РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/4077/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/635/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання Тхоревський С. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Іваницької Наталії Олександрівни на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2019 року у складі судді Тимощука О.Я., постановлену в м. Рівне, дата складання повного тексту ухвали невідома,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2019 року у справі призначено повторну судову земельно-технічну експертизу.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована передбаченим законом правом суду призначити у справі повторну експертизу для з`ясування обставин справи та вмотивована тим, що при проведенні експертизи судовими експертами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при визначенні фактичної площі земельної ділянки, яка перебуває у володінні позивача ОСОБА_4 врахована земельна ділянка, яка належить на праві власності ОСОБА_7 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим висновок експерта є неповним, без вирахування площі земельної ділянки ОСОБА_7 і не містить повної відповіді на поставлене питання щодо відповідності межі земельної ділянки ОСОБА_4 у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 межам, визначеним у Технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленій Рівненською регіональною філією Центру ДЗК, що є підставою для проведення додаткової експертизи. Судом також взято до уваги клопотання представника позивача про необхідність поставлення на експертизу питання, яке має значення для справи стосовно визначення фактичної площі земельної ділянки, яка перебуває у володінні відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і відповідності її фактичного розміру правовстановлюючим документам, щодо якого сторонами не було надано відповідних висновків експертів.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що у даному спорі вже мало місце клопотання про проведення судової земельно-технічної експертизи, яке було задоволено ухвалою Рівненського міського суду від 09.02.2018 року. Додає, що попри те, що вказана ухвала була скасована судом апеляційної інстанції із направленням справи на новий судовий розгляд, 17 січня 2019 року представником позивача було заявлено клопотання про проведення повторної судової земельно-технічної експертизи з тих самих підстав і з тими ж самими питаннями, що і в попередньому клопотанні від 08.02.2019р.. Стверджує, що призначення повторної судової земельно-технічної експертизи є недоцільним. Звертає увагу, що включення земельної ділянки, яка належить ОСОБА_7 , до площі земельної ділянки позивачки при проведенні комплексної експертизи було зроблене лише тому, що хоча суд і зобов`язав надати доступ до даного об`єкта дослідження, проте ОСОБА_4 свідомо і умисно не надала доступ до об`єкта, не прибувши на місце та замкнувши ворота домоволодіння. Вказує на недоцільність призначення повторної експертизи також і з тих міркувань, що надана представником позивачки Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, розроблена Рівненською регіональною філією Центру ДЗК у 2015 році, є сумнівною, адже на місцевості межі земельної ділянки ОСОБА_9 не відокремлені жодними межовими знаками, і, крім цього, вона не містить координат поворотних точок меж земельних ділянок (про що вказано у експертному висновку), що в сукупності не дозволяє дати відповіді на питання експертизи та заважає встановленню об`єктивної істини у справі. Додає, що у зв`язку з цим нею заявлялося клопотання про витребування належним чином завіреної копії екземпляру Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, яке було проігноровано судом. Вважає, що по справі слід провести повторну, але не земельно-технічну експертизу, а комплексну судову земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити тій же експертній установі, проте іншим експертам, або Київському НДІСЕ. Зазначає, що для вирішення основних питань по суті спору необхідні спеціальні знання як в галузі будівельних, так і в галузі земельних питань, а тому проведення саме комплексної експертизи є необхідним. Звертає увагу на те, що скасовуючи ухвалу місцевого суду від 09.02.2018р., Апеляційний суд Рівненської області вказав на відсутність у її резолютивній відомостей про те, яку саме повторну чи додаткову експертизу суд доручив провести. Вказує на процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції: а саме: оскільки позовна заява була подана до суду за підписом представника позивача за довіреністю ОСОБА_7 , у якій позивачка уповноважила останнього на представлення її інтересів з питань належного їй нерухомого майна по АДРЕСА_2 , тоді як згідно Витягу про реєстрацію права власності, позивачка є власницею 21/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , то суд мав би таку позовну заяву повернути. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про призначення повторної та додаткової судової земельно-технічної експертизи та направити справу для продовження розгляду.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивача ОСОБА_10 вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2017 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу.

На виконання ухвали суду 10 жовтня 2017 року до суду надійшов висновок експертів за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної і будівельно-технічної експертизи від 04 жовтня 2017 року №05/08-2017.

08 лютого 2018 року представником позивача ОСОБА_10 було подано клопотання про проведення повторної судової земельно-технічної експертизи, оскільки по питаннях визначення фактичної площі земельної ділянки, яка перебуває у володінні позивача ОСОБА_4 , відповідності меж її земельної ділянки межам, визначеним у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , та межам, визначеним у Технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленій Рівненською регіональною філією Центру ДЗК при проведенні експертизи судовими експертами взяті неправильні вихідні дані, а саме врахована чужа земельна ділянка. Окрім того, представник зазначав, що оскільки окремі об`єкти права власності - земельна ділянка належна ОСОБА_4 та земельна ділянка належна ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виникли внаслідок поділу на частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , то на вирішення експертів додатково слід поставити питання визначення фактичної площі земельної ділянки, яка перебуває у володінні відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і відповідності її фактичного розміру правовстановлюючим документам.

Ухвалою Рівненського міського суду від 09.02.2018 року вказане клопотання було задоволено та призначено у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою судову земельно-технічну експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54).

Дана ухвала була оскаржена в апеляційному порядку ОСОБА_2 ..

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 04 квітня 2018 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2018 року скасовано та передано справу для продовження розгляду до того ж суду. При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що Рівненській міський суд мав чітко зазначити у своїй ухвалі про те, по яких питаннях має бути призначена додаткова експертиза, а по яких повторна і з яких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Таким чином, законом чітко передбачено право суду призначити по справі як повторну, так і додаткову експертизу у разі необхідності.

Судом встановлено, що при проведенні експертизи судовими експертами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при визначенні фактичної площі земельної ділянки, яка перебуває у володінні позивача ОСОБА_4 , відповідності меж її земельної ділянки межам, визначеним у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , та межам, визначеним у Технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленій Рівненською регіональною філією Центру ДЗК врахована земельна ділянка, яка належить на праві власності ОСОБА_7 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 .

Наведені обставини безспірно вказують на те, що висновок експерта є неповним, оскільки не містить інформації про вирахування площі земельної ділянки ОСОБА_7 , а також на питання про відповідність межі земельної ділянки ОСОБА_4 у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 межам, визначеним у Технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленій Рівненською регіональною філією Центру ДЗК.

Така неповнота експертного висновку є передбаченою законом підставою для проведення додаткової експертизи.

Більш того, у клопотанні представник позивача просив поставити на експертизу питання, яке має значення для справи стосовно визначення фактичної площі земельної ділянки, що перебуває у володінні відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і відповідності її фактичного розміру правовстановлюючим документам. Таке питання не піднімалося при призначенні експертизи і щодо нього сторонами не було надано відповідних висновків експертів, а також для його вирішення необхідні спеціальні знання, у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, що, в свою чергу, є підставою призначення судової земельно-технічної експертизи.

Зважаючи на наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до переконання про необхідність та доцільність призначення у справі повторної судової земельно-технічної експертизи.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим судове рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Іваницької Наталії Олександрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Хилевич С. В. підпис Шимків С. С.

Копія вірна:

суддя Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.