Провадження № 22-ц/801/595/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуСправа № 127/25906/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.(суддя-доповідач),

суддів Панасюка О. С., Якименко М. М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу): управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області,

відповідач: Державне казначейство України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета: спору управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2018 року, постановлене у м. Вінниці у складі судді Антонюка В. В., повний текст судового рішення складено 28 грудня 2018 року,-

в с т а н о в и в :

12 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області, Державного казначейства України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про стягнення майнової шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2018 року позов задоволено: стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України 28 691 (двадцять вісім тисяч шістсот дев`яносто одну) гривню 73 копійки майнової шкоди у вигляді недоотриманого щомісячного довічного грошового утримання, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок прийняття Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» пункт 164.2 статті 164 Податкового Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19. Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України. Тому внаслідок закону, визнаного неконституційним, відбулось фактичне звуження змісту і обсягу прав позивача на майно, зокрема, пенсійні виплати, на які він міг очікувати відповідно до норм законодавства, чинного на момент виникнення відповідних прав.

Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

05 лютого 2019 року управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що не можна вважати збитками грошові кошти, що не отримані громадянином у зв`язку із їх утриманням у вигляді обов`язкових податків та зборів відповідно до положень чинного законодавства. Заявник вважає, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області несе відповідальність за дії інших органів державної влади.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2019 року апеляційне провадження зупинене до перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 686/6775/18 за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про відшкодування шкоди за касаційною скаргою Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області.

У зв`язку з ухваленням 05 вересня 2019 року постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільно суду у справі № 686/6775/18, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року провадження у справі поновлено.

Відзив від ОСОБА_1 на адресу Вінницького апеляційного суду не надходив.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

- ОСОБА_1 працював суддею Вінницького міського суду Вінницької області і рішенням Вищої ради правосуддя № 414/0/15-17 від 02 березня 2017 був звільнений з посади у зв`язку із поданням заяви у відставку. Наказом голови Вінницького міського суду Вінницької області № 13-к від 14 березня 2017 позивач виведений зі штату Вінницького міського суду Вінницької області, як звільнений у зв`язку із поданням заяви про відставку (а.с.8-10) ;

- позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниці та отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (а. с.11);

- згідно наданої довідки управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 09 жовтня 2018 року позивачу з 14 березня 2017 року призначено щомісячне грошове утримання у розмірі 14 177,03 гривень. За період з березня 2017 року по 01 березня 2018 року з позивача Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці щомісячно утримувався податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, всього за цей період утримано 28 691,73 гривень (а. с. 12).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та законність прийнятого у справі рішення, слід зазначити наступне:

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суд розглядає в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватно-правових відносин.

Згідно із частиною першою статті 19 КАС , юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування ( пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У справі, що розглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон № 2862-XII «Про статус суддів», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (тобто на момент початку роботи ОСОБА_1 з березня 1993 року суддею Ленінського районного суду м. Вінниці) та втратив чинність 01 січня 2012 року.

У преамбулі Закону № 2862-XII (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що цей Закон визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції України і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону № 2862-XII передбачалося, що професійні судді та залучені у визначених законом випадках для здійснення правосуддя представники народу є носіями судової влади в Україні, які здійснюють правосуддя незалежно від законодавчої та виконавчої влади. Судді є посадовими особами судової влади, які відповідно до Конституції України наділені повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов`язки на професійній основі в Конституційному Суді України та судах загальної юрисдикції.

Питання обрання (призначення) суддів регулювалося статтею 9 Закону № 2862-XII, у частинах другій та третій якої зазначалося, що судді судів загальної юрисдикції обираються Верховною Радою України безстроково. Судді, які вперше пройшли конкурсний відбір, призначаються на посаду судді строком на п`ять років Президентом України. Порядок обрання на посаду та звільнення з посади професійного судді Верховною Радою України визначається Законом України «Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади професійного судді Верховною Радою України».

Відповідно до частини четвертої статті 44 (матеріальне і побутове забезпечення суддів) Закону № 2862-XII суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 %, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 % від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Згідно із Законом № 107-VI внесені зміни до частини четвертої статті 44 Закону № 2862-XII щодо визначення розміру надбавки за вислугу років від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

З урахуванням змін, внесених Законом № 107-VI, частину четверту статті 44 Закону № 2862-XII викладено у новій редакції, а саме: суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 %, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 % від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними зміни, внесені до статті 44 Закону № 2862-XII Законом № 107-VI.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога судді у відставці про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України 28 691,73 грн майнової шкоди у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб та військового збору, завданої позивачеві внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) та у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162 цс19), яка також стосується стягнення збитків з держави на користь судді у відставці у зв`язку із прийняттям неконституційного акту.

Згідно з частиною статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Указане залишилося поза увагою суду першої інстанції, не дослідивши питання юрисдикційності спору, суд помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У пункті 4 частини 1 статті 374, частині 1статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина 2 статті 377 ЦПК України).

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2018 року слід скасувати та закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій (з огляду на заявлений до відшкодування розмір шкоди) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367,374,8,381-384, 389ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області, Державного казначейства України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про стягнення майнової шкоди, - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис М. М. Якименко

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета