У х в а л а

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 521/501/13-ц

провадження № 61-7247ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Шкодіної Любові Василівни - на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - Шкодіної Л. В. - з пропуском строку на касаційне оскарження вищевказаних судових рішень у зазначеній цивільній справі.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 19 квітня 2019 року визнано підстави для поновлення процесуального строку неповажними, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Шкодіної Л. В. - залишено без руху для усунення її недоліків, а саме: запропоновано навести інші підстави пропуску строку на касаційне оскарження та надати відповідні докази, а також сплатити судовий збір, зазначено строк виконання вимог указаної ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк, на виконання вимог, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 квітня 2019 року, заявник направила до суду квитанцію про часткову сплату судового збору, а також заяву із зазначенням причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Разом з тим, у заяві заявником повторно наведені ті ж самі підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення апеляційної інстанції, які були визнані судом неповажними.

Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції постановлено 01 грудня

2016 року.

Згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому конверті, касаційна скарга подана 04 квітня 2019 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За змістом частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним із елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

Заявник повторно просить визнати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження, разом з цим заявник зазначає, що копію оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції від 01 грудня 2016 року ОСОБА_1 неотримувала, а представник ОСОБА_1 - Шкодіна Л. В. - ознайомилася з оскаржуваним рішення суду апеляційної інстанції 19 березня 2019 року, звернувшись до суду. Разом з тим, заявник не повідомляє обставини, які перешкоджали їй дізнатися про інформацію щодо розгляду її апеляційної скарги та отримати копію судового рішення апеляційної інстанції у період з грудня 2016 року по 19 березня 2019 року.

Відтак, причини пропуску строку є аналогічні тим, які визнані судом неповажними, але заявник повторно вважає, що саме ці обставини є підставою для поновлення процесуального строку, незважаючи на те, що суд касаційної інстанції мотивовано обґрунтував, чому саме визнав наведені причини поновлення процесуального строку неповажними.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття1 ЦПК України).

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина третя статті 27 ЦПК України).

Зловживання процесуальними правами недобросовісної сторони різко дисонує з проголошеними законодавцем цілями і завданнями цивільного судочинства. Правильний і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ в умовах процесуальної недобросовісності стає скрутним, оскільки дії недобросовісної сторони перешкоджають вирішенню цих завдань. Не дивлячись на те, що завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться не перед сторонами процесу, а перед органом судової влади, вказана обставина не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі та направлена на умисне перешкоджання досягненням органом судової влади вказаних завдань.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Принцип юридичної визначеності, як складова частина конституційного принципу верховенства права, зобов`язує скаржника самостійно цікавитися перебігом розгляду його скарги в суді апеляційної інстанції. Тривала відсутність такого інтересу з боку заявника свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права та зловживання своїм правом на оскарження.

редставник ОСОБА_1 - Шкодіна Л. В. - не навела обставин непереборної сили, внаслідок чого пропущений строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року, а тому наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, який пропущений на строк понад два роки з дня складення повного тексту ухвали суду апеляційної інстанції, є неповажними.

Крім того, відсутні докази того, що ОСОБА_1 та/або її представник були позбавлені можливості дізнатися про стан розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції, оскільки саме ОСОБА_1 зверталася до суду з апеляційною скаргою.

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано після спливу понад двох років з дня складення повного тексту судового рішення та відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі касаційної скарги у передбачений у частині третій статті 394 ЦПК строк у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Шкодіної Любові Василівни - на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян