Провадження № 2/761/790/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

за участю :

секретаря судового засідання - Буцан Р.О.,

представника позивача - Дума Ю.М. ,

представника третьої особи - Дмитренка О.О.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2017 року вказані матеріали позовної заяви було передано для розгляду судді Малинникову О.Ф.

Ухвалою від 03.01.2018 року суддею Малинниковим О.Ф. було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження на 21.05.2018 року.

У відповідності до розпорядження Шевченківського районного суду м. Києва від 11.06.2018 року, здійснено перерозподіл даної справи на підставі доповідної помічника судді Малинникова О.Ф. від 06.06.2018 року, відповідно до якої суддя Малинников О.Ф. з 02.04.2018 року перебуває на довготривалому лікарняному, строк якого може перевищувати два місяці, що свідчить про неможливість продовження розгляду даної справи раніше визначеним суддею в строки, встановлені законом.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2018 року вказані матеріали цивільної справи було передано для розгляду судді Піхур О.В.

Ухвалою від 13 червня 2018 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ПАТ «Київміськбуд-2» з вересня 1998 року є власником гуртожитку розташованого в АДРЕСА_1 . Станом на день звернення до суду в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку проживають: ОСОБА_2 (відповідач 1), ОСОБА_3 (відповідач 2) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відомостей з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, у 2006 році відповідач 1 набув у приватну власність будинок в АДРЕСА_3., а з 1992 р. відповідач 1 володіє 9/20 житлового будинку в АДРЕСА_3..

Таким чином, позивач стверджує, що на день звернення до суду відповідачі не мають житлових проблем. Позивач надіслав відповідачам пропозиції укласти договір найму ліжко- місць в кімнаті 28/3 гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що відповідачі проігнорували пропозицію позивача укласти договір найму ліжко-місць вони неправомірно займають кімнату 28/3.

Тому позивач просить суд: виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, витребувати з Державної фіскальної служби України ідентифікаційний код: ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача Дума Ю.М. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду був належним чином повідомлений, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб які не з`явилися.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що ПАТ «Київміськбуд-2» з вересня 1998 року є власником гуртожитку розташованого в АДРЕСА_1 . Станом на день звернення до суду в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На праві приватної власності ОСОБА_3 з 2006 р. перебуває житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , згідно довідки, виданої виконкомом Козелецької селищної ради Козелецького р-ну Чернігівської області № 6-82 від 06.02.2018 р., ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до акту Служби у справах дітей про обстеження умов проживання дитини від 18.09.2019р. шляхом бесіди з сусідами встановлено, що сім`я ОСОБА_2 постійно в гуртожитку не проживає, інколи приїжджають та проживають кілька днів. За даними служби охорони станом на 18.09.2019 р. сім`я ОСОБА_2 в гуртожиток не заходила 2 місяці.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 311 ЦК України).

У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Дотримання порядку надання жилої площі у гуртожитку впливає на правовий статус осіб, які в них проживають. Визнання вселення незаконним тягне за собою виселення без надання іншого житла відповідно до ст. ст. 116, 132 ЖК України. Особа, яка вселилася до житлового приміщення гуртожитку без дотримання встановленого порядку, не набуває право користування таким житлом.

Згідно п. 17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРЄР від 3 червня 1986р. № 208, громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім`ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім`ї громадян, які проживають разом із ним.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності виселення відповідачів з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що право користування відповідачами вищезазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії передбачені п. 2 ст. 8 Конвенції, при цьому виселення відповідачів із спірної житлової кімнати є невиправданим втручанням у їх право на повагу до житла (аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в постанові по справі № 521/10070/14-ц), а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до змісту положень ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. ст. 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. 10 Загальної декларації прав людини; ст. ст. 310, 311, 316, 317, 320, 321, 391 ЦК України; ст. ст. 64, 116, 127-129 ЖК України; ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного тексту рішення 30.09.2019 року.

Суддя