Справа №705/798/19
2/705/1287/19

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Романовій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. В позові вона посилається на те, що 10.11.2012 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 579. Позивач вказує, що за час перебування в шлюбі у них народилось двоє дітей (двійня): син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В позові позивач також вказує, що фактичні шлюбні стосунки з відповідачем припинились після народження дітей в кінці листопада 2012 р. Позивач в позові зазначила, що за весь час з моменту народження дітей відповідач уникав зустрічі з нею та дітьми, а якщо з`являвся, то дуже рідко та давав мізерні кошти і знову пропадав. В позові також вказано, що діти дуже часто хворіли та знаходились на лікуванні у медичних закладах разом з нею та з її матір`ю. Позивач в позові посилається на те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей з 2012 року. Крім того, позивач в позові вказує, що відповідач є адвокатом з травня 2012 р. і по сьогоднішній день, за весь період адвокатської діяльності не припиняв, тому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 грн. щомісячно, на кожну дитину, тобто в загальному на двох неповнолітніх дітей 8000 грн., але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття до 28 листопада 2030 року. Крім того, в позові ставиться питання про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , «…аліменти за останніх три роки в сумі 49916 ( сорок дев`ять тисяч, дев`ятсот шістнадцять) гривень…». Також, в позові ставиться питання, з посиланням на п.1 ч. 1 ст.376 ЦПК України «…допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць…».

16.04.2019 р. відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву (за вх. № 11615), у якому просив суд позов задовольнити частково визначивши розмір стягнення аліментів з нього на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, а саме: аліментів у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .. У відзиві вказано, що протягом 2017 р. він із двома дітьми та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю у належному йому будинку по АДРЕСА_1 . У відзиві зазначено, що після подружньої зради позивача, остання повернулась до м. Умані, де проживає разом з іншим чоловіком по даний час. Також, у відзиві вказано, що зазначаючи про відсутність з його боку будь-яких виплат на утримання дітей, позивач вводить суд в оману, оскільки у період з 2016 р. по теперішній час він постійно здійснює добровільні виплати на утримання дітей, в розмірах, обумовлених між ним та позивачем, а саме: добровільно надає кошти на картковий рахунок позивача; оплачує відвідування дітьми дитячого садочку у м. Умані; періодично забезпечує дітей продуктами харчування, вирощеними на власній присадибній ділянці; надає матеріальну допомогу при купівлі сезонного взуття та одягу дітям; допомагає коштами в разі необхідності лікування дітей; забезпечує дітей розвиваючими іграшками та приладдям. У відзиві зазначено, що вказані обставини підтверджуються частково збереженими квитанціями про здійснення виплат на користь позивача на утримання дітей за останній трирічний період та квитанціями про оплату дитячого садочка. Відповідач у відзиві також вказав, що відповідно до квитанцій, які збереглися за період з 2016 р. до теперішнього часу ним було перераховано на користь позивача на утримання дітей грошову суму в розмірі 36828 грн. Крім того, згідно до частково збережених даних платіжних документів, починаючи із березня 2016 р. по вересень 2016 р. він сплатив на користь позивача 22328 грн. допомоги на утримання дітей. При цьому, відповідач у відзиві вказує, що з весни 2017 р. і до 27.12.2017 р. вони з позивачем та дітьми проживали однією сім`єю, тому питання сплати аліментів не стояло при проживанні однією сім`єю. Також, у відзиві зазначено, що після того, як позивач у 2018 р. разом із дітьми переїхала до м. Умані, ним було сплачено на її користь добровільно на утримання дітей аліменти у 2018 р., кошти на загальну суму 11625 грн.. За усною домовленістю з позивачем у 2019 р. він надавав кошти на утримання дітей у вигляді оплати за дитячий садочок, що на момент звернення із даним відзивом становить грошову суму в розмірі 2875 грн. Враховуючи вищевикладене, він вважає вимогу позивача про стягнення з нього аліментів за минулий час незаконною та безпідставною. З приводу позовної вимоги про стягнення аліментів, яку позивач визначила у розмірі по 4000 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, то відповідач вважає вказаний розмір таким, який визначений на підставі не правильного застосування закону, оскільки він є приватною самозайнятою особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, а тому підпадає під категорію осіб, які займаються підприємницькою діяльністю з огляду на норми податкового законодавства, а тому не є особою щодо якої може застосовуватися норма про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач у відзиві зазначає, що його сукупний річний дохід за податковою звітністю у 2018 р. (звітний період 2018 р. триває до 01.05.2019 р.) становив до 46100 грн., а сукупний річний дохід за податковою звітністю у 2017 р. становив 33865 грн.. За таких обставин, відповідач у відзиві вказує, що визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього у сумі 8000 грн. щомісячно на двох дітей позивач хоче на підставі рішення суду стягувати з нього набагато більшу суму його місячного доходу, що ставить його у скрутне матеріальне становище, не дозволяє реально виконати рішення суду та не допускається законом, оскільки останнім обмежуються такі відрахування виключно в межах не більше 50 % заробітку боржника. Тобто, посилаючись на необґрунтованість визначення позивачем аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки він має мінливий дохід, відповідач у відзиві на позов визначив, що він в змозі сплачувати аліменти на дітей у твердій грошовій сумі визначивши її у розмірі 1500 грн. на кожну дитину.

Позивач ОСОБА_1 , 20.05.2019 ІНФОРМАЦІЯ_2 за вх. № 14550 надала до суду відповідь на відзив, в якій вказала, що у своєму відзиві відповідач вводить суд в оману, навмисно ухиляється від сплати аліментів, свідомо прагне ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання дітей. Податкова декларація, яку надав відповідач, на її думку, не відповідає дійсності, тому що гонорари відповідача, як адвоката, перевищують відповідну суму у рази. Також, позивач у відповіді вказує, що «докази», які надав відповідач не можуть братися судом до уваги, тому що не відповідають вимогам ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання 16.10.2019р., будучи повідомленою про день та час розгляду справи, - не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. ЇЇ представник -адвокат Петришина К.А. вказала, що позивач ОСОБА_1 за станом здоров`я не може з`явитися в судове засідання і вказувала на можливість проведення засідання у відсутність позивача. 09.09.2019 року в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала вимоги позову. Також, вона пояснила, що відповідач добровільно постійно не сплачував кошти на утримання дітей і тому вона вважає, що з нього повинна бути стягнуто аліменти на утримання дітей та заборгованість по сплаті аліментів за три роки. При цьому, вона не заперечувала факт спільного проживання з ОСОБА_2 в смт.Гребінки у 2017 році, де діти відвідували дитячий садочок, однак послалася на те, що не пам`ятає протягом якого періоду часу вони проживали разом. Також, вона не заперечувала, що відповідач перераховував кошти на її картковий рахунок в банку, однак послалася на те, що це кошти на погашення суми заборгованості по кредиту, який вона взяла в банку на прохання ОСОБА_2 для розвитку бізнесу. Позивач вказала, що вона офіційно не працевлаштована, а неофіційно працює перукарем в перукарні «Фея» (період працевлаштування та доходи від відповідної діяльності вона не назвала та доказів на підтвердження відповідних обставин до суду не надала) і також пояснила, що зараз вона знаходиться на стажуванні, оскільки оформилася адміністратором в кафе. Позивач вказувала, що діти постійно хворіють і потребують значних витрат на їх утримання. Також, вона підтвердила, що уже зверталася з позовом до суду про стягнення аліментів, однак заочне рішення було скасоване і в процесі перегляду вона написала заяву про залишення позову без розгляду, що підтверджується документами долученими до справи (в судовому засіданні вона пояснила, що заяву про залишення позову без розгляду вона написала під тиском з боку ОСОБА_2 ).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Петришина К.А. в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в ньому. Вона наполягала, що оскільки в квитанціях, які долучені до відзиву відповідачем, не вказано призначення платежу, то вони, за погодженою позицією з позивачем, яка в минулому засіданні посилалася на те, що це можливо кошти на погашення кредиту,- не визнають, що це аліменти на утримання дітей і, на їх думку, вказані квитанції не можуть бути використані як доказ того, що відповідач добровільно сплачував саме аліменти на утримання дітей. Адвокат Петришина К.А. в судовому засіданні наполягала, що за весь цей період відповідач добровільно коштів на утримання дітей не сплачував, тому є підстави для стягнення аліментів за судовим рішенням, в тому числі і за попередній період, так як ОСОБА_2 працевлаштований адвокатом, має дохід і повинен сплачувати аліменти на дітей та належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по утриманню дітей.

Відповідач ОСОБА_2 , в судовому засіданні позов визнав частково. При цьому, з приводу стягнення аліментів за попередній період посилався на необґрунтованість та бездоказовість заявленої позовної вимоги, оскільки він добровільно надавав кошти на утримання дітей. Що стосується розміру аліментів, про стягнення яких ставиться питання в позові у розмірі 4000 грн. на утримання кожної дитини, то в судовому засіданні 09.09.2019 року він послався на те, що позов не визнає повністю і в цій частині, однак в судовому засіданні 16.10.2019 року змінив позицію та пояснив, що так як і у відзиві на позов він визнає, що повинен сплачувати кошти в твердій грошовій сумі, однак меншій, як зазначено в позові ( з урахуванням його несталого доходу він вважає, що може сплачувати на дітей по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно ). Крім того, в судовому засіданні 16.10.2019 р. відповідач додав, що він не розуміє чому представник не визнає факт добровільної сплати ним коштів на утримання дітей, оскільки позивач в минулому засіданні не заперечувала того факту, що він перераховував кошти на її картковий рахунок. Він наполягав, що ті квитанції, які в нього збереглися, він долучив до матеріалів відзиву і він постійно добровільно проводив оплату коштів на потреби дітей ( у тому числі у випадку хвороби дітей, коли йому про це повідомляла позивач ОСОБА_1 він завжди надавав матеріальну допомогу). В якості прикладу він посилався на те, що протягом 2018-2019 років позивач по телефону на вайбер скидала йому квитанції «…про оплату дитячого садка…» і він на обох дітей, на підставі цих квитанції, проводив оплату, що підтверджується документально. Він наполягав, що долучена позивачем довідка з дитячого садка не може бути доказом, оскільки вона не має відповідних реквізитів та посилання на період про який іде мова у даній довідці. Також, він пояснив, що розрахунок заборгованості за підписом позивача, який міститься в матеріалах справи, проведений з грубим порушенням чинного законодавства України ( не враховані вимоги сімейного законодавства, із змінами від 03.07.2018 року та розмір прожиткового мінімуму, із врахуванням віку дітей, так як 21.11.2018 року дітям виповнилося 6 років).

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та пояснення відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюбу 10.11.2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 579.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , що видане 28.11.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (актовий запис № 851), в якому батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Також, від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , що видане 28.11.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (актовий запис № 852), в якому батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Судом з достовірністю встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки ТОВ «Уманьпромжитлобуд-2» за № 109 від 12.02.2019 р. ОСОБА_1 дійсно прописана і проживає по АДРЕСА_2 , та до складу її сім`ї входять: ОСОБА_5 мати; ОСОБА_3 син, 2012 р.н.; ОСОБА_4 дочка, 2012 р.н. При цьому, в судовому засіданні, як і у відзиві на позов, відповідач не заперечував, що діти проживають разом із мамою ОСОБА_1 у м.Умань після того, як дружина разом з дітьми припинили проживати разом з ним у смт.Гребінки Васильківського району Київської області (позивач також не заперечувала факту спільного проживання з відповідачем у смт.Гребінки Васильківського району Київської області, однак не вказала періоду, протягом якого цей факт мав місце). Також, позивач в позовній заяві і в судовому засіданні посилалася на те, що діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні (одночасно, сторони письмових доказів на підтвердження факту перебування дітей на утриманні матері до суду не надали і не ставили питання про їх витребування).

За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України , якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Одночасно, позивач в позові ставила питання про стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі і відповідач, у відзиві на позов, визнаючи позов частково, посилався на визначення аліментів на утримання дітей у твердій грошові сумі, але у меншому розмірі ( інших заяв в письмовій формі від сторін до суду не надходило).

Положеннями ст. 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з огляду на вік дітей, прожитковий мінімум для них, обов`язок батьків забезпечувати достатнє утримання дітей, належні умови для їх розвитку, навчання тощо, зважаючи на працездатний вік батька, який в змозі мати доходи на своє та утриманців проживання, суд вбачає підстави, із врахуванням фактичних обставин справи, визначити до стягнення аліменти на утримання сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми відповідача повноліття.

З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей (двійні): ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів за останніх три роки в сумі 49916 грн., суд вважає, що вказана вимога не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень частини 2 статті 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Тому позивач має представити суду докази того, що у той чи інший спосіб відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання дітей.

Позивачем ОСОБА_1 до суду не було надано доказів на підтвердження факту вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача і того, що остання не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень сімейного законодавства України. Тобто, позивач повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень СК України, зазначені нею обставини в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей за минулий час. Однак таких доказів позивач не надала і не ставила питання в судовому засіданні про їх витребування, відповідно до процедури врегульованої ЦПК України. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилається в своїй позовній заяві позов в цій частині не підлягає задоволенню, тобто,позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , аліментів за останніх три роки в сумі 49916 гривень задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 79, 84, 104-105, 110-112, 180, 181, 184, 191 СК України, ст.ст. 11, 77, 89, 141, 258, 264-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживаючого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої по АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, щомісячно, починаючи з 13.02.2019 року до повноліття дитини.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживаючого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої по АДРЕСА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, щомісячно, починаючи з 13.02.2019 року до повноліття дитини.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь держави судовий збір в сумі 768,40 гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В. Мазуренко