н/п 2/174/272/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2019 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю секретаря Шарапової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи Вільногірська міська рада Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вказуючи, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.07.1999 року, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 708 приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, він є власником квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою окрім нього зареєстровані його дружина ОСОБА_4 та її доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. З 2008 року і по теперішній час відповідачки в квартирі не проживають, так як мешкають на території Російської Федерації. З відповідачками він та його дружина спілкуються дуже рідко, тому адреси їх проживання їм не відомі. Відомо лише, що вони працевлаштовані і у зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків час від часу змінюють своє місце проживання. Тобто, вони не проживають в зазначеній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням він відповідачкам не чинив, а факт їх реєстрації в квартирі порушує його право на вільне розпорядження і користування своїм майном, він позбавлений можливості розпоряджатись ним та оформити житлову субсидію. Вважає, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила справо користування житловим приміщення є належним способом захисту його порушених прав.

Відповідно до вимог ст.ст.16, 317, 319, 346, 383, 386, 391,405 ЦК України, 4,19, 175-177 ЦПК України, просить усунути перешкоди в здійсненні ним свого права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням. Сплачений ним судовий збір залишити за ним.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.06.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Клопотання про розгляд справи в іншому провадженні сторони не заявляли.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 19).

Заінтересована особа ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с.20).

Представник заінтересованої особи Вільногірської міської ради Дніпропетровської області Сукач Л.О. в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, вважає, що позов підлягає задоволенню з зазначених нею підстав (а.с.25).

Відповідачки в судове засідання не з`явилися вдруге, копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви, доданими до неї документами та судовою повісткою надіслані судом у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 37) та повернуті в зв`язку з закінченням строку зберігання, оголошення про місце і час розгляду справи розміщено на сайті суду, тому відповідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідачки вважаються такими, що належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи судом, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, факт належності позивачу на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 , підтверджується договором купівлі-продажу від 05.07.1999 року, який посвідчено приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Поповичем А.М., зареєстрованим в реєстрі за № 708 (а.с. 9)

Факт реєстрації відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою № 2666, що видана 31.05.2019 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 10) та інформацією, наданою виконавчим комітетом Вільногірського міської ради від 26.06.2019 року за вих. № 1505/0/2-19, № 1504/0/2-19 (а.с. 15,16).

Актом № 246 від 31.05.2019 року складеного депутатом Вільногірської міської ради Єгоровим М.Л., в присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані позивач, його дружина ОСОБА_4 та її доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які фактично з 2008 року за цією адресою не проживають, не ведуть спільне господарство, так як проживають на території Російської Федерації (а.с.8).

Доказів на спростування вказаних обставин, відповідачками не надано.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

За змістомст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.

З огляду на те, що закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 05.07.1999 року є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій на даний час зареєстровані відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , останні у належній позивачу квартирі не проживають з 2008 р., даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачками з приводу користування житловим приміщенням суду не надано, тому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 втратили право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу ОСОБА_1 , а реєстрація відповідачок в квартирі позивача створює останньому перешкоди у користуванні цим житлом, проживання та розпорядження цим майном, тому позов підлягає задоволенню, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу ОСОБА_1 , що є підставою для зняття ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. - залишити за позивачем, відповідно до його заяви.

На підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 12, 81, 128, 133, 141, 178, 247, 263- 265, 268, 279, 280-283 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, заінтересовані особи Вільногірська міська рада Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , задовольнити.

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована по АДРЕСА_2 ) визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для її зняття з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована по АДРЕСА_2 ) визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для її зняття з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: А.А.Борцова