Справа № 242/3726/19
Провадження № 2/242/1121/19
РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: - головуючого - судді Черкова В.Г.,

- при секретарі Кідрон О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

01.07.2019 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві власності належить будинок, розташований в АДРЕСА_1 . Відповідач мешкає в будинку АДРЕСА_2 . З літа 2013 р. у них склалися неприязні відносини. Восени 2013 р. виїзджав. По приїзду побачив, що відповідач в його відсутність, без його згоди, встановив паркан впродовж розташування земельних ділянок висотою 1,5 м. на його земельній ділянці приблизно 10-15 см. Відповідач не погодився узгодити це непорозуміння, через що він змушений був звертатися до кадастрової служби і в присутності відповідача було погоджено їх кордони. Він звернувся до суду і ухвалою суду від 12.11.2018 р. було затверджено мирову угоду, умови якої відповідач не виконує. Окрім цього, на лінії кордону земельних ділянок відповідач збудував капітальний душ, який помив якимось реагентом та злив на його бік на виноград, від чого рослина пропала. Все зазначене спричиняє йому матеріальну та моральну шкоду, а тому просив суд зобов`язати відповідача демонтувати та перенести на відповідну відстань душ літній, який построєний в порушення санітарних норм за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду по витратам за проведення кадастрових вимірів в сумі 3700 грн.; стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. моральної шкоди, заподіяної відповідачем.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна заява є необґрунтованою з наступних причин.

Позивач зазначає, що душ, який знаходиться на лінії кордону земельних ділянок, збудований з порушенням вимог будівельних норм України. Жодних доказів в обґрунтування зазначеної позиції не надає. Позивач не є фахівцем з зазначених питань і не може самостійно визначити відповідність або не відповідність державним будівельним нормам України. Крім того, зазначив, що нібито від його дій загинув елітний сорт винограду, якого він більше не зміг знайти, що спричинило додаткові моральні страждання. Зазначені обставини не відповідають фактичним обставинам, є не правдивими та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Також, позивачем не доведено факт суспільно небезпечного діяння з боку відповідача, внаслідок якого позивач поніс моральні страждання та переживання. Таким чином, вважає, що 5000 грн. відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою вимогою і не підтверджено належними та допустимими доказами. Вимога щодо стягнення 3700 грн. також не підлягає задоволенню, так як не знаходиться в прямому причинному зв`язку з предметом спору. Долучені до матеріалів справи копії квитанцій про сплату 3700 грн. ні яким чином не підтверджують, що саме ця сума є збитками за даним предметом позову. Спір щодо паркану вирішено судом і законом не передбачено розгляд позовних вимог, які були предметом у іншому спорі, в якому винесено рішення, яке набрало законної сили. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що заявлені вимоги не стосуються укладеної мирової угоди, умов якої відповідач не виконує. Вони з відповідачем не могли дійти згоди відносно меж, тому він змушений проводити виміри, в ході яких було виявлено ряд грубих порушень з боку відповідача. Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди, то внаслідок неправомірної поведінки відповідача, який не виконує умов мирової угоди, тому змушує звертатися до всіляких інстанцій на протязі вже трьох років, а це призводить до негативних наслідків для здоров`я.

Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивачем надано повідомлення Селидівської міської ради щодо звернення з приводу земельного спору між ним та ОСОБА_2 до суду (а.с.5-6).

Копію ухвали суду про затвердження мирової угоди (а.с.11).

Квитанцію про сплату послуг Кадастрової служби на суму 3700,00 грн. (а.с.12).

Позивачем в обгрунтування позову надано також законодавчі вимоги по розміщенню заборів та фото-таблицю, які суд не бере до уваги, оскільки не зрозуміло, ким затверджені законодавчі вимоги, а фото - поганої якості і не зрозуміло, що саме хоче цим довести позивач (а.с.8-10).

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно д о ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст..89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам вцілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14

обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і

всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на

підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які

були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам

закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не

підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні

висновки суду, що відповідають встановленим на підставі

достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення

справи.

Питання розмежування земельної ділянки між сусідами визначається Земельним кодексом України, відповідно до якого власники та користувачі сусідніх земельних ділянок (сусіди) повинні обирати такі способи використання землі, які відповідають цільовому призначенню земельних ділянок та за яких власникам і землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдаватиметься найменше клопотів. Зазвичай межі суміжних земельних ділянок сусідів встановлюються при проведенні землевпорядних робіт.

Законодавство, що регулює земельні відносини добросусідства, є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей. У п. 1 ст. 103 Земельного кодексу поняття незручностей конкретизується в такий спосіб - це затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, перелік таких незручностей є невичерпним.

Отже зміст добросусідства, полягає в сукупності прав та обов`язків суб`єктів таких відносин. При цьому комплекс цих прав та обов`язків, по суті, є однаковим для кожного власника чи землекористувача. У найбільш загальному вигляді зміст відносин добросусідства можна визначити як право кожного власника чи землекористувача вільно використовувати свою земельну ділянку за цільовим призначенням у межах і способами, що не справляють неправомірного впливу на сусідні володіння (земельні ділянки), а також вимагати від інших власників (землекористувачів) такого ж використання сусідніх земельних ділянок і у той самий час - обов`язок кожного власника (землекористувача) не допускати при цьому заподіяння неправомірного впливу на сусідні земельні ділянки.

Сільська, селищна або міська рада, користуючись технічною документацією, розробленою землевпорядною організацією, забезпечує встановлення межових знаків. Самовільне встановлення меж є незаконним і карається штрафом. Відповідно до р. 17 ЗК України «Про добросусідство» власники земельних ділянок зобов`язані встановлювати межі між земельними ділянками з відома іншої сторони і з письмового дозволу місцевих органів самоврядування. Закріплення меж ділянки межовими знаками мусить відбуватися в присутності власників (користувачів) цієї та суміжних ділянок або уповноважених ними осіб. Повідомити про такі роботи власників суміжних ділянок фахівці-землевпорядники мають щонайменше за 5 робочих днів до початку робіт. Межові знаки повинні бути тільки ті, що визначені до користування Держземагенцією.

Встановлення знаків оплачують власники земельних ділянок. Причому сусіди сплачують порівну за знаки на спільній межі, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Згідно вимог ст..23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на викладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Так, позивачем не надано доказів того, що душ літній построєний в порушення санітарних норм. Позовні вимоги щодо паркану (стосовно меж земельних ділянок) вже були розглянуті судом. Доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди, окрім посвідчення пенсіонера, що отримує пенсію по інвалідності, суду також не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя