ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №577/2995/18

Номер провадження 22-ц/816/983/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собина О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2018 року в складі судді Буток Т.А., ухваленого у м. Конотоп, повний текст якого складений 21 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Конотопський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01 грудня 2011 року по 02 липня 2015 року в розмірі 5421 грн. 38 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідач вказав, що суд першої інстанції належним чином не з'ясував розмір несплачених аліментів за кожним із періодичних платежів та не встановив строк виконання кожного щомісячного платежу. Крім того, заявник апеляційної скарги звернув увагу на ту обставину, що місцевий суд проігнорував його заяву від 19 вересня 2018 року про визнання доказів недоступимими, а саме: наданих позивачем копій розрахунків заборгованості. При цьому, ОСОБА_1 вважає, що суд повинен був дослідити оригінали разрахунків заборгованості. До того ж, відповідач зазначив, що підстав для стягнення заборгованості по аліментам на час звернення позивача до суду не було, так як виконавче провадження закрито, а борг по аліментам на день повноліття дитини був відсутній.

Позивач у встановлений судом строк подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, ОСОБА_2 вважає, що суд повно і всебічно з'ясував обставини справи, а надані нею до суду першої інстанції докази є допустимими, тобто одержані в законному порядку, та такими, що підтверджують розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, позивач вказала, що строк позовної давності не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з положень ст. 196 СУ України та погодився з розрахунком пені за прострочення сплати аліментів, наданим позивачем у позовній заяві, оскільки, як вказав суд, розрахунок здійснений у відповідності до вимог чинного законодавства, тому стягнув з відповідача на користь позивача загальний розмір пені за період з 01 грудня 2011 року по 02 липня 2015 року в сумі 5421,38 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про наявність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за прострочення сплати аліментів, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07 жовтня 1997 року Конотопським міським судом видано виконавчий лист з приводу виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 25 вересня 1997 року ( а.с. 3).

З розрахунку заборгованості старшого державного виконавця Конотопського міськрайонного ВДВС вбачається, що за вищевказаним виконавчим листом у період з 01 листопада 2010 року по 02 травня 2015 року ОСОБА_1 періодично сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дочки, проте, не у повному обсязі. Зокрема, у зазначений період відповідач сплатив 15610 грн., при цьому, станом на 18 вересня 2015 року заборгованість по аліментам складала 23140,68 грн. (а.с. 5).

Крім того, наявність заборгованості станом на 18 вересня 2015 року в розмірі 23140,68 грн. підтверджується розрахунком державного виконавця від 20 червня 2018 року за № 14.6-3226476/5, в якому також зазначено, що борг саме на день повноліття дочки сплачено у повному обсязі. Зокрема, останній платіж по сплаті заборгованості по аліментам у розмірі 6301 грн. внесено боржником у травні 2018 року (а.с. 6).

Постановою державного виконавця від 29 травня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа за № АЄ 193 від 07 жовтня 1997 року, виданого Конотопським міським судом, закінчено у зв'язку з закінченням передбаченого законом терміну для даного виду стягнення, так як борг по аліментам на день повноліття дитини відсутній (а.с. 17).

19 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання доказів недопустимими. Зокрема, заявник вказував на те, що розрахунки державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом Конотопського міського суду від 07 жовтня 1997 року не містять повної інформації по виконавчому листу, викликають сумнів щодо їх достовірності та можуть бути фальшивими (а.с. 37).

Крім того, відповідач 16 жовтня 2018 року подав до суду заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки, на його думку, позивач пропустила річний строк позовної давності (а.с. 39).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст. 196 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність вини відповідача у несплаті аліментів.

Разом з тим, в доводах апеляційної скарги відповідач не погоджується з розрахунком пені, який був наданий позивачем до позовної заяви та який суд взяв до уваги при ухваленні оскарженого рішення. При цьому, ОСОБА_1 посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Однак, свого розрахунку, який би спростував визначений розмір пені відповідач не надав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги у вказаній частині, необхідно взяти до уваги, що Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року прийшов до висновку, що у статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Ураховуючи викладене, розрахунок пені за несплату аліментів у період з грудня 2010 року по 02 травня 2015 року виглядає наступним чином:

- грудень 2010 року: 410,32 грн.х1%х609 днів (01.02.2011 - 31.08.2012)=2498,85 грн.;

- лютий 2011 року: 299,03 грн.х1%х550 днів (01.03.2011 - 31.08.2012)=1644,66 грн.;

- березень 2011 року: 299,03 грн.х1%х519 днів (01.04.2011-31.08.2012)=1551,97 грн.;

- квітень 2011 року: 299,03 грн.х1%х489 днів (01.05.2011-31.08.2012)=1462,26 грн.;

- травень 2011 року: 449,03 грн.х1%х458 днів(01.06.2011-31.08.2012)=2056,56 грн.

- травень 2011 року: 148,03 грн.х1%х428 днів(01.07.2011-31.08.2012)=637,89 грн.;

- липень 2011 року: 449,03 грн.х1%х397 днів (01.08.2011-31.08.2012)=1782,65 горн;

- серпень 2011 року: 449,03 грн.х1%х366 днів (01.09.2011-31.08.2012)=1643,45;

- жовтень 2011 року: 449,03 грн.х1%х305 днів (01.11.2011-31.08.2012)=1369,54 грн.;

- листопад 2011 року: 466,24 грн.х1%х275 днів (01.12.2011-31.08.2012)=1282,16 грн.;

- січень 2012 року 475,46 грн.х1%х212 дня (01.02 - 31.08.2012)=1007,98 грн.;

- лютий 2012 року: 475,46 грн.х1%х184 дня (01.03-31.08.2012)=874,85 грн.;

- березень 2012 року: 185,50 грн.х1%х153 дня (01.04-31.08.2012)=283,82 грн.;

- квітень 2012 року: 485,50 грн.х1%х123 дня (01.05-31.08.2012)=597,17 грн.;

- травень 2012 року: 485,50 грн.х1%х92 дня (01.06-31.08.2012)=446,66 грн.;

- червень 2012 року: 485,50 грн.х1%х62 дня (01.07-31.08.2012)=301,01грн.;

- липень 2012 року: 485,50 грн.х1%х31 день (01-31.08.2012)=150,50 грн.;

- серпень 2012 року: 485,50 грн.х1%х974 дня (01.09.2012-02.05.2015)=4728,77 грн.;

- жовтень 2012 року:330,56 грн.х1%х914 дня (01.11.2012-02.05.2015)=3021,32 грн.;

- листопад 2012 року: 330,56 грн.х1%х883 дня (01.12.2012-02.05.2015)=2918,84 грн.;

- грудень 2012 року: 330,56 грн.х1%х852 дня (01.01.2013-02.05.2015)=2816,37 грн.;

- січень 2013 року: 330,56 грн.х1%х821 дня (01.02.2013-02.05.2015)=2713.90 грн.;

- лютий 2013 року: 330,56 грн.х1%х793 дня (01.03.2013-02.05.2015)=2621,34 грн.;

- березень 2013 року: 545,93 грн.х1%763 дня (01.04.2013-02.05.2015)=4165,45 грн.;

- квітень 2013 року: 545,93 грн.х1%х732 дня (01.05.2013-02.05.2015)=3996,21 грн.;

- червень 2013 року: 545,93 грн.х1%х671 день (01.07.2013-02.05.2015)=3663,19 грн.;

- липень 2013 року: 555,76 грн.х1%х651 день (01.08.2013-02.05.2015)=3618 грн.;

- серпень 2013 року: 155,76 грн.х1%х609 днів (01.09.2013-02.05.2015)=948,60 грн.;

- вересень 2013 року:555,76 грн.х1%х579 днів (01.10.2013-02.05.2015)=3217,85 грн.;

- жовтень 2013 року:155,76 грн.х1%х548 днів (01.11.2013-02.05.2015)=853,56 грн.;

- листопад 2013 року:555.76 грн.х1%х529 днів(01.12.2013-02.05.2015)=2939,92 грн.;

- грудень 2013: 179,18 грн.х1%х487 днів (01.01.201402.05.2015)=872,61 грн.;

- січень 2014 року: 579,18 грн.х1%х456 днів (01.02.2014-02.05.2015)=2641,06 грн.;

- лютий 2014 року: 579,18х1%х428 днів (01.03.2014-02.05.2015)=2478,90 грн.;

- квітень 2014 року: 581,77 грн.х1%х367 днів (01.05.2014-02.05.2015)=2135,10 грн.;

- травень 2014 року: 581,77 грн.х1%х336 днів (01.06.2014-02.05.2015)=1954,75 грн.;

- липень 2014 року: 581,77 грн.х1%х275 днів (01.08.2014-02.05.2015)=1502.05.2015)= =1599,87 грн.;

- серпень 2014 року: 588,74 грн.х1%х244 дня (01.09.2014-02.05.2015)=1436,53 грн.;

- вересень 2014 року: 598,98 грн.х1%х225 дня (01.10.2014-02.05.2015)=1347,71 грн.;

- листопад 2014 року: 598,98 грн.х1%х153 дня (01.12.2014-02.05.2015)=916,43 грн.;

- грудень 2014 року: 620,08 грн.х1%х122 дня (01.01.2015-02.05.2015)=762,70 грн.;

- січень 2015 року: 220,08 грн.х1%х91 день (01.02.2015-02.05.2015)=200 грн.;

- лютий 2015 року: 620,08 грн.х1%х63 дня (01.03.2015-02.05.2015)=390,65 грн.;

- квітень 2015 року: 624 грн.х1%х2 дня (01-02.05.2015)=12,48 грн.

При визначенні розміру пені за період 01.12.2010 року - 31.07.2012 року колегія суддів враховує ту обставину, що боржник частково сплачував заборгованість по аліментам у період з листопада 2010 року по вересень 2012 року, а останній платіж у цей період був здійснений у вересні 2012 року в розмірі 5900 грн. на погашення заборгованості, яка виникла по липень 2012 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що остання просила стягнути з ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів у період з грудня 2010 року по 02 травня 2015 року в сумі 5421,38 грн. Беручи до увагу наведений вище розрахунок заборгованості, за яким загальна сума пені у заявлений період становить 78664,10 грн., колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача щодо нез'ясування розміру кожного щомісячного платежу та строку, до якого кожний платіж мав бути виконаний, не спростовують висновків суду про задоволення позову у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, не заслуговують на увагу колегії суддів посилання в апеляційній скарзі на недопустимість доказів по справі, а саме: розрахунків заборгованості по аліментам.

Зокрема, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України йдеться про те, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не спростував наданих позивачем розрахунків заборгованості. При цьому, із наявних у справі доказів вбачається, що розмір заборгованості із сплати аліментів був обчислений державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», боржнику було роз'яснено право оскаржити його до суду у порядку, встановленому законом. Крім того, обидва розрахунки (а.с. 5, 6) містять відомості про суму заборгованості по аліментам, період за який вона виникла та підтвердження про сплату коштів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до даних правовідносин позовна давність не застосовується, так як встановлені у справі правовідносини не відносяться до зобов'язальних, а нормами ст. 196 СК України не встановлено жодних обмежень періоду нарахування пені за прострочення сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість по аліментам була відсутня, а виконавче провадження закрите не можуть бути підставою для скасування рішення суду. При цьому, колегія суддів враховує ті обставини, що за рішенням суду аліменти на утримання дочки сторін повинні стягуватись до досягнення дитиною повноліття, тобто до 02 травня 2015 року, а останній платіж на погашення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 6301 грн. був здійснений відповідачем лише у травні 2018 року, у зв'язку з чим постановою державного виконавця від 29 травня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа за № АЄ 193 від 07 жовтня 1997 року було закінчено. Таким чином, твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що борг по аліментам на день повноліття дитини був відсутній не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду про задоволення позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

О.І. Собина