П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року м. Київ

Справа № 22-11846 Головуючий у1-й інстанції - Жук М. В.

Унікальний № 756/5481/15-ц Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

у с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № R1В від 10 січня 2014 року у розмірі 110 053 грн 41 коп. та судові витрати (а.с.1-4).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 10 січня 2014 року банком укладено з ОСОБА_1 кредитний договір № R1В, за яким надано позичальнику кредит на загальну суму 99 900 грн зі сплатою 20 % річних за користування кредитними коштами, який відповідач повинен в порядку та на умовах договору повернути банку до 10 січня 2019 року.

Оскільки банком умови договору виконані в повному обсязі, відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість, ПАТ «ВТБ Банк» просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 30 жовтні 2014 року складає 110 053 грн. 41 коп.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто на користь ПАТ «ВТБ Банк» з ОСОБА_1 110 053 грн 41 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № R1В від 10 січня 2014 року та 1 100 грн 53 коп. судового збору, а всього 111 153 грн 94 коп. (т.1, а.с.177-178).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (т.2, а.с.179-182).

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Ухвала апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі отримана уповноваженою Цибою В. О. особою 16 вересня 2019 року (а.с.205).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

При ухваленні рішення про задоволення позову районним судом встановлені наступні обставини.

10 січня 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R1В з визначеним порядком погашення заборгованості (т.1, а.с.11-25).

За умовами кредитного договору № R1В від 10 січня 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» надано ОСОБА_1 кредит у сумі 99 900 грн зі сплатою 20 % річних за користування кредитними коштами, який ОСОБА_1 повинен повернути банку до 10 січня 2019 року. Позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно відповідно до графіку повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,39 проценти від початкової суми кредиту. У разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користуванням та/або інших платежів, позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 процентів від суми прострочених зобов`язань за кожен день порушення.

В разі прострочення та/або несплати заборгованості у визначені договором строки позичальник має сплатити банку пеню.

Відповідно до меморіального ордера № 5914 від 10 січня 2014 року позивачем було перераховано грошові кошти на виконання зобов`язань за кредитним договором № R1В від 10 січня 2014 року на особовий рахунок відповідача (т.1, а.с.26).

Листом-вимогою від 10 листопада 2014 року № 8607/1-2/216 позивач звертався до відповідача з вимогою на сплату простроченої заборгованості (а.с.27). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач лист-вимогу отримав 17 листопада 2014 року (а.с.28).

З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості вбачається, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 30 жовтня 2014 року складає - 110 053 грн 41 коп., з яких: 95 034 грн 08 коп. борг за кредитом з урахуванням трьох процентів річних; 4 553 грн 50 коп. борг за процентами з урахуванням трьох процентів річних; 7 602 грн 64 коп. комісія, 2 863 грн 19 коп. пеня (т.1, а.с.6-10).

В укладеному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Банківською установою зобов`язання за кредитним договором виконані в повному обсязі. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконує належним чином.

За встановлених обставин, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк», районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за укладеними з банком договорами щодо повернення отриманих коштів не виконує, тому наявні підстави для задоволення позову.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т.1, а.с.177-178).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

ОСОБА_1 як на підставу скасування заочного рішення районного суду в свої апеляційній скарзі посилається на той факт, що він не отримував судових повісток про виклик у судове засідання 15 вересня 2016 року, тому не було повторної неявки та належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Перевіряючи рішення районного суду в контексті вказаних скаржником обставин, колегія суддів відхиляє вказані доводи з огляду на таке.

28 квітня 2015 року районним судом було направлено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в м. Києві про надання інформації про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 (т.1, а.с.35).

Згідно відповіді на вказаний запит, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.38).

25 травня 2015 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Онищук М. Ю., надав до суду заяву про зміну адреси для листування, в якій просив надсилати йому всю кореспонденцію за адресою АДРЕСА_2 (т.1, а.с.41).

25 травня 2015 року, ОСОБА_1 отримав копію ухвали про відкриття провадження від 14 травня 2015 року (а.с.53).

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 74 ЦПК України (у редакції чинній на момент розгляду справи) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України (у редакції чинній на момент розгляду справи) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України (у редакції чинній на момент розгляду справи) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до зворотних повідомлень про отримання поштових відправлень, ОСОБА_1 отримував судові повістки про виклики у судові засідання, призначені на 06 серпня 2015 року, 07 грудня 2015 року, 01 лютого 2016 року, 06 липня 2016 року, 16 серпня 2016 року та на 15 вересня 2016 року, про що свідчать особисті підписи ОСОБА_1 у вказаних зворотних повідомленнях (т.1, а.с.118, 121, 123, 131, 149, 166).

Крім того, відповідно до зворотних повідомлень про отримання поштових відправлень, представник ОСОБА_1 , адвокат Онищук М. Ю. також отримував повістки про виклик у судові засідання, призначені на 06 серпня 2015 року, 06 липня 2016 року, 16 серпня 2016 року (т. 1, а.с. 120, 130, 148).

Листом Верховного Суду України від 25 січня 2006 року № 1-5/45 визначені категорії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Ураховуючи положення Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, у контексті тієї обставини, що ОСОБА_1 отримував ухвалу про відкриття провадження та судові повістки про виклики у судові засідання, був обізнаний про розгляд його справи та, всупереч вказаним обставинам, не цікавився перебігом розгляду справи, суд вважає таку поведінку відповідача умисними діями, направленими на затягування розгляду справи.

За таких обставин, доводи скарги про те, що ОСОБА_1 був не повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки вони спростовуються наявними у матеріалах справи відомостями.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома