РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/23280/18

Провадження № 22-ц/4815/622/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Боймиструка С. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина

ОСОБА_2 ;

позивач - ОСОБА_3 ;

відповідач - Державна установа «Городищенська виправна колонія (№ 96)»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління

Державної казначейської служби України в Рівненській області

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2019 року у складі судді Ковальова І.М., ухвалене в м. Рівне о 15 год. 10 хв., відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої смертю годувальника. Просили суд стягнути з Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої смертю потерпілого - годувальника ОСОБА_4 одноразово за період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2018 року на користь ОСОБА_1 на неповнолітнього сина ОСОБА_2 26314,69 грн., на користь ОСОБА_3 26314,69 грн., а з 01 січня 2019 року стягувати щомісячно по 2268,48 грн. на кожного з дітей до досягнення 18-річного віку, а у випадку навчання - до 23-річного віку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2019 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої смертю потерпілого - годувальника ОСОБА_4 одноразово за період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня

2018 року на користь ОСОБА_1 на неповнолітнього сина ОСОБА_2 кошти в сумі 26 314,69 грн. та на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 26314,69 грн., а з 01 січня 2019 року стягувати щомісячно по 2268,48 грн. на кожного з дітей до досягнення 18-ти річного віку, а у випадку навчання - до 23-ти річного віку.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване ст. 1208 ЦК України, яка передбачає, що у разі підвищення вартості життя, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, за заявою потерпілого розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду, та обґрунтовано тим, що з часу ухвалення судового рішення про стягнення на користь позивачки відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника - батька двох її дітей - неодноразово зростав розмір мінімальної заробітної плати.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, Державна установа «Городищенська виправна колонія (№ 96)» оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що при вирішенні даного спору суду належало встановити, у зв`язку з чим позивачі просили змінити розмір відшкодування шкоди, завданої смертю, а саме: чи у зв`язку із збільшенням вартості життя, чи у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати. Стверджує, що місцевим судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано, що вперше позивачу розмір відшкодування був визначений, виходячи із середнього заробітку за займаною посадою на час завдання шкоди, а не виходячи із мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим підстави для збільшення розміру відшкодування шкоди, виходячи зі зміни розміру мінімальної заробітної плати відсутні. З наведених міркувань скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просять залишити його без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 з 11 квітня 1997 року до 02 жовтня 2012 року.

Від шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) серії НОМЕР_1 від 22.01.2013р., та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) серії НОМЕР_2 від 22.01.2013р. (а.с. 7, 8).

В свідоцтвах про народження обох дітей ОСОБА_4 записаний батьком.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 працював з 31 жовтня 2011 року на посаді молодшого інспектора відділу охорони Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області.

04 серпня 2013 року під час проходження служби при виконанні службових обов`язків в результаті поранення, завданого йому старшим сержантом ОСОБА_7 , помер.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року по цивільній справі №569/9655/16-ц за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (№96), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої смертю годувальника позов задоволено та стягнуто з Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої смертю годувальника 55211 грн. 52 коп.; стягнуто з Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області на користь ОСОБА_3 відшкодування в зв`язку з втратою годувальника в розмірі 788,75 грн. щомісячно, починаючи з 02 серпня 2016 року і до закінчення ним навчання, але не пізніше досягнення 23-річного віку; стягнуто з Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 відшкодування в зв`язку з втратою годувальника на її сина ОСОБА_2 в розмірі 788,75 грн. щомісячно, починаючи з 02 серпня 2016 року і до досягнення ним повноліття.

Після перегляду рішення в апеляційному порядку ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 12 січня 2017 року вказане рішення залишене без зміни та набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст.1208 ЦК України, за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.

За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду (ч. 2 цієї статті).

З часу ухвалення судового рішення про стягнення шкоди, завданої смертю годувальника - 10 листопада 2016 року - розмір мінімальної заробітної плати неодноразово збільшувався, а саме: з 01 січня 2017 року, з 01 січня 2018 року та з 01 січня 2019 року. Відповідні розрахунки, наведені позивачами, проаналізовані місцевим судом та не спростовані апелянтом.

Покликання апеляційної скарги на відсутність підстав для збільшення розміру відшкодування, виходячи із мінімального розміру заробітної плати, оскільки початковий розмір відшкодування був визначений з розрахунку середньої заробітної плати годувальника, апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать нормам закону.

Так, ч. 2 ст. 1208 ЦК України чітко визначено, що у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду за заявою потерпілого.

Дана норма не містить застережень та не ставить у залежність підставу збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, від того, з якої саме суми - розміру мінімальної чи середньої заробітної плати - було здійснено розрахунок відшкодування такої шкоди.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Боймиструк С. В.

Копія вірна: суддя Рівненського

апеляційного суду Ковальчук Н. М.