ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/80/19Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/817/855/19 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 302090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Чукля Д.І.

та сторін: ОСОБА_1 , її представника адвоката Сибаль О.Б., представника ТзОВ "Мрія Фармінг Карпати" - адвоката Лучка Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №605/80/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 12 червня 2019 року, ухваленого суддею Горуц Р.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Карпати" про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації прав оренди земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовними вимогами, які були зменшені під час розгляду справи, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Карпати" про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок площею 2,6734 га (кадастровий номер :01:001:0658) та площею 2,5377 га (кадастровий номер :01:001:0656), що були укладені 15 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та ТзОВ "Мрія Фармінг Карпати"; скасування державної реєстрації прав оренди земельних ділянок площею 2,6734 га (кадастровий номер :01:001:0658) та площею 2,5377 га (кадастровий номер :01:001:0656) від 24 листопада 2017 року, а також стягнення судового збору з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником вказаних земельних ділянок, які отримала у спадщину від свого покійного батька ОСОБА_2 Після оформлення права власності на спадкове майно, їй стало відомо, що її батько 15 вересня 2017 року уклав із відповідачем договори оренди даних земельних ділянок строком на 7 років, однак, на момент укладення вказаних договорів, вказані ділянки не перебували у його власності, оскільки право власності на них він набув та зареєстрував лише 02 листопада 2017 року. Таким чином, на момент укладення договорів оренди землі з ТзОВ "Мрія Фармінг Карпати" право власності на вищезазначені земельні ділянки у її батька було відсутнє, тому, він не мав права ними розпоряджатися, зокрема передавати їх в оренду.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 12 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Карпати" про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації прав оренди земельних ділянок - відмовлено.

Судові витрати покладено на позивача в межах нею понесених.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 12 червня 2019 року у справі №605/80/19 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на те, що воно є незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що не погоджується із висновком суду щодо того, що відсутність державної реєстрації права власності на земельні ділянки не є обставиною, яка вказує на відсутність у батька позивачки права на вказане майно, оскільки відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, тому, у ОСОБА_2 право власності на спірні земельні ділянки виникло з моменту державної реєстрації, тобто з 02 листопада 2017 року. Також вказує на те, що судом невірно застосовано норми закону, оскільки, на сьогоднішній день ні ЗУ "Про оренду землі", ні іншими актами цивільного законодавства, ні оспорюваними договорами не передбачено необхідності здійснювати державну реєстрацію договору оренди землі. Суд першої інстанції повністю проігнорував та не взяв до уваги п.43 оскаржуваних договорів оренди землі, в якому вказано, що цей договір укладений та набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Також зазначає, що передача земельних ділянок за договорами оренди, відповідно до ст.17 ЗУ "Про оренду землі" у часі збігається із державною реєстрацією права оренди (24 листопада 2017 року), жодним чином не впливає на момент укладення оспорюваних договорів оренди землі, які були укладені раніше - 15 вересня 2017 року. Таким чином, на момент укладення договорів ОСОБА_2 ще не був власником зазначених земельних ділянок і відповідно не володів правосуб`єктністю орендодавця, як наслідок, не міг здавати їх в оренду. Отже, оскаржувані договори були укладені особою, яка не мала права їх укладати. Також, що підставою державної реєстрації права оренди є укладений договір, а не державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Тому, взаємозалежність між державною реєстрацією права власності на землю у даній справі відсутня.

Від представника ТзОВ "Мрія Фармінг Карпати" - адвоката Лучка Р.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 12 червня 2019 року у справі №605/80/19 - без змін, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального права, з вірним застосуванням норм процесуального права. Також вказує на те, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а державна реєстрація речових прав на нерухоме майно не є способом набуття права власності чи підставою його (права власності) припинення, вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав. Таким чином, наданням відповідачу за плату на визначений строк земельних ділянок в володіння та користування власник реалізує належні йому повноваження з користування майном, що є складовою частиною правомочностей права власності та таке надання відбувається на основі внутрішньої волі сторін договору оренди. В той же час, відповідно до приписів чинного законодавства (ст.17 ЗУ "Про оренду землі", ст.ст.125, 126 ЗК України), положень оспорюваних договорів оренди (п.20), земельні ділянки передано Орендодавцем Орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, яка була здійснена 24 листопада 2017 року, тобто розпорядчий акт волевиявлення сторін оспорюваного правочину щодо передання в оренду земельних ділянок: №:01:001:0658 та №:01:001:0656 було здійснено після реєстрації права власності на земельні ділянки у встановленому законом порядку за ОСОБА_2 , що додатково виключає підставність заявлених позовних вимог з наведених позивачем обґрунтувань.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її адвокат Сибаль О.Б. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ТзОВ "Мрія Фармінг Карпати" - адвокат Лучко Р.М. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а державна реєстрація речових прав на нерухоме майно не є способом набуття права власності чи підставою його (права власності) припинення, вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав. Наданням відповідачу за плату на визначений строк земельних ділянок володіння та користування власник реалізує належні йому повноваження з користування майном, що є складовою частиною правомочностей права власності та таке надання відбувається на основу внутрішньої волі сторін договору оренди. Законом та умовами договору не передбачене автоматичне припинення оренди у зв`язку із переходом права власності на земельну ділянку, договір продовжував виконуватися й позивачем, яка набувши права власності на земельні ділянки, отримала 02 травня 2019 року від орендаря орендну плату за їх використання.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно із частиною п`ятою статті 6 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі, і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 цього Закону).

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною третьою 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Таким чином, вільне волевиявлення особи є обов`язковою умовою дійсності правочину. Наявність підпису в договорі підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення, якщо не встановлено, що особа вчинила підпис поза її волею.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно свідоцтв про право на спадщину від 02 листопада 2017 року НМТ № 248116 та № 248118 ОСОБА_2 став спадкоємцем земельних ділянок кадастрові номери :01:001:0658 та :01:001:0656, які до цього належали ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.25-26).

Цього ж дня, ОСОБА_2 зареєстрував дані земельні ділянки в державному реєстрі, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102465068 та №102451498 (а.с. 23-24).

15 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та ТзОВ "Мрія Фармінг Карпати" були укладені договори оренди землі на земельні ділянки: площею 2,6734 га, кадастровий номер :01:001:0658 та площею 2,5377 га, кадастровий номер :01:001:0656 (а.с. 19-22).

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи позивача, що на момент укладення договорів оренди 15.09.2017 ОСОБА_2 не був власником зазначених земельних ділянок, оскільки право власності він набув і зареєстрував 02.11.2017, а відтак не володів правосуб`єктністю орендодавця і не міг передавати земельні ділянки в оренди з огляду на таке.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно не є способом набуття права власності чи підставою його (права власності) припинення, вона виступає лише засобом офіційного визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни чи припинення права власності на нерухоме майно.

Крім цього, відповідно до ст.ст.13, 15, 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Зміст права власності на землю визначено в ст.78 ЗК України, відповідно до положень якої право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Отже, надання відповідачу за плату на визначений строк земельних ділянок у володіння та користування власник реалізує належні йому повноваження з користування майном, що є складовою частиною правомочностей права власності та таке надання відбувається на основі внутрішньої волі сторін договору оренди.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ні з часу укладення ним спірних договорів оренди земельних ділянок, ні з часу оформлення права власності та реєстрації спірних земельних ділянок не вживав будь-яких дій щодо визнання договорів оренди недійсними.

Волевиявлення сторін оспорюваних правочинів щодо передання в оренду земельних ділянок було реалізовано зі спливом 22 днів після реєстрації права власності на вказані земельні ділянки у встановленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 12 червня 2019 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 12 червня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 03 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді