 ЗК, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У постанові від 11 лютого 2015 року Верховний Суд України висловив правову позицію про загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований.

За такого, позивач є власником житлового будинку №46 по вул.1-го Травня, в м.Снігурівка Миколаївської області. Земельна ділянка під вказаним будинком раніше набула ознак об'єкта права власності, однак рахується за померлим на підставі державного акта, у зв"язку з чим позивач не може отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку.

Власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).

Відтак, до ОСОБА_1 перейшла земельна ділянка, яка належала померлому ОСОБА_6 в силу закону і на якій розміщено належне їй будинковолодіння. При цьому, те, що спадкодавець не посвідчив перехід права на землю жодним чином не вплинула на наявність в неї права власності на цей об'єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що отримавши право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, ОСОБА_1 набула і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 263-265, 142, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Миколаївської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну ділянку площею 0,0718га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: Миколаївська область м.Снігурівка, вул.1-го Травня, 46, кадастровий номер: :38:027:0017, що за життя належала ОСОБА_6 згідно з державним актом серії МК, виданого ОСОБА_2 міською радою Миколаївської області 26 липня 1993 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 21.02.2019 р.

Суддя