ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6705/19 Справа № 208/6670/18 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, третя особа Перша кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кам`янської міської ради, третя особа Перша кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , який за життя заповіт не склав. Він є єдиним спадкоємцем за законом та 13.04.2018 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадковим майно після смерті батька були частина квартири та гараж, загальною площею 19,3 кв.м. із оглядовою ямою, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікової Л.В. від 13.04.2018 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про права на спадщину за законом на гараж після смерті батька, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на гараж за померлим ОСОБА_2 .

Також зазначав, що вказаний гараж збудований у 1984 році. Його батько не знав, що в подальшому у зв`язку із змінами в законодавстві він мав отримати від виконкому районної ради, який прийняв гараж в експлуатацію, свідоцтво про право власності на спірну нерухомість, а тому не отримав таке свідоцтво і не зареєстрував своє право власності на гараж.

Відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця на гараж унеможливлює оформлення спадщини після його смерті нотаріусом. Вважав, що він має право на гараж, який законно збудований його батьком із дозволу органів місцевої влади, як його єдиний спадкоємець за законом першої черги.

Ураховуючи викладене, посилаючись на положення статей 317, 319, 1261 ЦК України, позивач просив суд визнати за ним право власності на гараж загальною площею 19,3 кв.м. із оглядовою ямою, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.04.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач зайняв спірні житлові приміщення самоправно, тобто вселився до них без відповідних правових підстав.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане у квітні 1968 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане 31.10.2017 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

13 квітня 2018 року позивач звернувся з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікової Л.В. від 13.04.2018 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про права на спадщину за законом на гараж після смерті батька, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на гараж за померлим ОСОБА_2 .

Також судом установлено, що рішенням № 375 виконавчого комітету Брєжнєвської районної ради народних депутатів від 16.11.1984 року ОСОБА_2 дозволена подальша експлуатація гаражу, розташованого в комплексі існуючих по АДРЕСА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що померлий ОСОБА_2 дійсно набув право власності на спірний гараж. Крім того, позивачем не доведено в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи законних інтересів зі сторони відповідача Кам`янської міської ради.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

До складу спадщини, зокрема, входить право власності на гараж.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Належних та допустимих доказів на підтвердження набуття ОСОБА_2 права власності на гараж загальною площею 19,3 кв.м. із оглядовою ямою, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем, у передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

Отже, оскільки ОСОБА_2 за життя не набув права власності на гараж, тому відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на цей гараж в порядку спадкування.

Надані позивачем на підтвердження його вимог до позовної заяви документи, а саме копія рішення № 375 виконавчого комітету Брєжнєвської районної ради народних депутатів від 16.11.1984 року, яким ОСОБА_2 дозволена подальша експлуатація гаражу, не дають підстав уважати, що останній набув право власності на спірний гараж.

Надані позивачем копії платіжних повідомлень про сплату ОСОБА_2 податку на будівлю (гараж) і земельний податок не підтверджують набуття останнім права власності на цей гараж, а також на земельну ділянку.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Таким чином, розглядаючи позов, саме в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, колегія суддів вважає позовні вимоги, в задоволенні яких було відмовлено судом першої інстанції, такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст. 12, 13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко