Справа № 157/1544/18 Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О. В.
Провадження № 22-ц/802/431/19 Категорія: 71 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.

секретар Галицька І.П.,

з участю: заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», про встановлення юридичного факту спливу терміну позовної давності за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 лютого 2019 року,-

встановив:

19 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою, в якій, посилаючись на положення ст. ст. 253-256, ч. 1 ст. 259, ст. 266, ч. 1 ст. 509, ст. 546, ч. 1 ст. 575, ст. 593, ч. 1 ст. 626, ст.ст. 629, 631, ч. 2 ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 28 Закону України «Про заставу», ст. ст. 1, 17 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пункти 24, 25 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», просить визнати юридичний факт спливу терміну позовної давності для Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» щодо нього. В обґрунтування вимог зазначає, що 01 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» було укладено кредитний договір № 6182703. 01 квітня 2008 року між ним та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» було укладено іпотечний договір № 6224211, в якому він є майновим поручителем кредитного договору ОСОБА_2 , іпотекодавець. 10 липня 2009 року до вказаного кредитного договору було укладено додаткову угоду № 7813980. Відповідно до цього було переукладено іпотечний договір № 7814211. Термін закінчення цих договорів - 01 квітня 2023 року. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області, стягнуто заборгованість за кредитним договором та звернено стягнення на предмет іпотеки. 21 серпня 2013 року судом був виданий виконавчий лист № 2/0304/365/12, і 07 листопада 2013 року відділом державної виконавчої служби Камінь-Каширського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Волинській області було відкрито виконавче провадження № 40171315. 19 червня 2017 року постановою Камінь-Каширського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області виконавче провадження закінчено, виконавчий документ повернуто стягувачу, Публічному акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний банк». Тобто, за ініціативою банку в судовому порядку на основі позовної заяви до Камінь-Каширського районного суду Волинської області про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, кредитний договір розірвано. Тим самим було розірвано і іпотечний договір, стороною якого є він. Вважає, що терміном закінчення кредитного договору є день набрання рішенням Камінь-Каширського районного суду законної сили, тобто 13 липня 2013 року.

Ухвалою Камінь-Каширського районного суду від 26 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», про встановлення юридичного факту спливу терміну позовної давності залишено без розгляду.

Постановлено роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право подати позов на загальних підставах.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу передати до суду першої інстанції для розгляду.

Зазначає, що суд не визначився з предметом розгляду поданої ним заяви . Заінтересована особа ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" не скористалось правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення заявника, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження -це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з приписами частини 2 статті 267 ЦПК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом незалежно від спливу позовної давності.

Частиною 3 статті 268 ЦПК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тобто, згідно з наведеними нормами права, незалежно від спливу строку позовної давності, кожна особа має право на звернення до суду, Питання пропуску строку позовної давності вирішується судом під час розгляду конкретної справи, у разі, якщо сторона у справі заявила про його застосування, тому не може відбуватися шляхом ініціювання судового процесу в новій (іншій) справі.

Відкривши провадження, а згодом - залишивши заяву без розгляду та роз`яснивши право на звернення до суду з позовом на загальних підставах, суд першої інстанції не з" ясував питання про підсудність справи, не звернув уваги на те, що питання пропуску строку позовної давності не можуть розглядатися шляхом встановлення такого факту в іншій справі за правилами будь-якого судочинства, ні в порядку загального провадження, а ні іншого провадження, передбаченого нормами ЦПК.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги , оскільки вони зводяться до суб"єктивного тлумачення норм права та помилкових висновків заявника щодо підсудності даної справи суду.

За змістом статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає до скасування в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з положеннями пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування з постановленням нового судового рішення про закриття провадження у справі з тих підстав, що дане питання не підлягає розгляду в суді за правилами будь-якого судочинства.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 377, 382, 383, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 лютого 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», про встановлення юридичного факту спливу терміну позовної давності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: