Справа № 171/2342/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року м. Апостолове Дніпропетровської області

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Чумак Т.А. за участю секретаря Жандарук В.В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши дистанційно у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 16.03.2012 року банк надав ОСОБА_1 (далі - відповідач) кредит у розмірі 5300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом за користування кредитом. Однак відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим за договором станом на 27.09.2018 року виникла заборгованість на загальну суму 12536,79 грн., де заборгованість за кредитом становить 4149,31 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом становить 6814,3 грн., нараховано пені та комісії - 500 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 573,18 грн. - штраф (процентна складова). В зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором № б/н від 16.03.2012 року у розмірі 12536,79 грн. та судовий збір у розмірі 1762 грн.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.48-49), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач ніякого договору з банком не укладала. Також просить застосувати позовну давність та на підставі цього відмовити у позові, оскільки позивач пропустив трирічний строк звернення до суду та заяви про поновлення вказаного строку до суду не надав.

Позивачем подано відповідь на відзив (а.с.65-80), в якій представник позивача зазначає, що відповідачем 16.03.2012 укладено з позивачем договір на отримання банківських послуг, який відповідачем не виконується, що підтверджується копією кредитного договору, розрахунком заборгованості, копією паспорту відповідача, за яким було оформлено кредит, випискою по рахунку та довідкою про видачу кредитних карт. Протягом дії кредитного договору відбувалася сплата щомісячних платежів по кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідачем не спростовано доводи банку щодо часткового здійснення ним погашення заборгованості за кредитом. Позов про визнання укладеного договору недійсним відповідачем не заявлявся і предметом судового розгляду не був. Щодо застосування судом позовної давності представник позивача вказує, що відповідач отримала перевипущену картку строком дії до останнього дня 10.2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом 06.11.2018 року, що свідчить про дотримання позивачем строку звернення до суду. Просить позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник АТ Комерційний банк «Приватбанк» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позов визнала частково та пояснила, що вона дійсно у 2012 році отримала у позивача кредитну картку «Універсальна», але на даний час не пам`ятає, чи підписувала вона договір чи заяву на отримання вказаної картки. З часу отримання картки вона користувалася кредитними коштами, періодично здійснюючи погашення заборгованості за кредитом. Востаннє вона погашала заборгованість у 2017 році, потім вона втратила роботу і не могла здійснювати погашення заборгованості. Позовні вимоги визнає частково в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та в частині стягнення судового збору, суму витрат вказати не може, тому покладається на розсуд суду, в іншій частині позовні вимоги не визнає, пояснити підставу заперечення проти позову не може. Щодо заяви про застосування позовної давності пояснила, що заяву підтримує, але не може вказати, з якого часу позивач пропустив строк звернення до суду.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що від 16.03.2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Судом також встановлено, що означений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди Відповідача на надання відповідної платіжної картки та видачі Позивачем Відповідачу такої картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.

Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено назву найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору Відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею станом на 27.09.2018 року виникла заборгованість за договором на загальну суму 12536 грн. 79 коп., де заборгованість за тілом кредиту 4149 грн. 31 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 6814 грн. 30 коп., заборгованість за пенею та комісією 500 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 573 грн. 18 коп. - штраф (процентна складова).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що Солосі ОСОБА_2 . відкрито кредитні картки: 16.03.2012 року за № 198735 з терміном дії до 04/15; 13.07.2012 року за № 560546 з терміном дії до 05/15; 16.10.2013 року за № 364975 з терміном дії до 05/17; 06.05.2015 року за № 423861 з терміном дії до 10/18.

Як видно з руху коштів по рахункам, відкритим на ім`я ОСОБА_1 , відповідач активно користується кредитними коштами, які перебувають на її карткових рахунках.

Судом досліджений рух коштів по рахункам, відкритим на ім`я відповідачки, та розрахунок заборгованості за кредитом, і виявлено, що вперше за рахунками відповідача виникла заборгованість у січні 2014 року, відповідач періодично здійснювала зняття кредитних коштів та погашення заборгованості за кредитом. Заборгованість в розмірі 4149,31 грн. виникла 28.02.2018 року. Останнє поповнення відповідачем кредитних коштів відбулося 20.04.2018 року на суму 300 грн., передостаннє 12.03.2018 року на суму 200 грн., дані обставини свідчать про користування відповідачем кредитними коштами та обізнаність із обов`язком їх погашати.

Таким чином, суд доходить висновку, що матеріалами справи доведено існування між сторонами кредитних зобов`язань, використання відповідачем кредитних коштів та періодичне погашення кредитної заборгованості, що не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит,будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернуті такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Разом із цим у справі, що розглядається, суд звертає увагу на те, що Умови та Правила надання банківських послуг, які Позивач надає суду на обґрунтування своїх вимог, не містить підпису Відповідача. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме з даними Умовами була ознайомлена відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили відповідальність при порушенні договірних зобов`язань, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо відповідальності за порушення зобов`язання, не змінювались. У заяві позичальника також відсутні дані про те, з якими саме Умовами був ознайомлений такий учасник справи.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву.

При цьому відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відтак, суд вважає, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в Анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати штрафів за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18).

Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, суд приходить до висновку, що заборгованість по тілу кредиту станом на 27.09.2018 року становить 4149 грн. 31 коп. та підлягає стягненню з Відповідача.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України у справі № 6-1412цс16.

У зв`язку з викладеним та відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК відповідач зобов`язаний сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі, визначеному відповідно до частини першої статті 1048, частини другої статті 1054 ЦК, тобто на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором з 28.02.2018 року. Отже, розмір процентів за період з 28.02.2018 року по 27.09.2018 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із суми поточної заборгованості у розмірі 4149,31 грн, облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період становить 415,01 грн., що розраховується наступним чином:

з 28.02.2018 року по 01.03.2018 року (ставка НБУ 16%, кількість днів 2) 3.64 грн.;

з 02.03.2018 року по 12.07.2018 року (ставка НБУ 17%, кількість днів 133) 257.01 грн.;

з 13.07.2018 року по 06.09.2018 року (ставка НБУ 17,5%, кількість днів 56) 111.40 грн.;

з 07.09.2018 року по 27.09.2018 року (ставка НБУ 18%, кількість днів 21) 42.97 грн.

Вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії - 500 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 573 грн. 18 коп. - штраф (процентна складова) відповідно, задоволенню не підлягають, оскільки сама Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було.

Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню, а з Відповідача підлягає стягненню за Договором № б/н від 16.03.2012 року лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4149,31 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом 415,01., а всього разом 4564,32 грн.

Клопотання відповідача щодо застосування наслідків позовної давності суд відхиляє як необґрунтоване з наступних підстав.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.

Згідно наданого позивачем розрахунку, останнє погашення заборгованості відбулося 20 квітня 2018 року, тобто з наступного місяця, в який мав бути внесений черговий платіж, виникло право кредитора на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 12.11.2018 року, тобто в межах позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 641,5 грн. (4564,32 грн. х 1 762 грн. : 12536,79 грн.).

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.526,527,530,610,612,615,625,1052,1054 ЦК України, ст.ст.12,13,81,89,141,253,256,258,259,263,265,267 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, , р/р№ НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за Договором № б/н від 16.03.2012 року на загальну суму 4564,32 грн., де заборгованість за тілом кредиту 4149,31 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 415,01 грн., та судовий збір в сумі 641,5 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Повне рішення складено 30 травня 2019 року о 15-30 год.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.А.Чумак