ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» травня 2019 року

м. Харків

справа № 640/2675/19-ц

провадження № 22ц/818/2256/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , представник позивача - ОСОБА_3 ,

відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

треті особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Л.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2019 року в складі судді Чередник В.Є.

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та повернення сторін у первинний стан та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та повернути сторони у первинний стан; скасувати запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_6 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю; вирішити питання про повернення сплаченого апелянтом судового збору при поданні апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права.

Вважав, що ухвалу суду постановлено з порушенням виключної територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки предметом позову є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , тому зазначена цивільна справа підсудна Комінтернівському районному суду м. Харкова.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду - скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що дана справа віднесена до предметної, суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції Київського районного суду м. Харкова.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Як вбачається з частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, необхідно враховувати роз`яснення, викладені в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до якого позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності правочинів пред`являються відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК ( 435-15).

Згідно з частинами 1, 2 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Разом з тим, згідно з роз`ясненнями, що містяться у пунктах 41 та 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна (частина 1 статті 30 ЦПК України). Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло з договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; про розірвання договору оренди землі; про стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Недотримання правил підсудності тягне за собою повернення заяви позивачеві, про що постановляється ухвала. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до належного суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у лютому 2019 року ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Л.А. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та повернення сторін у первинний стан.

Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова, сформованої за запитом судді Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року, за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а. с. 47), тобто, ОСОБА_5 зареєстрований за адресою, яка вказана у позовній заяві.

Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова, сформованої за запитом судді Київського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а. с. 46), тобто ОСОБА_6 за адресою, що вказана у позовній заяві, не зареєстрована.

Враховуючи наведене, позовну заяву ОСОБА_7 пред`явлено до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання одного із відповідачів - ОСОБА_5 , а ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Проте, як вбачається зі змісту позовної заяви, спір виник з приводу визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним та повернення сторін у первинний стан, тому для визначення підсудності справи необхідно застосовувати правила виключної підсудності. Зазначений будинок та квартира територіально належить Слобідському району м. Харкова

Встановивши, що предметом позову є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, судова колегія приходить до висновку, що такий позов має бути пред`явлено за правилами виключної підсудності, передбаченими статтею 30 ЦПК України за місцезнаходженням вказаної квартири, тобто до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу про відкриття провадження у справі постановлено з порушенням правил територіальної юрисдикції.

Відповідно до статті 380 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про відкриття провадження у справі та приймає постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, якщо таку ухвалу прийнято судом із порушенням правил підсудності.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що ухвала про відкриття провадження у справі не відповідає вимогам процесуального закону, у зв`язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на розгляд до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки справа по суті не розглядалася, а вирішувалося тільки процесуальне питання, перерозподіл судових витрат не здійснювався, що не позбавляє ОСОБА_5 заявити таке клопотання під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.7 ч.1 ст. 374, ст.380, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2019 року - скасувати.

Справу направити на розгляд до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.