21.02.2019 Єдиний унікальний номер 205/1686/19
Єдиний унікальний номер № 205/1686/19
Провадження № 4с/205/18/19
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

21 лютого 2019 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Басова Н.В., ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною скаргою, в якій просив скасувати постанову державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 05.07.2012 року про арешт майна, винесену в рамках виконавчого провадження № 33768873.

Перевіривши матеріали скарги, суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за скаргою з огляду на наступне.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 1/422/36 від 13.06.2012 року виданий на підставі вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року, відповідно до якого застосовано конфіскацію на користь держави всього особистого належного майна ОСОБА_1

05.07.2012 року державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області винесено постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, в порядку цивільного судочинства можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність державного виконавця за судовими рішеннями, ухваленими відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини. Розгляд справи судом, до юрисдикції якого її розгляд не відноситься, є порушенням положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі-Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питань, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так, відповідно до ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного чи приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо за законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги те, що дану скаргу подано з приводу оскарження дій посадової особи державної виконавчої служби при виконанні судового рішення, ухваленого у кримінальному провадженні та на підставі виконавчого документа, виданого в порядку виконання вироку суду про призначення кримінального покарання у вигляді конфіскації, та врахувавши, що скарга в порядку ст. 447 ЦПК України може бути подана стороною виконавчого провадження лише, якщо оскаржувані рішення, дія або бездіяльність вчинені виконавцем під час виконання судового рішення, ухваленого судом за нормами ЦПК України, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження за даною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 124-125 Конституції України ст. ст. 186, 447-448 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в пятнадцятиденний строк з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. В разі, якщо ухвала була постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, то вона набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.В. Басова