Справа 490/5923/19
Провадження № 22-ц/812/1621/19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: представника боржника - ОСОБА_1 , представника стягувача - Шойка Ю.К. , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді - Гуденко О.А. в приміщенні того ж суду за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича (надалі - приватний виконавець Куліченко Д.О.) про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и л а:

04 липня 2019 приватний виконавець Куліченко Д.О. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту ОСОБА_3 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

В обґрунтування задоволення подання, приватний виконавець Куліченко Д.О. зазначав, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 58547597 з примусового виконання виконавчого листа №2-1380/2009, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 14 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в загальному розмірі 300126,43 грн.

Примусове виконання не дало дієвих результатів, боржник на виклики приватного виконавця не з`являється та ніяким чином не реагує, відомостей про наявність у нього майна не надав, що свідчить про ухилення ОСОБА_3 від виконання рішення суду.

Посилаючись на зазначене та на те, що ОСОБА_3 регулярно здійснює закордонні поїздки, приватний виконавець просив про задоволення подання.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2019 року подання приватного виконавця Куліченка Д.О. задоволено. Тимчасово обмежено у виїзді за межі України ОСОБА_3 до виконання ним покладених на нього зобов`язань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухвали суду, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права просив її скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні подання приватного виконавця Куліченка Д.О. про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника боржника, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання приватного виконавця Куліченка Д.О. та обмежуючи ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що на виконанні у приватного виконавця Куліченка Д.О. перебуває виконавче провадження № 58547597 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1380/2009, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 14 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в загальному розмірі 300 126,43 грн.

5 березня 2019 року постановою приватного виконавця Куліченка Д.О. відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа (а.с.23).

Того ж дня, вказану постанову було направлено боржнику та стягувачу (а.с.22).

Відомості про отримання боржником даної постанови матеріали справи не містять.

Постановою приватного виконавця від 05 березня 2019 року накладено арешт на всі грошові кошти в будь-якій одиниці та валюті, що містяться на всіх рахунках та на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику (а.с.18-19).

05 березня 2019 року постановою приватного виконавця оголошено в розшук транспортний засіб марки BMW, д/н НОМЕР_1 (а.с.15).

Згідно відповіді УІАП ГУНП в Миколаївській області від 11 березня 2019 року, постанова про розшук майна боржника № 58547597 залишена без опрацювання, оскільки відповідно інформації, яка міститься в «НАІС» МВС України станом на 11 березня 2019 року ОСОБА_3 не є власником транспортного засобу BMW 5231, державний знак НОМЕР_3 (а.с. 9).

З відповіді Пенсійного фонду України від 05 березня 2019 року, вбачається, що інформація про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами та які отримують пенсії інформація щодо ОСОБА_3 відсутня (а.с.5,6).

Також, згідно даних ДФС України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб та про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, інформація стосовно боржника відсутня (а.с.7, 8).

За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації від 11 травня 2019 року, боржник ОСОБА_4 неодноразово перетинав державний кордон України (а.с.10).

18 червня 2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за місцем реєстрації боржника за адресою: АДРЕСА_1 , проте двері ніхто не відчинив. Зі слів сусідів боржник не проживає за зазначеною адресою на протязі тривалого часу (а.с.25).

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має: право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

За п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» визначено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень органів доходів і зборів щодо інформування органів доходів і зборів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких органами доходів і зборів було виявлено порушення митних правил.

Як вбачається з роз`яснень Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2008 року №25-32/463, наявність в особи невиконаних зобов`язань є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України, причому питання щодо такого обмеження вирішується судом.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24 березня 2008 року №261/08 визнано за необхідне вжиття додаткових заходів, спрямованих на посилення забезпечення захисту конституційних прав і свобод людини щодо належного виконання рішень судів, підвищення ефективності виконання рішень судів.

Одним із таких засобів може бути тимчасове обмеження особам (боржникам) у праві виїзді за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливе на підставі рішення за поданням державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Обмеження у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Отже ухилення - це навмисне чи інше свідоме невиконання обов`язків особою, яка має невиконані зобов`язання і не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання, а не лише за наявності невиконаного зобов`язання, та чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3 зазначав, що приватним виконавцем були арештовані рахунки в ПАТ КБ «Приватбанк», на яких знаходиться значна сума коштів (копія виписки а.с.39), крім того, ним особисто було надано згоду на списання цих коштів в рахунок погашення боргу, але приватним виконавцем зроблено це не було, а натомість було направлено подання до суду про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України. Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 вважав що підстави для його обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

Як вбачається з копії виписки від 23 серпня 2019 року по картці НОМЕР_4 , доданої боржником до апеляційної скарги, станом на березень 2019 року на картці наявні кошти у сумі 2 968, 33 EUR (а.с.39).

Колегія суддів, також враховує надані в судовому засідання суду апеляційної інстанції виписки від 02 жовтня 2019 року, які свідчать про списання 11 вересня 2019 року коштів з рахунків боржника в сумі 2 968, 33 EURта 297,23 грн. відповідно (а.с. 61,62).

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань покладених на нього відповідним рішенням є оціночним поняттям.

Сама по собі наявність судового рішення, яке не виконане боржником, а також вчинення державним виконавцем всіх передбачених законом заходів, без доведення факту ухилення боржника (дія або бездіяльність) від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, не може бути підставою для прийняття рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_4 було застосовано судом першої інстанції без достатніх правових підстав, оскільки не доведено факту навмисного ухилення боржника від виконання рішення суду.

За таких обставин, ухвала суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 з підстав не доведення ним ознак ухилення останнього від виконання покладених на нього зобов`язань за виконавчим листом №2-1380/2009 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 14 квітня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовити

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В.Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.