Справа № 693/757/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.10.2019 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Пічкура С.Д.,

за участю секретаря судового засідання Олійник С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Жашків у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -служба у справах дітей та сім`ї Ставищенської районної державної адміністрації,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4 за кордон без згоди та супроводу батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей та сім`ї Ставищенської районної державної адміністрації.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що в період з 22.02.2006 року по 06.09.2018 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даного щлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постійно проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Згідно рішення Ставищенського районного суду Київської області від 02.08.2016 р. з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини, які відповідач сплачує не регулярно, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 01.10.2018 року становить 29791,14 грн.

З метою оздоровлення та відпочинку ОСОБА_1 має намір поїхати зі своєю дочкою на відпочинок за кордон, а саме в Єгипет. В той же час отримати добровільну згоду відповідача на тимчасовий виїзд їхньої дочки за кордон немає можливості, скільки він не відповідає на телефонні дзвінки та всіляко уникає контакту. Тому позивач звернулася з даним позовом до суду та просила, згідно заяви про уточнення позовних вимог від 23.09.2019 р. поданої її представником, надати малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Єгипту без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2 , у супроводі матері ОСОБА_1 , строком з 01.11.2019 р. по 01.12.2019 р. з метою відпочинку.

Ухвалою Жашківського районного суду від 25.07.2019 року відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розгляд справи провести у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та роз`яснено відповідачу про право подати відзив та зустрічний позов, а третій особі про право подати пояснення щодо позову або відзиву.

Ухвалою суду від 23.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не з`явилася, при цьому від адвоката Романішіна Є.В., що діє на підставі ордеру серії АІ № 1007107 від 23.09.2019 р., надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника проте у матеріалах справи міститься заява останньої про розгляд цивільної справи без її участі, позов підтримує повністю та просила винести рішення заочно.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився по невідомих суду причинах. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзив від відповідача до суду не надходив.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.06.2007 р., виданому Станіславчицькою сільською радою Ставищенського району Київської області.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 06.08.2018 р. (єдиний унікальний номер: 378/600/18), шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Як вбачається із довідки № 47 від 04.02.2019 р., виданої Станіславчицькою сільською радою Ставищенського району Київської області, ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утримання.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів № 997 від 20.11.2018 р., складеного головним державним виконавцем Жашківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області, станом на 01.11.2018 рік ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 76428,56 грн.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

На підставі ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За нормами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України (абз. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»).

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Крім того, при вирішенні даного спору, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 712/10623/18 (провадження № 14-244цс18), де зазначено, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Відповідач діями, що спрямовані на відмову добровільно вирішити питання про видачу дозволу на виїзд дитини за кордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування для відпочинку, керуючись інтересами дитини, суд дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд малолітнього дочки ОСОБА_4 за кордон у супроводі матері без згоди батька.

На підставі викладеного та керуючись п.п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст. 141, 150, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, ст.ст. 13, 81, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -служба у справах дітей та сім`ї Ставищенської районної державної адміністрації - задовольнити повністю.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Єгипту для відпочинку без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , на строк з 01.11.2019 року по 01.12.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. Д. Пічкур