Провадження №2/447/94/19
Справа №447/1451/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

20.09.2019 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: голов уючого судді Карбовнік І . М.

з уча стю секретаря судового засідання Данилів О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаїв цивільну справу за позовом КП «Розділжитлосервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності і принижують ділову репутацію, спростування таких відомостей , -

в с т а н о в и в :

КП «Розділжитлосервіс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності і принижують ділову репутацію, спростування таких відомостей.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, Комунальне підприємство «Розділжитлосервіс» ознайомилось зі статтею «Ще раз з приводу рішення про призначення управителем багатоквартирних будинків КП «Розділжитлосервіс», або Врятуймо місцеву владу від ОСОБА_5 », опубліковану в газеті «Вісник Розділля» за авторством ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та вважає, що деякі із тверджень порочать ділову репутацію КП «Розділжитлосервіс» та є такими, що не відповідають дійсності. Вважає за необхідне зобов`язати зазначених авторів спростувати відповідну інформацію, оскільки зазначена стаття містить ряд положень, які порочать ділову репутацію КП «Розділжитлосервіс».

КП «Розділжитлосервіс» фактично названо недобросовісним та непорядним управителем, попри те, що управителем згідно рішення виконавчого комітету Новороздільської міської ради № 87 «Про визначення управителя багатоквартирних будинків» стало з 10.04.2018 року, а отже об`єктивно оцінити діяльність КП «Розділжитлосервіс» за такий короткий період неможливо. Таке твердження є по своїй суті такими, що порочать ділову репутацію.

Крім цього, автори, пишучи про правовідносини, які виникли між Новороздільською міською радою Львівської області та КП «Розділжитлосервіс», використовують визначення поняття «дискредитація». Зокрема, відповідно до Господарського кодексу України та стаття 8 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, у тому числі щодо його товарів, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Твердження, про те, що керівництвом КП «Розділжитлосервіс» розроблена тактика збирачів щомісячної данини фактично свідчить про невизнання авторами законності цивільних правовідносин, які виникли між КП «Розділжитлосервіс» та споживачами житлово-комунальних послуг на підставі рішення виконавчого комітету № 24.04.2013 року № 157 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Новий Розділ Комунальне підприємство «Розділжитлосервіс».

Автори ( відповідачі) називають поняття зобов`язання та відповідальність за порушення грошового зобов`язання, що встановлене статтею 625 Цивільного Кодексу України «даниною», яке історично визначалось як поняття, яке виникало без будь-яких правовідносин і має негативне значення.

Відповідачі, як учасники цивільних правовідносин, не керуються статтею 124 Конституції України згідно якої правосуддя в Україні здійснюють виключно суди, не звертаються за захистом своїх порушених прав та інтересів, а голослівно називають незаконним те, що може визнаватись таким лише судами.

Крім цього, станом на сьогодні не має вироку, що набув законної сили, який би встановлював порушення чинного законодавства в частині надання житлово-комунальних послуг споживачам.

В статті також міститься звинувачення КП «Розділжитлосервіс» в зловживанні монопольним становищем на ринку, однак така інформація не відповідає дійсності, оскільки Львівським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України не приймалось рішення про таке зловживання виходячи з Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку (Розпорядження АМК N 49-р від 05.03.2002), Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідачі не є уповноваженими суб`єктами щодо притягнення до відповідного виду юридичної відповідальності за порушення антиконкурентного законодавства, встановлення тих чи інших обставин, які матимуть правове значення.

Станом на сьогодні будь-яких процедур щодо банкрутства не проводиться, КП «Розділжитлосервіс», не є боржником у розумінні ЗУ « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, у зв`язку з чим просить визнати текст статті «Ще раз з приводу рішення про призначення управителем багатоквартирних будинків КП «Розділжитлосервіс або Врятуймо місцеву владу від ОСОБА_5 », опублікованої в газеті «Вісник Розділля» №21 від 25.05.2018р., а саме «в результаті неусвідомлення більшістю депутатів, а також керівництва міськради в повній мірі важливості питання вибору і призначення порядного і добросовісного управителя та надавача послуг по обслуговуванню і утриманню будинків, в результаті байдужості і бездіяльності деяких депутатів, мешканців міста поставши перед фактом призначення «управителем» підприємство, яке за період свого існування (наголошуємо: не діяльності, а існування) дискредитувало себе перед громадою. (Дискредитація - умисні дії, спрямовані на підрив авторитету, іміджу, довіри», «Керівництвом КП «Розділжитлосервіс» розроблена тактика збирачів щомісячної данини», «В провадженні знаходиться кілька кримінальних справ, в яких основним фігурантом порушення законодавства є КП «Розділжитлосервіс». Це беззаперечно свідчить про неналежне виконання своїх зобов`язань перед споживачами житло-комунальних послуг»,«будучи монополістом на ринку послуг ЖКГ (по утриманню будинків) при відсутності конкуренції КП «Розділолжитлосервіс» з 2013 року чотири рази змінювало тарифи на послуги в сторону збільшення (зростання)», «В цілому місті не знайдеться жодного будинку, в якому хоч на 10% відповідатиме ДСТУ: буде справною та обслуженою запірна арматура внутрішньо будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, централізованого опалення»,«мешканцями щомісяця сплачуються рахунки за поточний ремонт сходових кліток (під`їздів), в більшості з яких ремонт жодного разу не проводився від дня здачі будівельниками будинку в експлуатацію», «В державному судовому реєстрі -191 судове рішення, в більшості з яких вказано, що мешканці міста не сплачують за послуги, які вони не одержують від КП «Розділжитлосервіс»,«фактично підприємство знаходиться на стадії банкрутства» таким не відповідає дійсності та порочить честь, гідність і ділову репутацію та зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спростувати вказану інформацію.

У відповідь на позовну заяву КП « Розділжитлосервіс» відповідачами було поданого відзив, згідно з якого просили у позові відмовити, з підстав, що вказані у поданому відзиві.

Крім того відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були подані заяви про відшкодування понесених ними судових витрат у зв`язку з розглядом справи,згідно поданого розрахунку просили стягнути з КП « Розділжитлосервіс» в користь ОСОБА_1 3260 грн, в користь ОСОБА_4 - 3440,41 коп .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні позовній заяві та просив таку задоволити в повному обсязі.

Відповідачі та їх представник ОСОБА_8 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували Вважають, що тези які були заявлені позивачем в позовній заяві, як такі що не відповідають дійсності і принижують ділову репутацію, були вирвані з контексту, а не є окремим твердженням. Крім того такі є оціночним судженням, а не фактичним твердженням..

Заслухавши пояснення сторін та їх представників,свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності. Разом із цим, Конституцією гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії враховується, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Право фізичної особи на недоторканість своєї ділової репутації закріплене у ст. 299 ЦК України. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації.

Статтею 200 ЦК України та статтею 1 Закону України "Про інформацію" передбачено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

В силу положень ст. 47 Закону України "Про інформацію", порушенням законодавства України про інформацію, що тягне дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність, є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи.

Під поширенням інформації слід розуміти, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

За приписами ч.3, ч. 4 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Отже, при визначенні інформації неправдивою є введення законодавцем презумпції добропорядності, яка означає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК , Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних, свобод Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 435-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК ( 435-15 ) та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних ; дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і: потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другої даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Даною нормою також встановлено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Отже суд не знаходить достатніх підстав для задоволення вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 вищевказаної статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 134 ч.1 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно ст. 135 ч.7 ЦПК України у випадку задоволення позову суд ухвалює рішення про повернення внесеної суми позивачу, а у випадку відмови у позові, закриття провадження у справі , залишення позову без розгляду про відшкодування за її рахунок витрат відповідача повністю або частково.

Оскільки відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було подано попередній розрахунок та докази понесених судових витрат,позовні вимоги « Розділжитлосервіс» не підлягають задоволення вважаю, що з КП « Розділжитлосервіс» слід стягнути в користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 понесені судові витрати..

Керуючись ст.ст.77-81,135 141,259,263 ЦПК України суд -

у х в а л и в :

В позові КП «Розділжитлосервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності і принижують ділову репутацію, спростування таких відомостей - відмовити.

Стягнути з КП «Розділжитлосервіс» в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 3260 грн.

Стягнути з КП «Розділжитлосервіс» в користь ОСОБА_4 понесені судові витрати у розмірі 3440, 41 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 30.09.2019 року.

Суддя Карбовнік І. М.