Провадження №2/521/307/19
УХВАЛА

про повернення заяви про забезпечення позову

27 вересня 2019 року суддя Малиновського районного суду міста Одеси Гранін В.Л., розглянувши заяву про забезпечення позову, подану в порядку статей 151-152 Цивільно -процесуального кодексу України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява про забезпечення позову, подану в порядку статей 151-152 ЦПК України, в якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачки.

Вивчивши надані документи, вважаю за необхідне, на підставі п. 9 ст. 153 ЦПК України, повернути заяву, як таку, що подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі підписується заявником та повинна містити: 1) найменування суду до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб ) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження ( для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних) осіб, поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичний осіб) за його наявністю або номер і серію паспорту для фізичних осіб громадян України, номер засобів зв`язку та адресу електронної пошти за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;4) захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості необхідні для забезпечення позову. 2. Якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування ( для юридичних осіб) або ім`я ( прізвище, ім`я та по-батькові) ( для фізичних осіб) інших осіб які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження ( для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних) осіб, поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків ( для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Таких даних про сторони позивач не вказав.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Тому, не може бути задоволено заяву про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову, відповідно до ст. 153 ЦПК України, розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

З змісту процесуального законодавства України вбачається, що зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заявник не надав до суду жодного доказу, який б свідчив про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. З матеріалів справи, вбачається, що вимоги позивача в частині забезпечення позову ґрунтуються лише на особистому переконані.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмету спору.

Отже, суд не може накласти арешт на майно без вказівки про саме яке майно йде мова та без вирішення питання щодо зустрічного забезпечення, оскільки заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд на власний розсуд визначає в кожній конкретній ситуації необхідність застосування зустрічного забезпечення. Зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично це є збереженням існуючого стану status-quo між сторонами до ухвалення кінцевого рішення суду.

Заява позивача, відповідно до вимог статті 151 ЦПК України, має містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Заявником не внесено пропозицій щодо зустрічного забезпечення, відповідно до вимог статті 154 ЦПК України, наприклад, не вказано про можливість внесення конкретної грошової суми на депозитний рахунок суду. Також позивачем не вказано на яке саме майно необхідно накласти арешт, докази належності цього майна відповідачу, та дані про його вартість.

Як роз`яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам.

Зважаючи на усе наведене, передбачені ЦПК України підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні, заява подана з порушеннями статті 151 ЦПК України, а тому підлягає поверненню.

Керуючись статтями 149, 150, 151, 152, 153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу - повернути заявникові.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання (підпункти 8, 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України).

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, а в разі подання такої скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя