Справа №173/2652/18
Провадження №2/173/325/2019
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області
В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.
При секретарі Рудовій Л.В.
За участю: представника позивача адвоката ОСОБА_1
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дніпровська селищна рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням
01.11. 2018 року до суду звернулася позивач ОСОБА_2, з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дніпровська селищна рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області
30.11.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.
03.12.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 11 лютого 2019 року.
11.02.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 11.02.2019 року.
Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.
11.02.2019 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення
Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням квартирою № 42 в будинком № 19 по вул. Центральній в сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є власником квартири АДРЕСА_1. 1/3 частина зазначеної квартири належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ «Дніпровське КПК» від 26.12.1995 року, а 2/3 частини зазначеної квартири належать їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_4, 13 квітня 2018 року, реєстровий номер 266. Право власності на квартиру було зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 квітня 2018 року за № 25707469.
В належній їй квартирі з 12.07.2011 року і по цей час зареєстрований її онук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Який з 2014 року не проживає в належній їй квартирі, а постійно проживає в м. Дніпро за невідомою їй адресою. Будь-яких речей або майна ОСОБА_3, у її квартирі немає. Ніяких договорів щодо найму житлового приміщення вона з відповідачем не укладала.
Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі створює перешкоди у користуванні нею, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню квартири самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Вона самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належній їй квартирі, так як для цього потрібна його особиста присутність, що й стало підвою звернення до суду.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному сайті судової влади. В судове засідання не з'явився. відзиву на позовну заяву не подав.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, представник Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. Подавши заяву про розгляд справи у її відсутність
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житло та право користування житлом.
Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_2, є власником квартири АДРЕСА_1. 1/3 частина зазначеної квартири належить позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ «Дніпровське КПК» від 26.12.1995 року, а 2/3 частини зазначеної квартири належать позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_4, 13 квітня 2018 року, реєстровий номер 266. Право власності на квартиру було зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 квітня 2018 року за № 25707469 що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом та копією свідоцтва про реєстрацію права вланості.
В квартирі, належній позивачці, з 12.07.2011 року і по цей час зареєстрований її онук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними домової книги та адресної довідки. За доводами позивача та представника позивача ОСОБА_3, з 2014 року на проживає в належній позивачці квартирі, а постійно проживає в м. Дніпро за невідомою позивачу адресою. Будь-яких речей або майна ОСОБА_3. у квартирі позивачки немає. Ніяких договорів щодо найму житлового приміщення позивачка з відповідачем не укладала
Даний факт підтверджується актом депутата Дніпровської селищної ради від 25.10.2018 року в якому зазначається, що ОСОБА_3, в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2014 року.
Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.
Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належній позивачці квартирі, наміру користуватись нею, відповідач суду не надав.
Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.
Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідачем не надано доказів того, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у квартирі позивача та користуватись нею.
За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_3, таким, що втратив право користування квартирою № 42 в будинку № 19 по вул. Центральній в сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.
Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування у належному позивачу житловому приміщенні порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення.
Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_3, таким, що втратив право користування квартирою № 42 в будинку № 19 по вул. Центральній в сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровська селищна рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт серії АН № 599340, виданий Верхньодніпровським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 16 травня 2007 року), зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою 42 в будинку № 19 по вул. Центральна в сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області
Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт серії АН № 599340, виданий Верхньодніпровським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 16 травня 2007 року), зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1 , понесені судові витрати в сумі 704.80 грн., за сплачений судовий збір.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений: 21.02.2019 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 21.02.2019 року

Оприлюднене 21.02.2019 року

Дата набрання законної сили: 26.03.2019 року