22-ц/804/267/19
266/2894/16-ц

Головуючий у 1-й інстанції Сараєв І.А.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
03 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Мироненко І.П.
суддів: Баркова В.М., Пономарьової О.М.
за участі секретаря Сидельнікової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Маріупольська міська рада про поділ житлового будинку, припинення права спільної часткової власності, -
в с т а н о в и в:
У липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Маріупольської міської ради про поділ житлового будинку, припинення права спільної часткової власності. Просила поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , припинити право спільної часткової власності на вказане домоволодіння та стягнути з відповідачів в рівних частках в рахунок компенсації за відступ на 1,2 кв.м. житлової площі ? частку сараю.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у 1955 році на підставі рішення Жовтневого виконкому м.Жданова її батьку ОСОБА_5 була надана земельна ділянка для індивідуального будівництва
житлового будинку, який у 1960 році був прийнятий в експлуатацію, а у 1961 році зареєстрований в БТІ м. Маріуполя на ім`я останього. Після смерті батька у 1973 році будинок АДРЕСА_1 перейшов у власність її та брата ОСОБА_6 в рівних частках кожному. До складу спадщини входило: будинок літ. А-1, погреб літ.а/п, сіні літ.а-1 з верандою літ.а1-1, вбиральня літ.Б-1, сарай літ.Г, басейн літ.Д, огорожа № 1-3, замощення № 1. Прибудова з тамбуром до складу спадщини не входили та правовстановлюючі документи на ці споруди не оформлювались.
Після смерті батька у в будинку залишився мешкати брат з родиною, а після вступу в шлюб з відповідачкою - поселилась остання. У 2009 році її брат помер, після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частки будинку. Спадкоємцями виступили його дружина ОСОБА_1 та двоє дітей: син ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_3 , в рівних частках - по 1/3 кожний на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 . Їй на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 29 травня 2013 року належить право власності на будівельні та конструктивні матеріали, з яких побудовано прибудову літ.А-1 з тамбуром літ.а3-1. Проте на теперішній час сторони не можуть добровільно дійти згоди щодо поділу належного їм житлового будинку, в зв`язку з чим, виникла необхідність звернення до суду.
Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2018 року позовні вимоги задоволені частково.
Поділено в натурі житловий будинок, загальною площею 39 кв.м. та господарські споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , згідно варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 255/7 від 24 квітня 2018 року.
ОСОБА_2 виділено у власність в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 приміщення 1-4, площею 8,3 кв.м, приміщення 1-5, площею 10,0 кв.м., загальною площею 18,3 кв.м., приміщення № 1-5, площею 10,0 кв.м., убиральня літ. Б-1, басейн для збору води літ. Д-1, ? частина тротуару літ.І, ? частина огорожі.
ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виділено у власність в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 приміщення 1-2, площею 5,7 кв.м, приміщення 1-3, площею 4,9 кв.м., приміщення 1-7, площею 10,1 кв.м., загальною площею 20,7 кв.м.; приміщення № 1-3, площею 4,9 кв.м., що відповідає прибудові літ.а-1, та приміщення № 1-2, площею 5,7 кв.м., що відповідає веранді літ. а1-1; погріб під частиною будівлі літ а/п, сарай літ.Г, ? частина тротуару літ.І, ? частина огорожі.
Припинено право спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 31 356 грн. 50 коп., а саме по 10 452 грн. 17 коп. з кожного, та витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 580 грн. 00 коп., витрати пов`язані з оплатою проведеної експертизи у справі у розмірі 13 410 грн. 29 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 712 грн. 24 коп., а загалом на суму 27 702 грн. 53 коп., а саме по 9234 грн. 18 коп., з кожного. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2018 року виправлено описку в рішенні Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2018 року, зазначивши, що правильно читати у вступній та резолютивній частинах тексту рішення суду у якості відповідача, також «Маріупольська міська рада».
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно як при постановленні заочного рішення, так і при постановленні ухвали про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, прийшов до помилкового висновку, що відповідачі були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, оскільки поштове відправлення на адресу суду було повернуто поштою без вручення «за скінченням строку зберігання».
Рішення щодо можливості розгляду справи заочно, не відповідало вимогам ЦПК України, оскільки 08 листопада 2016 року, ще до початку розгляду справи по суті, її представником було заявлене клопотання про те, що питання щодо розділу будинку були предметом судових будівельних технічних експертиз від 17 червня 2011 року та від 01 листопада 2011 року, які проводились за клопотання ОСОБА_2 у іншій справі про поділ цього ж будинку. Відповідно до висновків судового експерта розділ будинку на дві частини визнано не можливим, проте судом при постановлені заочного рішення не враховано вказане клопотання, матеріали справи цивільної справи № 2-569/11 та висновки судових будівельно-технічних експертиз не дослідженні.

Позивач у справі був допитаний частково, відповідачі допитані не були, оскільки на стадії допиту представника позивача, який підтримував позовні вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка є державною власністю, була встановлена необхідність залучення до участі у справі Маріупольську міську раду. Після залучення до справи даного учасника, продовження допиту представника позивача, відповідачів та третьої особи не відбулось, що свідчить про порушення процесуальних прав, передбачених ст. ст.43,49 ЦПК України.

10 травня 2017 року у справі ухвалою суду була призначена судова будівельно-технічна експертиза. З матеріалів справи вбачається, що суд не направив на адресу експерта матеріали цивільної справи, у той час, як до справи зі стадії попереднього засідання були залучені письмові докази.

Суд не надав оцінки тому, що раніше проведені судові експертизи виключали можливість розділу будинку в натурі та були вмотивовані діючими нормами матеріального та процесуального права. Висновок щодо такого ставлення до наданих доказів у заочному рішенні відсутній.

Запропонований експертом варіант розділу, з яким погодився суд, свідчить про порушення прав та інтересів відповідачів. При такому варіанті розділу, експертом зазначені питання щодо зміни діючих систем газопостачання, водопостачання та енергопостачання, але згоди відповідних служб не одержано; крім того, внаслідок такого розділу змінюється призначення внутрішніх приміщень; витрати на виконання будівельних робіт по розділу є значними, які нести вони не згодні. Тому рішення суду щодо розділу будинку за другим варіантом, запропонованим експертом, є не законним.

Судом не враховано, що здійснення поділу в натурі належного сторонам житлового будинку на дві частини з урахуванням належних сторонам часток є неможливим, у зв`язку з відсутністю в наявності необхідних площ та необхідного складу приміщень, які б відповідали нормативним вимогам будівельних норм і правил для виділення кожній стороні відокремленої частини будинку з самостійним виходом. Необґрунтовано вирішив питання про розділ жилого будинку загальною площею 39 кв.м., оскільки вказана площа не відповідає правовстановлюючим документам, та даним БТІ.

Безпідставним стягнення коштів на користь позивача відбулося також внаслідок того, що суд вийшов за межі позовних вимог. В позовній заяві не заявлялось вимог про стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача, в цій частині позов позивачем не уточнювався, позовні вимоги не змінювались. Належних доказів на загальну суму витрат на правничу допомогу суду надано не було.

Стягнення витрат, пов`язаних з оплатою проведеної експертизи у справі в розмірі 13 410 грн. 29 коп., також є безпідставним, не відповідає вимогам ст.139 ЦПК України, докази надані частково. До того ж, йдеться про відшкодування витрат, проведення робіт яких судом не призначалось.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Позивач ОСОБА_2 , відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представник Маріупольської міської ради, будучи повідомленими про час та день розгляду справи, в судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду суду не надали.

З урахуванням положень ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка вказаних осіб не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення представників позивача ОСОБА_2 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, як розподілити між сторонами судові витрати тощо.

Перевіряючи справу відповідно до положень ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що спірне домоволодіння належало на праві власності ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після нього домоволодіння АДРЕСА_1 успадкували дочка ОСОБА_2 і син ОСОБА_6 , кожний по ? частки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23 червня 1976 року (т.1 а.с. .).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 у 1973 році згідно з технічним паспортом спадкодавцю належали: житловий будинок літ.А-1, сараї літ.А.Г, басейн літ.Д, вбиральня літ.Б, паркан №1-3, інші господарські споруди, що підтверджується записом у звідно-оціночному акті від 13 травня 1974 року (інвентарна справа домоволодіння а.с.13).

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23 червня 1976 року ОСОБА_2 і ОСОБА_6 успадкували після смерті батька ОСОБА_5 по ? частині будинку з господарськими прибудовами: жилий будинок площею 19,4 кв.м з надвірними побудовами. Він складався з тамбуру, веранди, сіней, кухні, кімнат 1-5, 1-6, 1-7.

Прибудова літ.А1-1, 1975 року побудови, до складу спадщини не входила. Побудована на місці сараю літ.В, який на цей час до складу домоволодіння вже не входив. В 2010 році в прибудові обладнані кухня, санвузол, передня, тамбур літ.а3-1.

Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 9 травня 22013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на будівельні та конструктивні матеріали, з яких побудовано прибудову літ.А1-1 з тамбуром літ.а3-1 домоволодіння АДРЕСА_1 (справа №2-569, т.2 а.с.151-155, т.3 а.с.40-42).

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Згідно із ч.1, ч.3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, передбачено статтею 364 ЦК України.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч.ч.1-3 ст.364 ЦК України).

Стаття 367 ЦК України передбачає, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

При виділі частки із спільного нерухомого майна або при його поділі співвласникам має виділятися окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна у розумінні ст.181 ЦК України.

Системний аналіз статей 181, 183, 358, 364, 367 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку (квартири), що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири) із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку (квартири) в ізольовані приміщення, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року (далі - Інструкція).

Згідно з п.1.2, п.2.1, п.2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) в окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.

При цьому, ЦК України і Інструкція не встановлюють можливості здійснення виділу (поділу) об`єкта нерухомого майна, який перебуває у спільній частковій власності, шляхом приєднання окремих його приміщень до інших об`єктів нерухомого майна і створення таким чином ізольованого приміщення з окремим входом і системою комунікацій.

Як ст.364, так і ст.367 ЦК України передбачає, що питання поділу (виділу частки із майна) вирішується співвласниками щодо конкретного об`єкта нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, яким у даній справі є спадковий житловий будинок АДРЕСА_1 , позначений у технічному паспорті літ.А-1, з прибудовою літ.а-1 та верандою літ.а1-1, 1957 року побудови, загальною площею 39 кв.м.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд обрав 2 варіант поділу спадкового будинку, який було запропоновано судовим експертом згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №255/7 від 24 квітня 2018 року (т.1 а.с. 128-188).

Так, позивачу ОСОБА_2 (квартира АДРЕСА_2 ) виділені приміщення: АДРЕСА_3 площею 8,3 кв.м та 1-5 площею 10,0 кв.м, АДРЕСА_4 разом 18,3 кв.м. При цьому, експертом запропоновано влаштувати окремий вхід в частину, що виділяється 1-му співвласнику з торцевого вікна в приміщенні 1-5, який можливо використовувати, як евакуаційний вихід.

В користування другого співвласника - відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (квартира АДРЕСА_5 ) виділені приміщення: 1-2 площею 5,7 кв.м, 1-3 площею 4,9 кв.м та 1-7 площею 10,1 кв.м, а разом 20,7 кв.м. При цьому в приміщенні 1-3 експертом пропонується організувати кухню площею 4,9 кв.м, а приміщення 1-7 площею 10,1 кв.м залишити за призначенням, як житлову.

Для відділення квартир двох співвласників необхідно виконати наступні роботи: закласти дверний проріз між приміщеннями 1-3 та 1-4 (об`єм цегляної кладки 0,2 м3); закласти дверний проріз між приміщеннями 1-4 та 1-7 (об`єм цегляної кладки 0,2 м3).

Для квартири АДРЕСА_2 необхідно виконати наступні роботи: виконати дверний отвір в торцевій стіні, з віконного отвіру приміщення 1-5; демонтувати частину стіни об`єм 0,04 м3; встановити вхідні двері. Влаштувати тамбур в приміщенні 1-5 площею 2 кв.м: встановити перегородку з цегли площею 2,8 кв.м на відстані 1,2 м від торцевої стіни; встановити міжкімнатні двері.

Для квартири АДРЕСА_5 необхідно виконати наступні роботи: для влаштування проходу в приміщення 1-7- житлове необхідно виконати дверний отвір та встановити міжкімнатні двері. Для організації кухні в приміщенні 1-3 встановити вікно площею 1 кв.м, в якому 1 стулка відкривається, або встановити примусову вентиляцію. В приміщенні 1-3 кухні виконати роботи по встановленню труб газопостачання довжиною 5 м/п та встановити плиту; встановити труби водопостачання довжиною 5 м/п та водовідведення 5 м/п, встановити мийку. Для організації котельної в приміщенні 1-2: підвести газові труби до газового котла та газової плити ф25 мм довжина 3 м/п; виконати врізку газової труби; встановити газовий котел.

Для виконання робіт по встановленню газового обладнання необхідно обов`язково виконати проект в спеціалізованої проектної організації, та обов`язково узгодити з відповідними організаціями, які видають дозвіл на установку газового обладнання.

Для організації прибудованого санвузла: виконати дверний отвір в проектовану прибудову, в якій пропонується влаштувати сумісний санвузол; демонтувати частину стіни об`ємом 0,3 м3 та встановити міжкімнатні двері.

Виконати прибудову із зовнішнім розміром 2,0м*2,7м для чого необхідно: виконати траншею об`єм 5,2 м3; виконати фундамент під прибудову об`єм 4,3 м3; виконати цегляну кладку стін об`єм 7,6 м3; встановити вікно; виконати ущільнення ґрунту площею 3,8 кв.м; виконати цементну стяжку площею 3,8 кв.м; виконати покрівлю з азбестоцементних хвилястих листів площею 6 кв.м.

Виконати сантехнічні роботи по встановленню системи водопостачання та каналізації, а також по встановленню санітарно-технічних приладів: встановити систему водопостачання ф 25 мм довжиною 5 м/п; встановити систему каналізації ф 100 мм довжиною 3 м/п; встановити ванну; встановити раковину; встановити унітаз.

Як зазначено експертом даний варіант поділу визначено без врахування прибудови літ.А1-1 (приміщення 1-8, 1-9,1-10) та тамбуру літ.а3-1 (приміщення 1), які не входять до складу спадщини та право власності на будівельні та конструктивні матеріали, з яких їх побудовано, визнано за ОСОБА_2 . Натомість, виходячи з обсягу робіт, які необхідно провести власнику квартири АДРЕСА_2 ( ОСОБА_2 ), створення окремого об`єкту нерухомості, ізольованого від приміщення інших співвласників, з окремим входом і системою життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), то фактично йдеться про поділ з урахуванням цих об`єктів.

Розглядаючи дану справу суд першої інстанції не надав жодної оцінки доводам відповідача ОСОБА_1 , якими вона обґрунтовувала свої заперечення щодо варіантів розподілу спірного будинку.

Так, ще до початку розгляду справи по суті представником відповідача було заявлено клопотання про те, що питання розділу будинку були предметом судових будівельно-технічних експертиз від 17 червня 2011 року та від 01 листопада 2011 року, які проводились за клопотанням позивача ОСОБА_2 у справі №2-569/11 про розподіл на дві частини цього ж будинку.

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 червня 2011 року, яка була проведена на підставі ухвали суду від 12 квітня 2011 року (справа №2-569/11, т.1 а.с.38-41) поділити будинок АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відповідно до належних їм часток в домоволодінні, а саме по ? із влаштуванням двох ізольованих квартир за умови, що у першу частину будуть виділені приміщення: веранда 1-2, коридор 1-3, кухня 1-4, жила кімната 1-7; ? частина сараю, басейну, замощення, водопроводу і туалет, а у другу частину: жила кімната 1-5, кухня 1-8, ванна і туалет 1-10, прихожа 1-9, тамбур 1, ? частина сараю, басейну, замощення, водопроводу і туалету не представляється можливим відповідно до ДБН В.3.2.2-2-2009 «Жилі будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» та ДБН В.2.2-15-2005 «Жилі будівлі. Основні положення», тому як при такій організації ізольованих квартир:

- площа жилої кімнати 1-7 в квартирі АДРЕСА_2 складає 10,1 кв.м, що є меншим мінімальної площі жилої кімнати 15 кв.м. (п.п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Жилі будівлі. Основні положення»);

- площа жилої кімнати 1-5 в квартирі АДРЕСА_5 складає 9,6 АДРЕСА_6 ., що є меншим мінімальної площі жилої кімнати 15 кв.м. (п.п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Жилі будівлі. Основні положення»);

- необхідно буде влаштувати дверний пройм між кухнею 1-8 та жилою кімнатою 1-5 і при цьому жила кімната 1-5 буде мати тільки один вхід з газифікованого приміщення, що не відповідає п.8.10 ДБН В.3.2.2-2-2009 «Жилі будинки. Реконструкція і капітальний ремонт».

Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 01 листопада 2011 року, яка була проведена на підставі ухвали суду від 23 серпня 2011 року (справа №2-569/11, т.1 а.с.50-57) поділити будинок АДРЕСА_1 (приміщення 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-7) без врахування самочинно возведених будівель між співвласниками ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у відповідності з належними їм частками у домоволодінні, а саме по ? частині, з утворенням двох ізольованих квартир, не представляється можливим відповідно до ДБН В.3.2.2-2-2009 «Жилі будинки. Реконструкція і капітальний ремонт» та ДБН В.2.2-15-2005 «Жилі будівлі. Основні положення», тому як площа, яка приходиться на ідеальну ? частку менше мінімальної площі (30 кв.м.) однокімнатної квартири згідно ДБН В.2.2-15-2005 «Жилі будівлі. Основні положення».

При цьому в дослідницькій частині експертом пропонується варіант поділу спірного будинку з урахуванням самовільно возведених будівель (за умови включення їх до складу домоволодіння у відповідності до діючого законодавства) на дві частини з переобладнанням за умови отримання дозволів компетентних органів у відповідності зі ст.152 ЖК України.

Як вбачається з технічної інвентаризаційної справи БТІ, станом на 23 квітня 2014 року зафіксовано, що житловий будинок АДРЕСА_1 , літ.А-1, 1957 року побудови з прибудовою літ.а-1, 1957 року побудови та верандою літ.а1-1, 1957 року побудови та прибудованими до них прибудовою літ.А1-1, рік побудови 1975 та некапітальним тамбуром літ.а3-1, рік побудови 2009, представляє один будинок.

Однак на прибудову літ.А1-1 та некапітальний тамбур літ.а3-1 право власності як на об`єкти нерухомого майна не визнавалось і до складу домоволодіння у встановленому законом порядку вони не вводилися.

Під час поділу житлового будинку літ.А-1 з прибудовою літ.а-1 та верандою літ.а1-1, загальною площею 39 кв.м, 1957 року забудови, експертом (висновок судової будівельно-технічної експертизи №255/7 від 24 квітня 2018 року) були застосовані норми «Методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном». Згідно п.3.12 яких поділ (виділ частки житлового будинку може бути запропонований з відхиленням від чинних нормативних документів, зокрема із збереженням існуючої висоти, розмірів та площі приміщень будинків старої забудови, які приймались в експлуатацію за діючими на той час будівельними нормами і правилами. З урахуванням року забудови експертом за основу взяті «Строительные нормы и правила. Часть 11. ОСОБА_12 Глава 10 Жилые здания», які були чинними з 1958 по 1962 роки.

Однак наведене не відповідає п.1.2, п.2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, згідно якої поділ (виділ) проводиться згідно чинних будівельних норм.

Крім того, за змістом ст. 152 ЖК УРСР (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №191-VIII), виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно ДБН В.3.2.2-2-2009 «Жилі будинки. Реконструкція і капітальний ремонт» та ДБН В.2.2-15-2005 «Жилі будівлі. Основні положення» перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень, пов`язане з втручанням в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам. До елементів перепланування жилих приміщень також належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів.

Переобладнання це улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідно до обраного варіанту поділу будинку експертом пропонується проведення добудов, перепланування та іншого переобладнання, проте матеріали справи не містять дозволу компетентного органу на переобладнання житлового будинку, що як зазначене вище, є обов`язковою умовою.

Ухвалою апеляційного суду від 08 січня 2019 року, на підставі ст.152 ЖК УРСР, виконкому Маріупольської міської ради направлений висновок судової будівельно-технічної експертизи №255/7 від 24 квітня 2018 року, за варіантом поділу будинку для вирішення питання про надання дозволу на проведення переобладнань спірного будинку.

З відповіді Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради від 25 червня 2019 року №24.2-36179-24.1 вбачається відсутність такого дозволу та надане відповідне нормативно-правове обґрунтування щодо неможливості вирішення питання.

Однак сторони до відповідних служб щодо можливості переобладнання будинку відповідно до варіанту поділу для виготовлення проектної документації, документів на реконструкцію системи опалення, електропостачання, газопостачання і водопостачання з дотриманням встановлених законодавством вимог безпеки, не зверталися.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, судове рішення теж не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин у сукупності.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції не встановив всіх фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог з підстав, викладених у рішенні. Обравши для розподілу спірного домоволодіння 2 варіант не навів жодних мотивів, чому саме цей варіант поділу обрано, як найбільш оптимальний, враховуючи обсяг робіт і вартісний показник переобладнань для другого співвласника.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку у випадку неявки в судове засідання учасника справи належним чином не повідомленого про час та місце судового засідання.

Отже, оскільки в матеріалах справи були відсутні повідомлення про вручення відповідачам судових повісток (судові повістки повернуті до суду «за закінченням терміну зберігання», т.2 а.с.6 ), колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для проведення заочного розгляду справи в порядку ст.280 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з цим апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга відповідача задоволена, а рішення суду першої інстанції скасовано і у задоволені позову відмовлено, відсутні підстави для відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, оплаті експертизи, на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з явкою до суду.

З позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 826 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2018 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Маріупольської міської ради про поділ житлового будинку, припинення права спільної часткової власності, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 826 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

О.М. Пономарьова