Справа №295/5298/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

секретаря с/з Глущенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку. При цьому посилається на те, що вона є власником вказаної квартири, а відповідач є її колишнім чоловіком, який проживає разом з позивачем але має власне житло. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Зосименка О.М. від 23.04.2019 року у цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила задовольнити позов та не заперечувала щодо вирішення справи в заочному порядку.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування квартири від 31.12.2004 року.

У вищезазначеній квартирі зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25.03.2019 року розірвано шлюб, укладений між сторонами.

Відповідач ОСОБА_2 є власником 9/100 та 7/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 на підставі договорів дарування частини житлового будинку відповідно від 01.06.2002 року та 25.04.2005 року.

Відповідно до ст.41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За ст.317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ст.391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вселився в квартиру АДРЕСА_1 і набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Позивач є власником вказаної квартири і надала право відповідачу користуватися цією квартирою. На даний час сторони по справі не пов`язані спільним побутом, шлюб між ними розірвано, відповідач має власне житло на праві власності, тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню шляхом виселення із квартири на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року по справі №734/387/15-ц.

Разом з цим, позовна вимога про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку не підлягає до задоволення, оскільки вказане питання не віднесено до повноважень суду Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, ч.3 ст.223, 259, 263, 265, 279, гл.11 розд.3 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з квартири АДРЕСА_1 .

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: С.М. Полонець