Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 363/4124/15-ц

провадження № 61-3450св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача -Дмитренко ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представникомОСОБА_2 , на рішення Вишгородського районного суду Київської області, у складі судді Чіркова Г. Є., від 18 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Приходька К. П., Таргоній Д. О., Олійника В. І., від 29 січня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 . ОСОБА_3 (її сусід) восени 2006 року, або навесні 2007 року самочинно встановив паркан, зайнявши 4,9 кв. м її землі.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд зобов`язати ОСОБА_3 відновити стан її земельної ділянки площею 0, 0987 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , який існував до порушення її прав щодо володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, шляхом приведення її у придатний для використання стан, включаючи знесення споруди - паркану, від поворотної точки межі паркану - літери «Б» на північний захід до точки «В» - довжиною 6 м, від поворотної точки межі паркану - літери «Б» на південний схід до точки «А» довжиною 11,5 м з викорчовуванням фундаментних опорних стовпів паркану та повернути їй, як власнику 4,9 кв. м спірної землі.

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що під час проведення землевпорядних робіт товариством з обмеженою відповідальністю «ЗемЮрКонсалтинг» (далі - ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг») встановлено, що частину його земельної ділянки захопила ОСОБА_1

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою 4,44 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати ОСОБА_1 звільнити вказану частину земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні заявлених первісних та зустрічних позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини позову ОСОБА_1 про порушення її прав є доведеними, сторона відповідача не заперечувала обставин первісного позову щодо зведення металевого паркану, який частково знаходиться на земельній ділянці позивачки, однак ОСОБА_1 пропустила встановлений законом строк позовної давності, оскільки про порушене право вона довідалася не пізніше вересня 2007 року, а з позовом до суду звернулася у вересні 2015 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено стороною відповідача, що згідно положень частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд вказав про те, що доводи ОСОБА_3 відносно того, що межові знаки (дві точки) знаходяться за парканом (який зведено самим відповідачем) про порушення його прав ОСОБА_1 свідчити не можуть.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У лютому 2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у частині вирішення первісних позовних вимог і ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи та дійшли необґрунтованого висновку про те, що заявником було подано позовну заяву за межами строку позовної давності. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд не врахував, що позовна давність не поширюється на вимоги власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення і не поєднані із позбавленням володіння. Такі порушення носять триваючий характер. Неправильне застосування судом першої інстанції норм статей 261, 267 ЦК України призвело до ухвалення незаконного рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

28 лютого 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

06 травня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи відзиву на касаційну скарги

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками суміжних земельних ділянок, які розташовані у Київській АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому № 66 від 16 жовтня 2000 року, ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0987 га у АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної в натурі (на місцевості) товариством з обмеженою відповідальністю «ТАНДЕМ ЕКСПЕРТ» (далі - ТОВ «ТАНДЕМ ЕКСПЕРТ») 10 жовтня 2013 року здійснено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки, яку сформовано у державному земельному кадастрі.

Відповідно до довідки начальника управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Вишгородському районі, Київської області № 20 від 14 лютого 2011 року земельній ділянці площею 0,0987 га у АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 (т.1, а.с. 58).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому № 2 від 22 січня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0758 га у АДРЕСА_2 .

Відповідно до даних Державного земельного кадастру, зазначених у схемі топографо-геодезичних робіт, складеній фізичної особою-підприємцем ОСОБА_6 , земельна ділянка ОСОБА_3 площею 0,0758 га має кадастровий номер НОМЕР_1 .

17 вересня 2007 року ОСОБА_1 звернулась до Глібівської сільської ради із заявою про те, що її сусід ОСОБА_3 порушив межу між їхніми земельними ділянками на свою користь.

07 жовтня 2009 року ОСОБА_1 уклала з державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» договір з приводу винесення меж в натурі її земельної ділянки, за наслідками якого складено відповідний акт про перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу межових знаків.

У подальшому, протягом 2012 року ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Головного управління Держкомзему у Київській області та управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області у зв`язку із самовільним зайняттям ОСОБА_3 частини її земельної ділянки.

Приписом Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 05 липня 2013 року підтверджено, що під час перевірки з виїздом на місце розташування земельної ділянки по АДРЕСА_2 межові знаки в натурі (на місцевості) не виявлені.

23 липня 2013 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ТАНДЕМ ЕКСПЕРТ» договір № 22-07 з приводу виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), переданої у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

На виконання вказаного договору та вимог Закону України «Про державний земельний кадастр» виготовлено технічну документацію.

Згідно цієї технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), переданої у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 визначені та встановлені в натурі (на місцевості) межові знаки. Спеціалістами було виявлено, що поворотна точка земельної ділянки № 6 знаходитися на території сусідньої ділянки на відстані 40 см від паркану по перпендикулярній лінії на південь, відповідно поворотна точка фізичної межі (літера Б) розташована на території земельної ділянки ОСОБА_1 на південь 1, 56 м на схід від поворотної точки № 6 згідно державного акту. Також було виявлено, що відстань до існуючої східної межі ділянки від межі ділянки згідно державного акту становить: 1,64 м у південній частині ділянки. Таким чином, загальна площа перекриття з сусідніми земельними ділянками становить 0,0005 га, (4,9 кв.м). Складено акт встановлення (відновлення) та погодження межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) і передачу на зберігання межових знаків, межі погоджені з суміжними землевласниками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Межа з ділянкою ОСОБА_3 не погоджена. Межові знаки довготривалого зберігання, якими закріплено поворотні точки межі земельної ділянки, у кількості 8 штук встановлені.

Відповідно до листів управління Держгеокдастру у Вишгородському районі Київської області №№ 22-139/0-83/6-16 та Д-523/0-126/6-16 від 26 лютого та 14 березня 2016 року ОСОБА_3 після 3-4 серпня 2013 року до Державного земельного кадастру документи, оформлені для нього ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг», для відновлення меж його земельної ділянки не подавав.

Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру земельні ділянки, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , не накладаються одна на одну, а мають спільну межу.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Справа підлягає перегляду у касаційному поряду у частині вирішення первісних позовних вимог, так як у іншій частині не оскаржуються.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить статті 76, 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

За положеннями частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно статті 107 ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Власник земельної ділянки або землекористувач згідно положень частини другої статті 152 ЗК України може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до вимог пункту «б» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до положень статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.

Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, оскільки у такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов`язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред`явлення такого позову.

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі 653/1096/16-ц, провадження № 14-181цс18.

На вищевказані обставини заявник звертав увагу апеляційного суду у поданій апеляційній скарзі, разом з тим, апеляційний суд вказані доводи заявника залишив поза увагою.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не надав оцінки доводам заявника про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки основним аргументам заявника, не встановив всіх фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірив правильність висновків суду першої інстанції, формально погодився із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин прийнята у справі постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню на підставі статті 411 ЦПК України з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові докази, у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку основним доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 ,задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки скасувати, а справу у цій частині передати на новий розгляд до Київського апеляційного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта