Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 344/4849/16-ц

провадження № 61-25584св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник позивачів - ОСОБА_6,

відповідач-1 - Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області,

представники відповідача-1: Максимів Ігор Іванович, Буджак Віктор Миколайович, Шуляк ЮрійСергійович,

відповідач-2 - Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради,

представники відповідача-2: Максимів Ігор Іванович, Шуляк Юрій Сергійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Татарінової О. А. від 14 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Горейко М. Д., Пнівчук О. В. від 07 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання права користування земельною ділянкою та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 29 листопада 2012 року № 870-31 «Про погодження списків громадян на отримання земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво в мікрорайоні «Черешеньки» ОСОБА_4 була включена до списку осіб, які перебувають на обліку при МВК на отримання земельних ділянок у мікрорайоні «Черешеньки» та закріплено за нею земельну ділянку НОМЕР_2 згідно з умовною схемою розташування городів.

Посилаючись на те, що вони тривалий час користуються спірною земельною ділянкою, ОСОБА_4 безпідставно виключено із вищезазначених списків, а ОСОБА_5 листом від 09 лютого 2015 року №37-у начальника відділу обліку та розподілу житла Івано-Франківського МВК безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про надання цієї ділянки у користування, позивачі просили визнати за ними право користування земельною ділянкою площею 0,06 га в мікрорайоні «Черешеньки», зобов'язати відповідачів внести зміни до списку осіб, які перебувають на обліку на отримання земельних ділянок в мікрорайоні «Черешеньки» шляхом включення до списку ОСОБА_5 замість ОСОБА_4, зобов'язати відповідачів розглянути і вирішити питання про надання дозволу на відведення ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,06 га в мікрорайоні «Черешеньки».

04 серпня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали заяву про зміну (доповнення) позовних вимог та просили визнати незаконними рішення Івано-Франківської міської ради №860-30 від 06 вересня 2012 року «Про затвердження відкоригованого детального плану (ДПТ) малоповерхової забудови в північно-західній частині м. Івано-Франківська в районі обласної клінічної лікарні (житловий мікрорайон «Черешеньки») та рішення №1749-54 від 19 травня 2015 року «Про затвердження змін до відкоригованого детального плану території малоповерхової забудови в північно-західній частині м. Івано-Франківська в районі обласної клінічної лікарні (житловий мікрорайон «Черешеньки»), посилаючись на те, що в результаті проведених змін планування забудови орієнтовні межі належної їм земельної ділянки опинились на проїзній частині дороги і така земельні ділянка знаходиться в червоних лініях проектної АДРЕСА_2.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання відповідачів розглянути і вирішити питання про надання дозволу на відведення ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,06 га в мікрорайоні «Черешеньки» та визнання незаконними рішення Івано-Франківської міської ради №860-30 від 06 вересня 2012 року «Про затвердження відкоригованого детального плану (ДПТ) малоповерхової забудови в північно-західній частині м. Івано-Франківська в районі обласної клінічної лікарні (житловий мікрорайон «Черешеньки») та рішення №1749-54 від 19 травня 2015 року «Про затвердження змін до відкоригованого детального плану території малоповерхової забудови в північно-західній частині м. Івано-Франківська в районі обласної клінічної лікарні (житловий мікрорайон «Черешеньки») закрито з підстав, передбачених частиною першою статті 205 ЦПК.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 використала своє право та вже отримала безоплатно у власність іншу земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель споруд, а тому її було правомірно виключено із списку осіб на отримання земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво в мікрорайоні «Черешеньки» у зв'язку з використанням права на приватизацію земельної ділянки, а позивач ОСОБА_5 на черзі на отримання земельної ділянки за поданням квартального комітету мікрорайону «Пасічна» не перебуває. Підстав для задоволення позову відповідно до вимог статті 119 ЗК України немає.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2017 року без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У травні 2018 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подали касаційні скарги до Верховного Суду, у яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Короткий зміст вимог відзиву на касаційну скаргу

