ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/293/19 Справа № 213/1599/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/1599/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт", ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року, яке постановлено суддею Мазуренком В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 03 квітня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" (надалі - ТОВ ФК «Форінт»), ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПрАТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Райффайзен Банк Аваль»), Публічне акціонерне товариство «Вектор Банк» (надалі - ПАТ «Вектор Банк»), про визнання договору іпотеки недійсним, витребування майна до державної власності та зняття заборони на відчуження предмету іпотеки.

В обгрунтування позову зазначено, що відповідно до умов договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва на аукціоні від 26.05.1998 р. за № 989, укладеного позивачем - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, як продавцем, та ОСОБА_6, як покупцем, покупець отримав у власність об'єкт приватизації у вигляді незавершеного будівництва "Дитячий садок-ясла на 380 місць", розташований за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці 0,1 га.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2009 року вказаний договір було розірвано, зобов'язано покупця ОСОБА_6 повернути об'єкт незавершеного будівництва "Дитячий садок-ясла на 380 місць", розташований за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці 0,1 га.

Даний об'єкт було без згоди позивача, ОСОБА_6 продано відповідачеві ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2007 року за № 3408, який на підставі договору дарування від 16.08.2007 року за № 2665, подарував його відповідачці ОСОБА_1, а остання на підставі договору іпотеки від 27 грудня 2007 року № 04/0303/10/1143/1 передала його в іпотеку відповідачеві ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як майновий поручитель боржника за кредитним договором відповідача ОСОБА_2, що перешкоджає виконанню рішення господарського суду.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2011 року договір купівлі-продажу від 12.04.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 визнано недійсним.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 8 грудня 2011 року витребувано від відповідачки ОСОБА_1 об'єкт незавершеного будівництва "Дитячий садок-ясла на 380 місць", розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, відповідно до Інформаційної довідки станом на 21.06.2016 р., нерухоме майно, яке повинно бути витребувано у ОСОБА_1, перебуває в іпотеці ПрАТ «Райффайзен Банку Аваль», згідно договору іпотеки від 27.12.2007 року, укладеного між вказаним банком та ОСОБА_1 08.12.2016 року між ПрАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір факторингу, відповідно до якого Банк відступив право вимоги ПАТ «Вектор Банк» до боржників.

Також, 08.12.2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ ФК «Форінт» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Вектор банк» відступив ТОВ ФК «Форінт» право вимоги до боржників за кредитними договорами.

На підставі наведеного вище позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсним договір іпотеки від 27 грудня 2007 року № 014/03/10/1143/1, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПрАТ «Райффайзен Банку Аваль», та ОСОБА_1; витребувати в ТОВ «ФК Форінт» об'єкт незавершеного будівництва «Дитячий садок-ясла на 380 місць», розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,1 га (нова адреса: АДРЕСА_2); зняти заборону на відчуження предмету іпотеки - об'єкт незавершеного будівництва «Дитячий садок-ясла на 380 місць», розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,1 га (нова адреса: АДРЕСА_2).

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував строк позовної давності, оскільки про порушення свого права позивач дізнався у червні 2016 року, з моменту отримання довідки з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомості.

Крім того, суд першої інстанції, в порушення вимог ЦПК України, не врахував, що позивач не отримував копії відзиву на позовну заяву в якій заявлено про застосування строків позовної давності, у зв'язку із чим представник позивача не мав змоги надати будь-які заперечення з цього питання.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ТОВ «Форінт» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надавши клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області - Савіну О.І., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника ТОВ «ФК «Форінт» - Фісатіді Г.Д., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (Продавцем) та ОСОБА_6 (Покупцем) було укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершенного будівництва на аукціоні 26 травня 1998 року, за умовами якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупця об'єкт незавершенного будівництва - «Дитячий садок-ясла на 380 місць», розташований за адресою: АДРЕСА_1, а Покупець - прийняти об'єкт і сплатити за нього ціну на умовах Договору. Договір посвідчено приватним нотаріусом Інгулецького міського нотаріального округу Інгулецького району міста Кривого Рогу Петрушенко В.О., зареєстровано в реєстрі за № 989 (т. 1 а.с.8-9).

12 квітня 2007 року між ОСОБА_6.(Продавцем), від імені якого діяв ОСОБА_10, та ОСОБА_2 (Покупцем) було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого Продавець продав, а Покупець купив належну Продавцю незакінчену будівництвом нежитлову будівлю готовністю 46%, розташовану за адресою: АДРЕСА_2. Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі за № 3408 (т. 2 а.с.92).

16 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та його донькою ОСОБА_1 укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_2 (Дарувальник) подарував, а ОСОБА_1 (Обдаровувана) прийняла в дар належну Дарувальнику незакінчену будівництвом нежитлову будівлю готовністю 46%, розташовану за адресою: АДРЕСА_2. Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Івановою С.Я., зареєстровано в реєстрі за № 2665 (т. 2 а.с.93).

27 грудня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/03-03/10/1143, в рамках якої з ОСОБА_1 було укладено два кредитні договори та видано кредити.

