Справа № 638/6896/19
Провадження № 2/638/3349/19
30.09.2019 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Рибальченко Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Мхітарян Л.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що на балансі Національного банку України знаходиться гуртожиток, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 66.
На підставі спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету Чапенко С.П., на підставі ордера № 127 від 07 травня 1998 року у вказаному гуртожитку була надана кімната № 4 та 5 у квартирі №1 , в якій вона проживає до цього часу.
Договори про надання всіх комунальних послуг на гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 (водопостачання та водовідведення, електропостачання, вивіз твердих побутових відходів та інші) укладені з надавачами цих послуг саме Національним банком України, а не з мешканцями гуртожитку як отримувача цих послуг.
Відповідно до вказаних договорів саме НБУ розраховується за надані в гуртожитку комунальні послуги , а для мешканців гуртожитком НБУ є надавачем послуг.
Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд, власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV балансоутримувач має право: здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг, приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів, здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі.
Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV споживач, зокрема, зобов`язаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом ; не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.
Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.
Обов`язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - забезпечити своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.
Обов`язок власника чи наймача квартири (кімнати) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги, передбачені п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року.
Таким чином, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у аналогічній за обставинами справі № 6-2951цс15.
За змістом ст. 130 ЖК України та п. 1 Розділу III Положення про гуртожитку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №84 від 27.04.2015 (чинним на момент спірних правовідносин та до 19.11.2018) порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР та Української РСР.
Відповідно до п. 4 розділу III цього Положення особи, які проживають у гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до п. 7 розділу III цього Положення особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке приживання, а також за житлові-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.
Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 264, 265, 268, 282 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Національного банку України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя