Єдиний номер справи 485/1272/17
Провадження 22-ц812/975/19 Головуючий по 1 інстанції Квєтка І.А.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Серебрякова Т.В.,

секретар судового засідання - Цуркан І.І.,

за участі: представника позивача ОСОБА_14,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2019р.

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог - Дніпровська районна державна адміністрація м. Києва, про позбавлення батьківських прав,

встановила:

У серпні 2017р. ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позивач зазначила, що з 23 квітня 2010р. перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015р. Від даного шлюбу вони мають двох дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015р. з ОСОБА_2 на її користь стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.07.2015 року до досягнення дітьми повноліття.

У травні 2016р. відповідач добровільно забрав свої речі та пішов з квартири. З цього часу він не надає матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей, не сплачує аліменти на їх утримання, не турбується про їх духовний та фізичний розвиток.

29 грудня 2016р. відповідач перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив замах на умисне вбивство ОСОБА_6 у зв`язку з чим його було поміщено у Київське СІЗО. Відповідач і раніше приходив до квартири перебуваючи в нетверезому стані, влаштовував сварки, в тому числі і при дітях.

Посилаючись на те, що відповідач ухилявся ще рік до поміщення його у СІЗО від виконання батьківських обов`язків, не турбувався про фізичний та духовний ровиток дітей, не надавав і не надає матеріальної допомоги на їх утримання, взагалі не цікавиться їх життям, позивач на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК просила про задоволення позову.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2019р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За правилами ст.164 СК батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.15,18 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007р. "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 з 23 квітня 2010р., який розірвано заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015р.

Сторони є батьками малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.07.2015 року до досягнення дітьми повноліття.

ОСОБА_1 зареєстрована і проживає в квартирі АДРЕСА_1 разом з дітьми в якій за даними акту обстеження від 20 грудня 2016р. для них створені належні умови для проживання.

Діти сторін відвідують дошкільний навчальний заклад №577 м. Києва і згідно довідок посадової особи цього закладу від 22 листопада 2016р., 11 серпня 2017р. в основному позивач приводила і забирала та лише вона сплачувала рахунки на їх утримання.

ОСОБА_2 зареєстрований в житловому будинку по АДРЕСА_2 , а проживає по АДРЕСА_3 в цьому ж населеному пункті разом з батьками.

За даними акту обстеження та характеристики ОСОБА_2 після закінчення 11 класів загальноосвітньої школи, проходив строкову службу в рядах ЗСУ, закінчив ПТУ (газоелектрозварювальник), після повернення з м. Києва працює різноробочим.

В квітні 2018р. за зверненням ОСОБА_1 ДОП Дніпровського управляння поліції ГУНП у м. Києві проводилась перевірка з приводу конфліктної ситуації в ході якої зі слів заявниці було з`ясовано, що вона проживає із ОСОБА_2 («цивільним чоловіком»), який 25 березня 2018 р. вчинив щодо неї протиправні дії («штовхав, хватав за руки»). Перевірку було закінчено у зв`язку з не наданням документів щодо завдання тілесних ушкоджень з проведенням профілактично-роз`яснювальної бесіди з ОСОБА_2 про недопущення насильства та складено адміністративний протокол за ст.1732 КУаП.

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018р. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.1732 КУаП.

Згідно довідки та розрахунку Снігурівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_2 має 19983,04 грн. заборгованість по аліментам станом на 01.09.2017р., яка на 01 січня 2019р. зросла до 52919,71 грн.

У січні 2019р. ОСОБА_1 звернулась до правоохоронного органу із заявою про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності у зв`язку із ухиленням від сплати аліментів за якою здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 КК.

Сім`я ОСОБА_1 на обліку та під соціальним супроводом не перебувала.

Відповідно до довідки Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві від 21.01.2017р. ОСОБА_2 29 грудня 2016р. вчинив замах на умисне вбивство ОСОБА_6 По даному факту проводиться досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК.

Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації у своєму висновку від 13.09.2017р. вважав за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей.

ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків не притягувався.

За таких обставин, а саме не доведення факту злісного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, а також врахувавши, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд дійшов до вірного висновку про відсутність підстав, передбачених ст.164 СК для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку доказів не можна визнати обґрунтованими, тому що обставини по відновленню сімейних стосунків сторін після розірвання шлюбу, які мали місце і в 2018р. підтверджуються не лише поясненнями свідка ОСОБА_13 , а й матеріалами перевірки ДОП Дніпровського управляння поліції ГУНП у м. Києві від 23 квітня 2018р. та постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018р. (а.с.172,196).

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносного того, що наявність не завершених кримінальних справ не є підставою для задоволення позову з огляду на презумпцію невинуватості (ст.62 Конституції), а також, що підставою позову слугували лише положення п.2 ч.1 ст.164 СК.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2019р. без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 29 травня 2019р.

Головуючий: Судді: