Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 205/2084/15-ц

провадження № 61-22177св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Дніпровської області від 22 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Прозорової М. Л., Максюти Ж. І., Макарової М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просило стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 17 347,72 дол. США, що еквівалентно 275 655,20 грн, за кредитним договором від 13 серпня 2008 року № 244103-CRED (далі - кредитним договір).

Позовна заява мотивована тим, що 13 серпня 2008 року ОСОБА_1 (далі також - позичальник) та банк уклали кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 6 000,00 дол. США на строк до 12 лютого 2010 року. Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечувалося договорами поруки від 13 серпня 2008 року № 244103-CRED/1 та № 244103-CRED/2, укладеними між банком та ОСОБА_4 , і між банком та ОСОБА_3 відповідно. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань станом на 27 січня 2015 року за кредитним договором рахується заборгованість у розмірі 4 475,83 дол. США - за тілом кредиту, 12 030,82 дол. США - за процентами, крім того, банк нарахував 15,73 дол. США - штраф (фіксована частина), 825,33 дол. США - штраф (процентна складова). ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути заборгованість за кредитним договором солідарно з позичальника, поручителя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як спадкоємця ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2008 року № 244103-CRED у розмірі 17 347,72 дол. США, що еквівалентно 275 655,20 грн, у тому числі: 4 475,83 дол. США - тіло кредиту, 12 030,82 дол. США - проценти за кредитом, 15,73 дол. США - штраф (фіксована частина), 825,33 дол. США - штраф (процентна складова); стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» відшкодування витрат на судовий збір у розмірі 2 756,55 грн; у решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник порушив зобов`язання на кредитним договором; сторони у договорі передбачили збільшений до 5 років строк позовної давності, тому банк не пропустив строк пред`явлення вимог до позичальника. Водночас, суд дійшов висновку, що вимоги банку до поручителів заявлені з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпровської області від 22 листопада 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року у частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 скасовано, відмовлено у задоволенні позову у цій частині.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що звертаючись у березні 2015 року до суду з позовом до позичальника за кредитним договором, банк пропустив строк позовної давності, який сплинув у лютому 2015 року.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпровської області від 22 листопада 2016 року та залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження, витребувано справу з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.

У травні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позичальник у кредитному договорі погодив з банком можливість списання коштів зі своїх рахунків, тому строк позовної давності переривався у зв`язку з договірним списанням коштів у 2014 році з рахунку позичальника на погашення кредиту; ОСОБА_4 такі дії банку не оскаржував, тому перебіг позовної давності слід обраховувати з моменту договірного списання коштів.

Короткий зміст відзиву (заперечень) на касаційну скаргу

У запереченнях, поданих у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Дніпровської області від 22 листопада 2016 року - без змін, мотивуючи це тим, що у справі відсутні докази визнання ним боргу після спливу строку позовної давності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 13 серпня 2008 року відкрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ВАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 уклали кредитним договір № 244103-CRED, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 6 000,00 дол. США, зобов`язувався повернути ці кошти та сплачувати 24 % річних за користування кредитом до 12 лютого 2010 року.

У пункті 5.7 кредитного договору сторони погодили строк позовної давності за вимогами про стягнення тіла кредиту, процентів, винагороди, неустойки - 5 років.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13 серпня 2008 року ВАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 уклали договір поруки № 244103-CRED/1, та ОСОБА_3 - договір поруки № 244103-CRED/2, відповідно до умов яких поручителі зобов`язувалися відповідати перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, спадщину після якого прийняла ОСОБА_2 .

Згідно з наданого банком розрахунку за кредитним договором існує заборгованість у розмірі 4 475,84 дол. США за тілом кредиту, 12 030,82 дол. США за процентами, нарахованими станом на 27 січня 2015 року, крім того, банк нарахував 15,73 дол. США - штраф (фіксована частина), 825,33 дол. США - штраф (процентна складова).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Тобто для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання є порушенням зобов`язання за кредитним договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

З огляду на статтю 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтях 253-255 цього кодексу.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, які визначають сплату щомісячних платежів, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

А отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення.

Установивши, що строк кредитування закінчився 12 лютого 2010 року, з урахуванням погодження сторонами у кредитному договорі збільшення позовної давності до 5 років, банк звернувся до суду з цим позовом лише 23 березня 2015 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що заява ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованою, що є підставою для відмови банку у стягненні тіла кредиту, процентів та додаткових вимог щодо стягнення неустойки.

Верховний Суд вважає неприйнятними доводи касаційної скарги про переривання строку позовної давності, оскільки списання банком будь-яких сум з рахунку позичальника на погашення заборгованості за відсутності його заяви про вчинення такого списання, не може свідчити про визнання ним свого боргу, оскільки ці дії банком здійснені за власною ініціативою.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини другої статті 1050 ЦК України.

До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом та неустойку, передбачені кредитним договором.

За таких обставин висновки суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні позову у частині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення процентів за кредитом та штрафів, нарахованих після 12 лютого 2010 року за спливом строку позовної давності не можуть вважатися правильними, оскільки вимоги банку про стягнення коштів, нарахованих після закінчення строку кредитування, є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції у частині висновків суду про відмову у задоволенні вимог до поручителів за спливом строку позовної давності.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Отже, строк поруки не є строком для захисту порушеного права, оскільки це строк існування самого зобов`язання.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не пред`явило вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про припинення поруки на підставі частини четвертою статті 559 ЦК України, при цьому, помилково послалися на сплив позовної давності, оскільки припинення поруки у зв`язку із спливом шестимісячного строку пред`явлення вимоги припиняє право кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань, тому позов у частині вимог банку до поручителів є необґрунтованим.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Дніпровської області від 22 листопада 2016 року слід змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Оскільки Верховний Суд змінює ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, але виключно у частині мотивів їх прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Дніпровської області від 22 листопада 2016 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. М. Сімоненко

Судді:А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик