Ухвала

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 295/8547/19

провадження № 61-17469ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Житомирський апеляційний суд,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 07 червня 2019 року у складі судді Лєдньова Д. М. та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Панасюка О. С., Войтка Ю. Б., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 100 000,00 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що під час розгляду її апеляційної скарги Житомирським апеляційним судом допущено порушення норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим їй завдано моральну шкоду у вказаному розмірі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07 червня 2019 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою до Житомирського апеляційного суду.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 25 червня 2019 року цивільну справу за зазначеним позовом направлено до Верховного Суду для визначення підсудності відповідно до правил статті 26 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року визначено підсудність цивільної справи за цим позовом для розгляду в апеляційному порядку - Вінницькому апеляційному суду.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу судді Богунського районного суду м. Житомира від 07 червня 2019 року без змін.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 07 червня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2019 року, у якій просить скасувати вказане судове рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Проте у справі, яка переглядається, між позивачем та судом (суддею) зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» систему судоустрою складають: місцеві суди, апеляційні суди, Верховний Суд.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Наведене узгоджується із правовим висновком, зазначеним Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002 ) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Пунктом першим частини першої статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Із урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, встановивши, що предметом позову ОСОБА_1 є оскарження процесуальних дій судді, пов`язаних із розглядом конкретної справи, дійшов правильного висновку про відмову у відкриті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки така позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскаржувані судові рішення, не є судовими рішеннями, якими закінчено розгляд справи, а при їх ухваленні суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 07 червня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

Ю. І. Гулейков

Г. І. Усик