ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/827/19 Справа № 203/28/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі міста Дніпра про стягнення незаконно утриманого виконавчого збору, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі м. Дніпра про стягнення незаконно утриманого виконавчого збору, відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2007 року з позивачки на користь КС «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 34 564,00 грн., а також компенсацію судових витрат у сумі 361,64 грн. На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист, який перебував на виконанні у Кіровському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Позивачка була працюючою пенсіонеркою. Рішення виконувалося Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (за місцем роботи) та Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (за місцем отримання пенсії). З інформації, наданої Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, роботодавцем позивачки (ТОВ «Об'єднані облікові системи України») за період від лютого 2011 року по лютий 2014 року із заробітної плати позивачки було утримано 38 565,48 грн. Незважаючи на повне виконання позивачкою рішення, виконавче провадження тривало, і з пенсії позивачки на користь стягувача було додатково стягнуто 21 638,95 грн., а на користь Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - 3 494,20 грн. (виконавчий збір).

Позивачка у вересні 2015 року звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з КС «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» зайво стягнутих коштів у сумі 21 638,95 грн., з Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - стягнутого виконавчого збору в сумі 3 494,20 грн. Рішення суду від 15.10.2016 року заявлені позовні вимоги було задоволено. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2017 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення сплаченого виконавчого збору було скасовано. Викладене стало причиною звернення позивачки до суду з позовом про стягнення з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції стягнутого виконавчого збору в сумі 3 494,20 грн., а також компенсації заподіяної моральної шкоди в сумі 60505,80 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачка звернулася до суду з вимогою про стягнення з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області незаконно стягнутого виконавчого збору та компенсації заподіяної такими діями моральної шкоди, що суперечить закону, а саме приписам статті 2 ЦК, статті 25 БК, статті 11Закону №202/98-ВР. Належним способом захисту порушеного права позивачки є стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України зазначених у позові сум шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що вона звернулась до суду із позовною заявою із зазначенням належного відповідача, із залученням співвідповідача для захисту свого порушеного права від незаконних дій відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.2007 року у цивільній справі №2-932/07 за позовом Кредитної спілки «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з позивачки на користь КС «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» було стягнуто заборгованість у сумі 34 564,00 грн. та компенсацію судових витрат у сумі 361,64 грн.

На виконання ухваленого заочного рішення 10.07.2007 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист №2-932/2007.

З листа від 27.07.2014 року №07.02/91 ТОВ «Об'єднанні облікові системи України» (місце роботи позивачки), надісланого на адресу Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, вбачається, що згідно з постановою державного виконавця від 09.06.2010 року по виконавчому листу №2-932/07 за період від лютого 2011 року по лютий 2014 року із заробітної плати позивачки було утримано 38 565,48 грн.

Постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 26.06.2013 року виконавче провадження з примусового виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2007 року за виконавчим листом №2-932 від 10.07.2007 року закінчено у зв'язку з повним виконанням рішення суду.

Відповідно до листа управління Пенсійного фонду України у Кіровському районі м. Дніпропетровська від 12.02.2015 року №1592/07/36 «Про відрахування пенсії» на виконання розпорядження Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції №В8-27/10 за період від 01.08.2010 року по 31.05.2014 року на користь КС «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» було додатково стягнуто 21 638,95 грн., а на користь Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - 3 494,20 грн.

Позивачка заборгованості перед КС «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» не має, що підтверджується копією довідки від 22.07.2014 року №169.

Викладені факти підтверджуються рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2016 року та постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2017 року, ухваленими у цивільній справі №200/18988/15-ц, отже відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) не підлягають доказуванню у цій справі.

08 вересня 2015 року позивачка звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з КС «Дніпропетровська ощадна кредитна спілка» надміру стягнутих коштів у сумі 21 638,95 грн., з Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - стягнутого виконавчого збору в сумі 3 494,20 грн.

25 жовтня 2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалене заочне рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2017 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2016 року в частині стягнення коштів з Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було скасовано, у позові - відмовлено. При цьому позивачці було роз'яснено, що вона не позбавлена права на звернення до суду з позовом про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь компенсації матеріальної та моральної шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачка звернулася до суду з вимогою про стягнення з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області незаконно стягнутого виконавчого збору та компенсації заподіяної такими діями моральної шкоди, що суперечить закону, а саме приписам статті 2 ЦК, статті 25 БК, статті 11Закону №202/98-ВР. Належним способом захисту порушеного права позивачки є стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України зазначених у позові сум шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

За правилами, встановленими частиною 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Статтею 1173 ЦК визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

За змістом пункту 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦКі враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Так, відповідно до статті 11 Закону України від 24.03.1998 року №202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», чинного на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

У відповідності зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

За правилами, встановленими пунктом 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що вона звернулась до суду із позовною заявою із зазначенням належного відповідача, із залученням співвідповідача для захисту свого порушеного права від незаконних дій відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки дійсно позивачкою, в уточненому позові, співвідповідачем по справі залучено Управління Державної казначейської служби України у Центральному районі міста Дніпра, проте вимог до останнього позивачкою не заявлялись.

Способи захисту порушеного права визначено частиною 2 статті 16 ЦК, яка визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Процес захисту порушеного права у суді обмежено законодавцем принципом диспозитивності, згідно з яким захист здійснюється виключно у межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів і з суворим дотримання приписів статті 16 ЦК з урахуванням вимог статті 5 ЦПК.

Оскільки позивачкою позовні вимоги заявлені саме до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, та саме з них вона просила стягнути незаконно утриманий виконавчий збір та відшкодувати моральну шкоду, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні її позовних вимог, оскільки позивачкою обраний неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко