КОПІЯ
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/8185/18
Провадження № 22-ц/4820/1500/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника Кам`янець-Подільської міської ради та Кам`янець-Подільського виконкому міської ради Кудли І.А.

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/8185/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 03 червня 2019 року (суддя Бондар О.О., повне судове рішення складено 12 червня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янець-Подільської міської поліклініки №1, комунального підприємства «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка», треті особи на стороні відповідачів Кам`янець-Подільська міська рада, виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, її представника, представника третіх осіб, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та вказувала, що вона з 05 квітня 2000 року працювала на посаді стоматолога-терапевта КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» і 09 листопада 2018 року була звільнена з посади на підставі п. 1 ст. 40 КзПП України у зв`язку із тим, що рішенням Кам`янець-Подільської міської ради від 06 липня 2018 року була припинено діяльність КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» шляхом його ліквідації. Позивачка вважає, що відповідно до трудового законодавства роботодавець зобов`язаний був працевлаштувати ОСОБА_1 шляхом її переводу у новостворену в Кам`янець-Подільській міській поліклініці посаду стоматолога-терапевта. Проте, на її неодноразові заяви-прохання з цього приводу, позивачці було відмовлено. Разом з тим, ОСОБА_1 неможливо поновити на попередній роботі через ліквідацію підприємства на якому вона працювала. Тому, позивачка після уточнення позовних вимог просила суд визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ №80 від 01 листопада 2018 року голови ліквідаційної комісії КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» Цвігуна Б.Я. в частині звільнення ОСОБА_1 з 09 листопада 2018 року; зобов`язати Кам`янець-Подільську міську поліклініку №1 поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді лікаря - стоматолога терапевта в цій поліклініці, тобто на посаді, яку вона займала у КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка»; стягнути з Кам`янець-Подільської міської поліклініки №1 на користь ОСОБА_1 20966,50 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09 листопада 2018 року по 26 листопада 2018 року включно.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 19 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Кам`янець-Подільської міської ради, виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, управління охорони здоров`я Кам`янець-Подільської міської ради залишено без розгляду.

Протокольною ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 19 квітня 2019 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідачів Кам`янець-Подільську міську раду та виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради.

Рішенням Кам`янець-Подільської міської ради від 03 червня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянтка вказує, що суд проігнорував висновки Верховного суду України та Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин. ОСОБА_1 вважає, що КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» було не ліквідовано, а реорганізовано, тому відповідно до норм чинного законодавства дія трудового договору із апелянткою продовжується. Крім того, на думку ОСОБА_1 , звільнивши її з роботи та маючи вакантні посади у Кам`янець-Подільській міській поліклініці №1 жодна з них їй не пропонувалася; при цьому не було враховано, що у сім`ї апелянтки не має інших працівників із самостійним заробітком, а також, що вона є одинокою матір`ю та сама утримує дочку ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю другої групи з дитинства. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник Кам`янець-Подільської міської ради та Кам`янець-Подільського виконкому міської ради Кудла І.А. проти апеляційної скарги заперечила і просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники відповідачів Кам`янець-Подільської міської поліклініки №1, КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» до суду не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 з 05 квітня 2000 року перебувала в трудових відносинах із КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» та працювала на посаді стоматолога терапевта (т. 1 а.с.4-5).

Рішенням 58 сесії Кам`янець-Подільської міської ради VII скликання №28/57 від 06.07.2018 року вирішено припинити діяльність КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» шляхом його ліквідації (а.с.6).

ОСОБА_1 23.08.2018 року попереджено під підпис про наступне звільнення у зв`язку із ліквідацією підприємства згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с.6 зворот).

Наказом КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» №80 від 01.11.2018 року звільнено працівників комунального підприємства «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» згідно із списком (додаток) в тому числі ОСОБА_1 з 09.11.2018 року у зв`язку із його ліквідацією на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.8).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» було ліквідовано, а не реорганізовано і на підставі відповідних норм матеріального права та поданих сторонами доказів дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено відповідачем із дотриманням вимог трудового законодавства і без порушення трудових прав позивача.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Так, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В силу роз`яснень, що викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» було не ліквідовано, а реорганізовано, а тому при звільненні було порушено трудові права ОСОБА_1 є безпідставними, виходячи із наступного.

За змістом ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Ліквідація юридичних осіб здійснюється без переходу прав i обов`язків ліквідованого підприємства до інших осіб, тобто без правонаступництва. При ліквідації підприємства його права та обов`язки припиняються. Всі працівники, які перебули у трудових правовідносинах з такою юридичною особою, підлягають звільненню.

Згідно ч. 5 ст. 111 ЦК України юридична особа є ліквідованою з дня внесенні до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських селищних, міських рад належить прийняття рішень про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Встановлено, що рішенням п`ятдесят сьомої сесії Кам`янець-Подільської міської ради VII скликання №28/57 від 06 липня 2018 року вирішено припинити діяльність КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» шляхом його ліквідації (т. 1 а.с. 6).

А відповідно до витягу з ЄДРЮОФОПГФ від 12.09.2019 року Кам`янець Подільська міська стоматологічна поліклініка перебуває у стані припинення за рішенням засновників, про що внесено 11.07.2018 року відповідний запис (т. 2 а.с.35-40)

З огляду на вказані вимоги закону та встановлені обставини справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відбулась саме ліквідація КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка», адже суд, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані позивачем рішення виконкому Кам`янець Подільської міської ради №667 від 14.06.2018 року про збільшення штату лікарів стоматологів та обслуговуючого персоналу; наказ начальника управління охорони здоров`я Кам`янець Подільської міської ради №42 від 09.11.2018 року про введення додатково в штат Кам`янець Подільської міської поліклініки №1 36,75 штатних одиниць; штатні розписи по Кам`янець Подільській поліклініці №1 на 12.11.2018 рік, на 01.01.2018 рік прийшов до вірного висновку, що ці докази не є належними, достатніми та достовірними доказами на підтвердження проведення саме реорганізації КП «Кам`янець Подільська міська стоматологічна поліклініка».

Згідно роз`яснень, що викладені в абзаці 3 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

З огляду на вищенаведене, судова колегія також вважає, що посилання в апеляційній скарзі щодо переважного права ОСОБА_1 на залишенні на роботі, передбаченого ст. 42 КЗпП України є безпідставним, оскільки встановлено, що КП «Кам`янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» було ліквідовано та припинило свою діяльність, а Кам`янець-Подільська міська поліклініка №1 не є новоствореною юридичною особою, вона існувала раніше і медичними працівниками поліклініки надавалися стоматологічні послуги населенню; є іншою юридичною особою та не має трудових зобов`язань перед позивачкою.

Не можуть також прийматися до уваги колегією суддів та є помилковими доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем при звільненні позивачки вимог ч. 3 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», оскільки підставою звільнення ОСОБА_1 є саме ліквідація КП «Кам`янець Подільська міська стоматологічна поліклініка» (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Посилання апелянта на те, що суд попередньої інстанції, вирішуючи спір, не врахував висновків щодо застосування норм права, які викладені в постановах Верховного Суду України від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14, від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14 та постановах Верховного Суду від 14 лютого у справі № 817/3448/13-а, від 02 жовтня 2018 року у справі № 807/528/15, від 11 жовтня 2018 року № 823/5367/15, від 17 квітня 2019 року у справі № 808/9137/15 є безпідставними, оскільки обставини у цих справах та обставини у зазначеній справі не є подібними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 03 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк