КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/6318/2019
Справа № 754/4885/14
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києвав складі судді Сенюти В.О., ухвалене в м. Київ 23 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів,посилаючись на те, що є матір?ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З батьком своєї доньки ОСОБА_1 у шлюбі не перебувала та разом вони не проживають. За словами відповідача, він офіційно не працює, але отримує дохід від надання в оренду квартири, земельних паїв, а також отримує дивіденди, при цьому від обов`язків щодо утримання дитини відповідач ухиляється. Просила стягнути із відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі ј усіх видів доходів відповідача на місяць з моменту пред`явлення цього позову і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом фактично позбавлено його можливості бути присутнім у судовому засіданні та захищати свої права та інтереси, оскільки жодної ухвали та судової повістки він не отримував.

Вказував, що виконував батьківські обов`язки щодо утримання дитини в повному обсязі, поки вони проживали разом з позивачем та дитиною, потім позивач зникла, у зв`язку з чим він звертався до правоохоронних органів про їх розшук. На даний час ним та матір`ю позивача, як бабусею дитини, подано позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, за їх заявами відкрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 у зв`язку із злісним невиконанням обов`язків по догляду за дитиною. Виходячи з цього, на момент подачі позову і по теперішній час він приймає всі міри для того, щоб брати участь у житті своєї дитини, але позивач позбавляє його права виконувати свої батьківські обов`язки. Прийняте заочне рішення є одним із інструментів позбавлення його права приймати участь у житті своєї доньки, тому підлягає скасуванню.

Зазначав, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів судом не було враховано стан його здоров`я та матеріального становища та наявності інших дітей.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України в редакції станом на час ухвалення рішення, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Разом із тим, в матеріалах відсутні докази повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи шляхом вручення судових повісток або шляхом розміщення оголошення у пресі.

За таких обставин, оскільки відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу розглядом судом справи за його відсутності без повідомлення належним чином, рішення суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим і підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів, апеляційний суд враховує наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім?ї та прописку від 26 червня 2013 року № 19713, ОСОБА_2 проживає і постійно зареєстрована в АДРЕСА_1 разом ОСОБА_3 (а. с. 5).

Згідно довідки ДАК «Хліб України» від 18 червня 2014 року № 15, ОСОБА_2 працює на посаді головного технолога управління справами і її дохід за період з 01 червня 2013 року по 31 травня 2014 року становив 53661,23 грн. до утримання податку на доходи фізичних осіб (а. с. 31).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог ст. 184 СК України в редакції станом на час ухвалення рішення, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Так, оскільки відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем, в обрані позивачем спосіб та розмір.

Доводи апеляційної скарги про здійснення позивачем перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною та невиконання позивачем обов`язків по догляду за дитиною не звільняють відповідача від необхідності брати участь в утриманні дитини, та відхиляються апеляційним судом.

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідач не заперечує тих обставин, що неповнолітня дитина проживає із матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Апеляційний суд не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо добровільного надання матеріальної допомоги в період спільного проживання з позивачем та дитиною та його намагання розшукати їх, оскільки така допомога надається на розсуд відповідача, не є обов`язковою, для її стягнення у випадку припинення сплати немає законних засобів примусу, а тому позивач має право стягнути із відповідача на свою користь аліменти в судовому порядку навіть у випадку добровільної їх сплати.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 не просила визначати розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а отже вони мають бути стягнуті у частці від всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Серед інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що при ухваленні рішення судом не було враховано стан його здоров`я та матеріального становища та наявності інших дітей, однак будь-яких відомостей щодо цих обставин не повідомив та відповідних доказів не надав.

Враховуючи розмір доходу позивача та відсутність в апеляційній скарзі інформації щодо будь-яких інших обставин, які мають істотне значення і мають враховуватися судом, зокрема про матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, зважаючи на рівність не лише прав, а й обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, апеляційний суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного утримання, розвитку і лікування дитини визначити розмір аліментів у ј частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, що і просила ОСОБА_2 в позовній заяві.

При цьому апеляційний суд враховує, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України, який до 08 липня 2017 року становив не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 08 липня 2017 року - не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи відповідача про відсутність доходу відхиляються апеляційним судом, оскільки на відповідача як батька неповнолітньої дитини законом покладено обов`язок утримувати дитину до її повноліття.

Також апеляційним судом відхиляються доводи відповідача та його представника про необхідність стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відповідно до вимог ст. 181 СК України, що діє, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом із яким проживає дитина. Так, позивач просила стягнути аліменти в частці від доходу відповідача, відтак суд, враховуючи межі заявлених позовних вимог, задовольняє позов, стягуючи аліменти у спосіб, що обрано позивачем.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Враховуючи, що позов задовольняється в повному обсязі, суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, і не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку із 08 липня 2017 року, починаючи із 26 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.