У червні 2018 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради подав до касаційного суду відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_5 і витребувано справу № 344/4849/16-ц з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційні скарги, які є ідентичними за змістом, мотивовані тим, що суди безпідставно застосували до спірних правовідносин Положення про виділ земельних ділянок під індивідуальне будівництво в м. Івано-Франківську, затверджене рішенням Івано-Франківської міської ради від 04 квітня 2007 року, та Положення про порядок виділення з резерву земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 10 липня 2008 року, в частині обов'язкового попереднього перебування на обліку осіб, бажаючих отримати земельні ділянки, оскільки дані положення регулюють порядок надання земельних ділянок в порядку статті 118 ЗК України, а не статті 119 ЗК України, а вони вже понад 15 років відкрито і добросовісно користуються земельною ділянкою, яку використовують за цільовим призначенням та сплачують податок, у зв'язку із чим їх право на дану земельну ділянку є першочерговим в силу закону - за набувальною давністю. Зазначають, що суд безпідставно посилався на угоду, укладену між Івано-Франківською міською радою та органом самоорганізації населення «Квартальним комітетом приватного сектора мікрорайону «Пасічна» про порядок надання земельних ділянок, оскільки така угода суперечить чинному законодавству, укладена не відповідно до компетенції сторін, рішення про укладення даної угоди сесією міської ради не приймалось, а тому така угода є нікчемною. Отже позивачі вказували, що вони протягом 15 років користуються цією земельною ділянкою, а тому відповідно до статті 119 ЗК України, статей 190, 355 ЦК України є суб'єктами спільного користування земельною ділянкою за правом набувальної давності, а тому факт перебування ОСОБА_5 чи не перебування у вказаних вище списках не має жодного правового значення.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив мотивовано тим, що нормами статті 119 ЗК України передбачено лише право громадян на звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування, і не передбачено обов'язкової передачі цієї земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів, а тому суди вмотивовано відмовили у задоволенні позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 29 листопада 2012 року № 870-31 «Про погодження списків громадян на отримання земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво в мікрорайоні «Черешеньки» ОСОБА_4 була включена до списку осіб, які перебувають на обліку при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради на отримання земельних ділянок під індивідуальне будівництво в північно-західній частині м. Івано-Франківська в районі обласної клінічної лікарні - житловому мікрорайоні «Черешеньки» за квотою корінних мешканців мікрорайону «Пасічна» відповідно до угоди між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та квартальним комітетом приватного сектора мікрорайону «Пасічна».

Згідно договору, укладеного між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та квартальним комітетом приватного сектора мікрорайону «Пасічна» 50% території мікрорайону «Черешеньки» підлягають розподілу між корінними мешканцями мікрорайону «Пасічна», а 50% - між громадянами, які перебувають на обліку бажаючих отримати земельні ділянки під індивідуальну забудову при виконкомі міської ради.

Встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0313 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 10 травня 2007 року.

Таким чином судами установлено, що ОСОБА_4 використала своє право на приватизацію земельної ділянки та отримала безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд, а тому її було виключено зі списку осіб на отримання земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво в мікрорайоні «Черешеньки».

03 лютого 2015 року ОСОБА_5 - дочка ОСОБА_4 подала заяву на ім'я міського голови м. Івано-Франківська про надання їй земельної ділянки під індивідуальне будівництво та обслуговування будівельних споруд в урочищі «Нивки» площею 0,06 га, оскільки вона є належним користувачем з 1990 року, безперервно використовувала вказану земельну ділянку за цільовим призначенням та сплачувала земельний податок.

Зі змісту листа Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою від 03 червня 2016 року № 1637/15-09/01 вбачається, що виділення земельних ділянок під індивідуальне будівництво за квотою корінних мешканців проводиться тільки за поданням квартального комітету мікрорайону «Пасічна».

Судами установлено, що позивач ОСОБА_5 на черзі на отримання земельної ділянки за поданням квартального комітету мікрорайону «Пасічна» не перебуває.

Обґрунтовуючи позов, позивачі посилалися на те, що вони більше п'ятнадцяти років відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою для садівництва та городництва площею 0,06 га в мікрорайоні «Черешеньки», а тому мають право на зазначену земельну ділянку за набувальною давністю.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється статтею 119 ЗК України.

Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Аналіз статті 119 ЗК України дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК України). Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов'язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

У разі звернення особи з таким клопотанням та при отриманні відмови в задоволенні клопотання про передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, або залишення його без розгляду, особа має право оскаржити такі дії органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування до суду в установленому законом порядку.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 позовних вимог.

Крім того, позивачами не дотримано умов щодо строку, який застосовується для набувальної давності на земельну ділянку, що обчислюється починаючи з 01 січня 2002 року (набрання чинності ЗК України) та має становити не менше 15 років, тобто норма статті 119 ЗК України щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосуватись лише з 01 січня 2017 року, а позивачі звернулися до суду з позовом у квітні 2016 року.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило