Номер провадження: 22-ц/813/235/19
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: відповідача ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5,

адвоката відповідача КП «ЖКС «Порто - Франківський» - Рибак Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2018 року за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до КП «ЖКС «Порто-Франківський» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником двох кімнат в комунальній квартирі АДРЕСА_1.

28 лютого 2011 року між сторонами було укладено Договір №319-7. На виконання вказаного договору на ім'я ОСОБА_4 було відкрито два особистих рахунка на дві кімнати відповідно.

У зв'язку з тим, що в КП «ЖКС «Порто-Франківський» не вистачало коштів для ремонту крівлі житлового будинку АДРЕСА_1, 16 червня 2016 року ОСОБА_4 перерахував відповідачу 27 400 гривень та 5 780 гривень, в наслідок чого на його особистих рахунках було зафіксовано переплату. В подальшому кожен місяць відповідач зменшував суму переплати на особистих рахунках позивача на суму СПДТ за звітний місяць.

12 квітня 2016 року жильці житлового будинку, в якому знаходиться кімнати позивача, прийняли рішення про створення ОСББ «Сальве» та затвердили його статут.

30 червня 2017 року було підписано акт приймання-передачі житлового комплексу.

Починаючи з липня 2017 року ОСББ «Сальве» почало нараховувати позивачу ОСОБА_4 плату за утримання будинку та прибудинкової території.

Після того, як співвласники будинку зареєстрували ОСББ та отримали житловий будинок на свій баланс, зникли правові підстави для співпраці з відповідачем. Станом на 31 травня 2017 року загальна сума переплати на його особистих рахунках становила 31 710,48 (26 427,46 +5 283,02) гривень.

У зв'язку з припиненням договору 05 вересня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про повернення здійсненої ним переплати за комунальні послуги, сплачені наперед.

03 жовтня 2017 року ОСОБА_4 отримав відповідь на заяву, в якій було зазначено, що для повернення йому грошових коштів немає підстав, оскільки вся сума була потрачена на матеріали для ремонту крівлі.

На підставі зазначеного ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом та просив його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів позовної заяви та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України, що набрав чинність з 15 грудня 2017 року, зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 22.11.1999р., посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Шепелюк Р.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №7-3688 та договору купівлі-продажу від 25.11.2010р., посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Сажнєвою Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за №2-1896, позивачу ОСОБА_4 на праві власності належить відповідно 160/1000 частин квартири АДРЕСА_1 та 313/1000 частин квартири АДРЕСА_1 (а. с. 8, 9).

28 лютого 2011 року між КП «ЖКС «Порто-Франківський» та позивачем ОСОБА_4 було укладено договір №319-7 про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Згідно предмету договору виконавець здійснює надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, здійснення сезонного поливу прибудинкової території, освітлення місць загального користування тощо) у будинку АДРЕСА_1 загальною площею 37,78 та 19,3 кв.м., а споживач своєчасно здійснює оплату цих послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором (а. с. 10 - 13).

Дефектним актом від 20.06.2016р. встановлено, що на ремонт крівлі за адресою АДРЕСА_1 співробітниками КП «ЖКС «Порто-Франківський» було визначено орієнтовну вартість матеріалів на ремонт 135 кв.м. крівлі в розмірі 33 250 гривень (а. с. 63).

На виконання домовленості між КП «ЖКС «Порто-Франківський» та позивачем, співробітниками КП «ЖКС «Порто-Франківський» в ТОВ «Квазар-1» за рахунком на оплату №156 від 16.06.2016р. та видаткової накладної №227 від 24.06.2016р. було закуплено матеріалів на суму 27 350,82 гривень (а. с. 64-65) та в ПАТ «Нова Лінія» за рахунком на оплату №Счт/NО1-0004438 від 14.06.2016р. та видаткової накладної №Рнк/NО1-0004404 від 04.07.2016р. було закуплено матеріалів на суму 5 861,13 гривень (а. с. 66, 67), а також за видаткової накладної №Рнк/ NО1-0004405 від 04.07.2016р. позивачем було замовлено в ПАТ «Нова Лінія» доставку матеріалів на суму 175,00 із ПДВ (а. с. 68).

Відповідно до платіжних доручень №1037 від 22.06.2016р. на суму 20 000 грн., №1874 від 01.07.2016р. на суму 5 861,13 грн., №1850 від 24.06.2016р. на суму 7 350,82 грн. КП «ЖКС «Порто-Франківський» були сплачені зазначені послуги на загальну суму 33 211,95 грн. із ПДВ (а. с. 70-72).

Згідно наданих позивачем квитанцій та виписок по особовому рахунку № та №, належних ОСОБА_4, 16.06.2016р. останнім було внесено на розрахунковий рахунок КП «ЖКС «Порто-Франківський» суму у розмірі 27 400,00 грн. та суму у розмірі 5 780,00 грн., а всього 33 180,00 грн., за рахунок сплати послуг за СДПТ (а. с. 15).

Із зазначених виписок вбачається, що з липня 2016 року по вказаним особовим рахункам, наявна переплата, яка списувалась кожного місяцю в рахунок сплати СДПТ (а. с. 52-62)

Отже, фактично, за домовленістю сторін, переплачені кошти позивача були використанні КП ЖКС «Порто-Франківський» для поточного ремонту крівлі над квартирами позивача.

12 квітня 2016 року установчими зборами членів ОСББ «Сальве», протокол №1, було затверджено Статут об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сальве», що був створений власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (а. с. 23-28).

Згідно п. 1 розділу 4 Статуту ОСББ «Сальве» джерелами фінансування ОСББ є кошти об'єднання, які складаються в т. ч. з залишків коштів на утримання і ремонт багатоквартирного будинку на рахунках особи, що здійснювала управління таким будинком до створення об'єднання (а. с. 23 - 28)

30 червня 2017 року було підписано акт приймання-передачі житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1, з балансу КП «ЖКС «Порто-Франківський» на баланс ОСББ «Сальве» (а. с. 18 - 22)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на безпідставність отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 31 710,48 гривень є безпідставними, оскільки 28.02.2011р. між сторонами було укладено договір №319-7 про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та з наданої виписки по особовим рахункам позивача вбачається, що між сторонами здійснювалися розрахунки по експлуатаційним витратам.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як роз'яснено у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПК просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд відповідно до правил частини четвертої статті 10 ЦПК сприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребує інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо).

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов'язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилалася як на підставу своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову, а саме безпідставність вимог позивача, але ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідачем не спростовані вказані у позові підстави.

Так, обґрунтовуючи підстави позову, позивач ОСОБА_4 стверджував, що у зв'язку з тим, що у балансоутримувача житлового будинку АДРЕСА_1, КП «ЖКС «Порто-Франківський» не доставало грошових коштів на ремонт покрівлі будинку, вони домовились усно про те, що він сплатить вартість матеріалів на рахунок підприємства в рахунок попередній плати за СДПТ, а підприємство буде зменшувати суму переплати на його особистих рахунках на суму СДПТ за звітній місяць, що підтверджується копіями рахунків-повідомлень наявних в матеріалах справи.

16 червня 2016 року він сплатив на рахунок відповідача вартість матеріалів в рахунок попередній платі за СДПТ 27 400 грн. та 5 780 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а. с. 15), внаслідок чого його на особистих рахунках було зафіксовано переплату.

В подальшому кожен місяць відповідач зменшував суму переплати на його особистих рахунках на суму СДТП за звітній місяць, що підтверджується копіями рахунків-повідомлень (а. с. 17).

Після створення ОСББ «Сальве» та складання акту приймання - передачі житлового комплексу 30 червня 2017 року сума його переплати за СДПТ не була зарахована на баланс ОСББ й між сторонами у справі були припинені відносини щодо зменшення суми переплати на його особистих рахунках на суму СДПТ за звітній місяць за попередньою домовленістю.

З липня 2017 року ОСББ «Сальве» почало нараховувати ОСОБА_4 плату за утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується копіями рахунків-повідомлень (а. с. 29).

Станом на 31 травня 2017 року загальна сума передплати на особистих рахунках позивача становила 31 710,48 грн. (26 427,46 грн.+ 5 283,02 грн.) (а. с. 16).

КП «ЖКС «Порто-Франківський» відмовилось повернути ОСОБА_4 зазначену суму передплати за СДТП, посилаючись на те, що на всю суму було придбано будівельні матеріали для ремонту покрівлі будинку АДРЕСА_1 що підтверджується відповіддю підприємства від 03 жовтня 2017 року (а. с. 31).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Балансоутримувач має право: 1) здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; 2) визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; 3) укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; 4) приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; 5) здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; 6) звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання) набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Указаний правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13, у постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-122цс14 та у постанові від 03 червня 2015 року у справі №6-100цс15.

Аналізуючи зазначенні положення закону, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, правові висновки Верховного Суду України, враховуючи вказані обстави та оцінюючи належність, допустимість, достовірність приведених доказів кожного окремо і у їх сукупності, колегія суддів приймає їх до уваги й вважає, що у даному випадку правова підстава отримання грошових коштів в установленому порядку припинена, тому до спірних правовідносин може бути застосована ст. 1212 ЦК України.

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем ОСОБА_4 в судовому засіданні з достовірністю та об'єктивністю доведено те, що відповідач порушив права позивача та безпідставно зберіг належні позивачу грошові кошти в розмірі 31 710,48 грн. й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України його порушено підлягає судовому захисту шляхом стягнення з КП «ЖКС «Порто-Франківський» на користь позивача безпідставно збережені грошові кошти в розмірі 31 710,48 гривень.

Отже, вимоги ОСОБА_4 є законними, обґрунтованими й підлягає задоволенню в повному обсязі.

Порушення судом норм процесуального права, а саме, ст. ст. 12, 81, 263 - 265 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

На підставі ч. ч. 1 та 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_4 поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви в сумі 640,00 грн. (а. с. 5) та апеляційної скарги в сумі 960,00 грн. (а. с. 94), тому у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 300,00 грн. (640,00 грн. + 960,00 грн.).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2018 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», , місцезнаходження: 65020, м. Одеса, вул. Льва Толстого, 5, розрахунковий рахунок 0900 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, на користь ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, безпідставно збережені грошові кошти в розмірі 31 710,48 грн. (тридцять одна тисяча сімсот десять гривень 48 копійок).

Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», , місцезнаходження: 65020, м. Одеса, вул. Льва Толстого, 5, розрахунковий рахунок 0900 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, на користь ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 300 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 21.02.2019 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко