П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року м. Київ

Справа № 22-11762 Головуючий у1-й інстанції - Осаулов А. А.

Унікальний № 761/3874/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

у с т а н о в и л а:

У січні 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 лютого 2017 року у розмірі 13 526 грн 07 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 лютого 2017 року на підставі Заяви ОСОБА_1 між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого, позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Між тим, відповідач порушив умови договору кредиту, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував кошти (відсотки) за користування ним. В зв`язку із порушенням умов договору, відповідач повинен сплатити: тіло кредиту - 3 993 грн 40 коп. відсотки за користування кредитом - 2 900 грн 76 коп.; заборгованість за пенею - 5 511,62 грн; штраф (фіксована частина) - 5000 грн, штраф (процентна складова) - 620 грн 29 коп., а всього у сумі 13 526 грн 07 коп. Зазначену суму боргу позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

Не погодившись з рішенням суду АТ КБ "ПриватБанк" через свого представника, Крилову О. Л. , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.55-59).

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач, ОСОБА_1 , у визначений судом строк не подав.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з наступного.

Із Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанк вбачається, що 16 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у якій погодився, що зазначена заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, що розміщені у рекламному буклеті, складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 5). У даній заяві відсутня інформація про вид кредитної картки та розмір кредитного ліміту, а також не вбачається про взагалі прохання отримати кредит чи іншу банківську послугу.

Зі змісту анкети - заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку не убачається жодної інформації, яка б свідчила про укладення саме кредитного договору, в ній не міститься інформації про його істотні умови. Вказана анкета-заява не містить відображення волевиявлення ОСОБА_1 щодо оформлення кредитної картки Банку на відповідних умовах, а також суми кредитного ліміту, строку дії картки, тощо.

Зазначені позивачем у позовній заяві та надані до справи докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами кредитного договору, за відсутності інших допустимих доказів на підтверджували волевиявлення ОСОБА_1 на його укладення, та досягнення сторонами всіх істотних його умов. Зокрема, банк не надав доказів на підтвердження видачі ОСОБА_1 кредитної картки, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку. Також, не надано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачу, повідомлення йому пін-коду. Виписки з рахунку, у випадку, якщо він був відкритий на ім`я відповідача до позовної заяви не додано.

За таких обставин районний суд, враховуючи відсутність належних доказів досягнення сторонами кредитного договору згоди щодо всіх істотний умов на момент його укладення, вважав, що кредитний договір між сторонами є неукладеним і ця обставина унеможливлює вирішення питання про належність виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за таким договором.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що між сторонами укладений кредитний договір шляхом укладення договору приєднання. При цьому, відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював та частково сплачував заборгованість за кредитним договором, що свідчить про його згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

У даному випадку, і це підтверджується наявними у розпорядженні суду письмовими доказами, підписуючи анкету-заяву від 16 лютого 2017 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами (а.с.5-21).

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже в даному випадку Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд наведеного не врахував, не звернув уваги, що відповідач факту укладення кредитного договору не оспорював, частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, що свідчить про невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У даній справі відповідно до змісту позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 лютого 2017 року станом на 16 грудня 2018 року у розмірі 13 526 грн 07 коп., яка складається із: тіла кредиту - 3 993 грн 40 коп. відсотків за користування кредитом - 2 900 грн 76 коп.; заборгованості за пенею - 5 511,62 грн; штрафу (фіксованої частини) - 5000 грн, штрафу (процентної складової) - 620 грн 29 коп.(а.с.1-3).

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підтвердження наявного розміру заборгованості у відповідача перед позивачем за кредитним договором № б/н від 16 лютого 2017 року, позивач надав суду розрахунок заборгованості станом на 16 грудня 2018 року (а.с.4).

Згідно з відомостями указаного розрахунку заборгованості, жодна із заявлених до стягнення сум заборгованості не міститься у розрахунку та не підтверджена в ході перевірки розрахунку апеляційним судом.

Наведені обставини, ураховуючи положення ст. 376 ЦПК України, дають апеляційному суду підстави вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги, скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.

При цьому доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд у разі незгоди з розрахунком заборгованості наданим Банком, повинен навести свій розрахунок, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вже було зазначено вище, підписання ОСОБА_1 анкети-заяви від 16 лютого 2017 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг складає між сторонами по справі кредитний договір.

Разом з тим, Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд позбавлений можливості перевірити наданий позивачем розрахунок заборгованості та скласти власний розрахунок на підставі наявних у його розпорядженні доказів.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома