ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1746/19 Номер провадження 22-ц/814/2465/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Панченко О.О., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 липня 2019 року (ухвалене суддею Турченко Т.В., повний текст рішення складено 11 липня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Від шлюбу з ОСОБА_3 він має доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матір`ю в квартирі АДРЕСА_2 . Рішенням виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради №32 від 13.02.2018 року йому визначено час для спілкування з малолітньою донькою. 02 серпня 2018 року він разом з малолітньою донькою ОСОБА_5 з`явився за адресою: АДРЕСА_3 для повернення дитини матері у визначений органом опіки та піклування час. Проте ОСОБА_3 за місцем проживання була відсутня. Вдома був її цивільний чоловік ОСОБА_1 , але залишати йому доньку він не наважився, а разом з дочкою поїхав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 . В період часу з 00 год. 10 хв. по 02 год. 00 хв. 03.08.2018 року відповідач ОСОБА_1 , з яким ОСОБА_3 перебуває у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, перебуваючи біля вхідних дверей до належної йому квартири АДРЕСА_1 , пошкодив короб до вхідних дверей та стіну навколо них ззовні та в приміщенні квартири. 03.08.2018 року він через диспетчера служби «102» звернувся до чергової частини Полтавського РВП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області з відповідним повідомленням по факту вибиття дверей. В своїй позовній заяві вказував, що вартість пошкодженого майна складає 19629 грн.10 коп. В поданій до суду позовній заяві просив суд стягнути з відповідача на його користь 19629 грн.10 коп. на відшкодування майнової шкоди та витрати на правову допомогу.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 липня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 19629 грн. 10 коп. та витрати на правову допомогу 7000 грн., а всього 26629 грн. 10 коп.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2019 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 768,40 грн.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема вказує, що з арматурою в руці перебував не ОСОБА_1 , а якась невідома особа, а тому суд безпідставно прийняв рішення, що ОСОБА_1 своїми умисними діями пошкодив двері позивача. Вказує, що позивачем не доведено, що між його діями та фактом пошкодження майна є безпосередній причинний зв`язок. Також вказує, що наданий суду акт виконаних робіт представником позивача адвокатом Шинкаренко М.А. не відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України.

Від позивача надйшов відзив на апеляційну скаргу в якому сотанній підтримуючи висновки суду першої інстанції прохав апеляційну скаргу залишити ьез задоволення, а рішення суду без змін.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Від шлюбу з ОСОБА_3 він має доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матір`ю в квартирі АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради №32 від 13.02.2018 року ОСОБА_6 визначено час для спілкування з малолітньою дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що 02 серпня 2018 року ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_5 з`явився за адресою: АДРЕСА_3 для повернення дитини матері у визначений органом опіки та піклування час. Проте, ОСОБА_3 за місцем проживання була відсутня. Вдома знаходився її цивільний чоловік ОСОБА_1 , але залишати доньку на цивільного чоловіка, позивач вважав за неможливе, а тому забрав дитину до себе додому за адресою: АДРЕСА_4 .

В судовому засіданні встановлено і даний факт не заперечували відповідач ОСОБА_1 , свідок ОСОБА_3 , що в період часу з 00 год. 10 хв. по 02 год. 00 хв. 03.08.2018 року вони знаходились біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 з метою забрати дитину у позивача.

03.08.2018 року ОСОБА_2 через диспетчера служби «102» звернувся до чергової частини Полтавського РВП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області з відповідним повідомленням по факту вибиття дверей, що підтверджується копією висновку за підписом т.в.о. начальника СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області підполковника міліції Нездійминоги В.М.

03 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до ТОВ УК «Добробут-Полтава». Представником ТОВ УК «Добробут-Полтава» Калініченком О.В. в присутності ОСОБА_2 та двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проведено огляд (обстеження) майна коробу вхідних дверей та стіни навколо них ззовні та в приміщенні квартири АДРЕСА_1 складено Акт пошкодженого майна про те, що в період часу з 00 год. 10 хв. по 02.00 год. 00 хв. 03.08.2018 року із застосуванням арматури (зі слів ОСОБА_2 , ОСОБА_9 ) пошкоджений короб вхідних дверей та стіни навколо нього ззовні та в приміщенні квартири АДРЕСА_1 (а.с.12). Виявлено на стіні зліва від вхідних дверей пошкодження у вигляді відсутності частин штукатурки, характерні для віджиму дверної коробки. Петлі розташовані на правій частині дверей. З лівої частини розташована дверна ручка. Пошкодження виявлені на висоті від дверної ручки і до верхньої частини короба. На верхній частині коробу відсутня лиштва (наличник), монтажна піна в технічному отворі. Зовнішня часина ручки відсутня. Внутрішня частина нижнього замка вхідних дверей в положенні «зачинено» деформована. Також деформоване дверне полотно в верхній лівій частині. На декоративній накладці по лівій подовжній частині дверей тріщини. В середині квартири з правої сторони від вхідних дверей біля дверної ручки пошкоджені штукатурка і мається наскрізний отвір між під`їзди та квартирою. На рівні верхнього замка мається аналогічне пошкодження.

Відповідно до Висновку експерта будівельно-технічної експертизи № 6 від 01.03.2019 року (а.с.25-43) при обстеженні квартири АДРЕСА_1 областізафіксовані дефекти: окремі волосяні тріщини і відколи, пробоїни стіни; прогини частин конструкцій, виконаних з металу; механічні пошкодження обробки; ефект нещільного примикання дверного полотна до коробки, що виник внаслідок перекосу; відсутність та пошкодження ущільнюючих прокладок; порушення працездатності фурнітури (відсутня ручка); зафіксоване нещільну прилягання дверного полотна до коробки з зазорами 1-3 мм з проникненням холодних повітряних потоків через притвор всередину квартири. Для відновлення конструктивних елементів квартири АДРЕСА_1 провести демонтаж дверних металевих блоків, заповнити дверні металеві прорізи дверними блоками, опорядити внутрішню поверхню стін по каменю і бетону декоративною сумішшю, пошпаклювати стіни шпаклівкою, додати на 1 м товщину шпаклівки до норми 15-182-1, погрунтувати поверхню стін, поліпшити фарбування стін фарбою інтер`єрною, підготувати під фарбування, поліпшити фарбування юлівінілацетатними водоемульсійними сумішами стін, підготованих до фарбування. Встановлено, що вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження конструктивних елементів квартири АДРЕСА_1 , відповідно до Акту огляду пошкодженого майна від 03.08.2018 року складає 19629 грн.10 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та наданих до суду доказів та матеріалів, прийшов до висновку що вина відповідача у пошкоджені майна позивача знайшла своє підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому стягнув з відповідача на користь позивача 19629 грн. 10 коп. на відшкодування завданої шкоди.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо она доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

При цьому значимим є те, що у сфері дії інституту відшкодування шкоди встановлена презумпція вини особи, яка завдала шкоди. ОСОБА_10 особі надається право спростувати цю презумпцію.

Так, вина відповідача ОСОБА_1 в спричиненні позивачу ОСОБА_2 майнової шкоди підтверджена наданими позивачем до суду фото-, відео матеріалами, поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 .

Крім того, завдання ОСОБА_1 майнової шкоди ОСОБА_2 підтверджується висновком службового розслідування за фактом вчинення поліцейським роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Ковтуном Андрієм Віталійовичем у позаслужбовий час 03.08.2018 року дій, які порочать високе звання поліцейського (а.с.108-117), згідно якого було встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи в цивільному одязі у вільний від роботи час, знаходячись перед квартирою АДРЕСА_1 , при спілкуванні з інспектором роти №4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенантом поліції Терещенком Є.В. та поліцейським вказаної вище роти капралом поліції Паладійчук А.О. поводив себе нетактовно, зверхньо, використовував ненормативну лексику, спілкування на підвищених тонах. Крім того, матеріалами відеозаписів зафіксовано, що поліцейський роти №3 батальйону УПП в Полтавські області ДПП капрал поліції ОСОБА_1 03.08.2018 року о 01 год. 47 хв. 57 сек. обома руками починав виламувати двері із коробом квартири АДРЕСА_5 гр. ОСОБА_2 Факт зламування дверей ОСОБА_1 арматурою не зафіксований на нагрудну відеокамеру (відеореєстратор) патрульних поліцейських, однак за результатом перегляду матеріалів, наданих гр. ОСОБА_2 , встановлено, що в момент, коли невідомий цивільний чоловік з арматурою в руках піднімався по сходах, очевидно, до квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_1 у цей час також перебував у будинку.

Подані позивачем докази, в достатній мірі підтверджують той факт, що відповідач у момент пошкодження майна позивача, був присутній біля його квартири, маючи на меті попасти в середину квартири намагався будь-яким чином відкрити вхідні двері із застосуванням фізичної сили, був агресивно налаштований по відношенню до позивача і всіх присутніх. Відсутність фіксації чи свідчень факту, що відповідач при відкритті вхідних дверей використовував арматуру, не звільняє останнього від відповідальності, оскільки законом саме на нього покладено обов`язок, по доведенню відсутності в його діях вини. Самі лише заперечення відповідача, вказують лише на бажання останнього уникнути відповідальності, оскільки ним не доведено, що інші особи, з інших мотивів, в той же час також мали мету на проникнення в квартиру позивача.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на його користь 19629 грн. 10 коп. на відшкодування завданої шкоди.

Розмір завданої шкоди відповідачем під час розгляду справи не спростовувався.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. оскільки дані витрати є документально підтвердженими.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, середіншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст.134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Так, згідно наданої позивачем квитанції №25064 від 09.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 за надання правничої допомоги за рахунком-фактурою №1 від 08.01.2019 року сплатив 7000 грн. на рахунок АБ «Марини ОСОБА_12 » (а.с.44-45).

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Тому, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7000 грн. у відшкодування витрат напрофесійну правничу допомогу понесену ним при розгляді даної справи.

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимогст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6_Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежновід характеру рішення. Крім того, необхідно брати доуваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чивиконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Т.В. Одринська ______________ О.О. Панченко