Для забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною кредитною угодою та кредитними договорами, між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки № 014/03-03/10/1143/1 від 27.12.2007 року, згідно якого в іпотеку Банку було передано незакінчену будівництвом нежитлову будівлю, готовністю 87% за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2 а.с.98-101).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2009 року позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_6 про розірвання договору купівлі-продажу об'єкта приватизації задоволено. Договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва на аукціоні, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та ОСОБА_6 розірвано. Відповідача зобов'язано повернути «Дитячий садок-ясла на 380 місць», розташований за адресою: АДРЕСА_1, до державної власності (т. 1 а.с.16-18).

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки (незакінчену будівництвом нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2), який належить ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 2 594 472, 11 грн., на підставі якого видано виконавчий лист.

08.12.2016 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого (п.п.2.1, 2.2) ПАТ «Вектор Банк» зобов'язалось передати АТ «Райффайзен Банк Аваль» загальну суму фінансування, а АТ «Райффайзен банк Аваль» зобов'язувалось відступити ПАТ «Вектор Банк» права вимоги до Боржників (портфельне відступлення прав вимоги) за кредитними договорами згідно реєстру відступлених прав. Права вимоги були відступлені як за основними зобов'язаннями так і за забезпечувальними, а саме були укладені Договори відступлення прав за іпотечними договорами, договорами застави та поруки.

08.12.2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого (п.п.2.1, 2.2) ТОВ «ФК «Форінт» зобов'язалось передати ПАТ «Вектор Банк» загальну суму фінансування, а ПАТ «Вектор Банк» зобов'язалось відступити ТОВ «ФК «Форінт» права вимоги до боржників (портфельне відступлення прав вимоги) за кредитними договорами згідно реєстру відступлених прав. Права вимоги були відступлені як за основними зобов'язаннями так і за забезпечувальними, а саме були укладені Договори відступлення прав за іпотечними договорами, за договорами застави, за договорами застави, що нотаріально посвідчені, й Договори відступлення прав за договорами поруки. На виконання умов факторингу ТОВ «ФК «Форінт» здійснило розрахунок у повному обсязі та йому було відступлено заборгованість ОСОБА_2 за Генеральною кредитною угодою № 014/03-03/10/1143 ввід 27.12.2007 року, кредитними договорами № 014/03-03/10/1148 від 27.12.2007 року та № 014/11-11/006/08 від 26.06.2008 року. 02.02.2017 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» було укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами і ТОВ «ФК «Форінт» набуло всіх прав на іпотечне майно, яке належало ОСОБА_1 - майновому поручителю по зобов'язанням ОСОБА_2 (т. 1 а.с.212-221, 223-231, 232-239).

Згідно архівної справи, станом на 31.12.2012 року, право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано 23.01.2007 року в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на ім'я: ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва на аукціоні, посвідченого 26.05.1998 року Петрушенком В.О., приватним нотаріусом Інгулецького міського нотаріального округу Інгулецького району м.Кривого Рогу, реєстр № 989. В результаті укладення договору купівлі-продажу нерухомості, посвідченого 12.04.2007 року ОСОБА_11, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, реєстр № 3408 право власності перейшло до ОСОБА_2. Шляхом укладення договору дарування незакінченої будівництвом нежитлової будівлі, посвідченого 16.08.2007р. Івановою С.Я., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, реєстр № 2665 право власності перейшло до ОСОБА_1 (т. 2 а.с.89-93).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об,єкта нерухомого майна від 21.06.2016 року, майно - незакінчена будівництвом нежитлова будівля готовністю 87% належить на праві приватної власності ОСОБА_1, на яке накладено арешт (т. 1 а.с.36-38).

Згідно матеріалів матеріалів виконавчого провадження № 48140132 по виконанню виконавчого листа, виданого на підставі рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 08.09.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, відкрито постановою державного виконавця Інгулецького ВДВС 15.07.2015 року, що триває по цей час. Постановою державного виконавця Інгулецького ВДВС від 02.09.2015 року, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та оголошено про заборону його відчуження. Проведено опис майна. Здійснено звіт про оцінку майна окремо розташованої нежилої будівлі літ. «А-2», загальною площею 3488,9 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_2, визначено ринкову вартість об'єкта оцінки для цілей виконавчого провадження.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2011 року договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі № 3408, визнано недійсним. У позовних вимогах про визнання недійсним договору дарування від 16.08.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено у зв'язку з тим, що оспорюваний правочин вчинений після недійсного (т. 1 а.с.19-20).

Заочним рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2011 року витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області об'єкт незавершеного будівництва «Дитячий садок-ясла на 380 місць» за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.21-22).

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання договору іпотеки недійсним, оскільки первісний правочин визнано недійсним, а оспорюваний правочин потребує визнання його недійсним в судовому порядку для можливості виконання попередніх рішень судів у даному загальному спорі, та задля повернення майна до Фонду державного майна України. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що хоча зміст спірного договору іпотеки відповідає вимогам закону щодо змісту іпотечного договору, укладений у встановленій законом формі, передане в іпотеку майно відповідачкою ОСОБА_1 - незакінчена будівництвом нежитлова будівля, готовністю 87% за адресою АДРЕСА_2, відноситься до переліку майна, яке може бути передано в іпотеку, фактично на той час належало їй на праві власності на підставі договору дарування від 16.08.2007 року, якому передували декілька правочинів, та перший з яких визнаний недійсним, що тягне за собою недійсність і договору дарування ОСОБА_1 спірного майна, та відповідно договору іпотеки, оскільки вона не мала права на це майно.

Згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Оскільки, рішення суду першої інстанції в частині встановлення судом правових підстав для визнання недійним Договору іпотеки від 27 грудня 2007 року № 014/03/10/1143/1, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого по зазначеному договору є ТОВ «ФК «Форінт» за умовами Договору про відступлення прав вимоги від 02.02.2017 року, та ОСОБА_1, в апеляційному порядку учасниками процесу не оскаржено, колегія суддів не вбачає підстав для перевірки законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ТОВ "ФК "Форінт", ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа ПрАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Вектор Банк», про визнання договору іпотеки недійсним, витребування майна до державної власності та зняття заборони на відчуження предмету іпотеки, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем трирічної строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині названих вимог закону не дотримався.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Разом з тим, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Отже, допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом визнання недійним Договоруіпотеки від 27 грудня 2007 року № 014/03/10/1143/1, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на теперішній час ПрАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1, який не тягне за собою позбавлення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області прав титульного власника майна, однак чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні цим майном, що є неприпустимим та підлягає судовому захисту упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення.

Вищенаведене не було враховане судом першої інстанції, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині та не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування позовної давності, а тому позовні вимоги в частині визнання Договоруіпотеки від 27 грудня 2007 року № 014/03/10/1143/1 підлягають задоволення з підстав, наведених судом першої інстанції..

Позовні вимоги в частині витребування в ТОВ «ФК Форінт» об'єкту незавершеного будівництва «Дитячий садок-ясла на 380 місць», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,1 га (нова адреса: АДРЕСА_2) та зняття заборони на відчуження предмету іпотеки - об'єкту незавершеного будівництва «Дитячий садок-ясла на 380 місць», розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,1 га (нова адреса: АДРЕСА_2), задоволенню не підлягають, з огляду на наступні обставини.

Порядок ведення Реєстру заборон, внесення (одержання) інформації до (з) нього було встановлено Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказам МЮ України від 9 червня 1999 року № 31/5 у редакції наказу МЮ України від 18 серпня 2004 року № 85/5 (далі - Положення), яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 2.1. та підпункту 2.1.2. цього Положення підставою для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є, зокрема, накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - Реєстратором заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки).

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.(стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За таких умов, визнання судом договору іпотеки недійсним є правовою підставою для скасування записів про державну реєстрацію прав у Державному реєстрі, оскільки відпала підстава включення цього запису, тобто заявлені в цій частині позовні вимоги судовому захисту не підлягають.

Щодо витребування в ТОВ «ФК Форінт» об'єкту незавершеного будівництва «Дитячий садок-ясла на 380 місць», розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,1 га (нова адреса: АДРЕСА_2), то ці вимоги не підлягають задоволенню, як необґрунтовані.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов'язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні були встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Як встановлено судом, між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки № 014/03-03/10/1143/1 від 27.12.2007 року, згідно якого в іпотеку Банку було передано незакінчену будівництвом нежитлову будівлю готовністю 87% за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2 а.с.98-101), право вимоги за яким вподальшому було відступлено ТОВ «ФК «Форінт».

Оскільки, іпотека - це один із видів застави нерухомого майна, з метою забезпечення виконання зобов'язання боржника перед кредитором за допомогою нерухомого майна, яке залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, то ТОВ «ФК «Форінт», як іпотекодержатель, не набув за цим договором права на володіння або ж користування предметом іпотеки.

Отже, саме по собі факт визнання Договору іпотеки № 014/03-03/10/1143/1 від 27.12.2007 року не є підставою для витребування іпотечного майна від іпотекодержателя.

Питання ж щодо витребування цього майна від його володільця - ОСОБА_1 вже вирішено у судовому порядку, а саме заочним рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2011 року витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області об'єкт незавершеного будівництва «Дитячий садок-ясла на 380 місць» за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.21-22).

При цьому, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не було надано доказів щодо користування та розпорядження нерухомим майном саме ТОВ «ФК «Форінт», у зв'язку з чим воно не підлягає витребуванню у останнього.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів стягує з відповідачів ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 134,00 грн., тобто по 2 067,00 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області задовольнити частково.

Визнати недійсним договір іпотеки від 27 грудня 2007 року № 014/03/10/1143/1, укладений між Публічним акцінерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого по зазначеному договору є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», та ОСОБА_1.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на користь держави судовий збір у розмірі 4 134,00 грн., тобто по 2 067 (дві тисячі шістдесят сім) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: