Провадження № 2/761/3328/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Загірній Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Шевченківського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві (далі - відповідач 1), Управління ДКС України у Шевченківському районі ГУ ДКС України у м.Києві (далі - відповідач 2) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги,з врахуванням їх уточнення, позивач обґрунтовує тим, щорішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16.05.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь борг в розмірі 301946,04 грн. Після набрання рішенням законної сили 30.06.2016 року Святошинським районним судом м.Києва було видановиконавчий лист № 759/1123/16-ц. 26.09.2016 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Шеремет О.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 52325248 та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Позивач звернувся до відповідача 1 з інформаційним запитом № 01/10-2016 від 03.10.2016 року, в якому просивнадати інформацію щодо дій, які здійснює старший державний виконавець у виконавчому провадженні. Відповідач 1 надав позивачу відповідь, в якому зазначив, що булонаправлено постанову про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження до Регіонального сервісного центру МВС України та Національної комісії цінних паперів та фондового ринку. Крім того, старший державний виконавець вказав, що 17.10.2016 року направив запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м.Києві та Київської області,згідно відповіді якого боржник по місту Києву та Київській області не значиться. З метою отримання інформації від старшого державного виконавця, позивач 29.03.2017 року повторно направив інформаційний запит аналогічного змісту. 19.04.2017 року позивач отримав відповідь відвідповідача 1 № 1352/32 від 05.04.2017 року, в якому перераховано дії, які вже були вчинені та зазначено, що станом на 05.04.2017 року відповіді на запити старшого державного виконавця до Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києвіне надходили. В свою чергу, 07.08.2017 року позивач отримав постанову старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017 року. Не погоджуючись з діями державного виконавця позивач звернувся до Святошинського районного суду м.Києва зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Шеремета О.В. та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12.03.2018 року скасовано постанову старшого державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017 року та зобов`язано Шевченківський РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві продовжити проведення виконавчих дій з виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва в справі № 759/1123/16-ц. На думку позивача в результаті неправомірних дій, рішень та бездіяльності вказаної посадової особи органу державної виконавчої служби,він втратив будь-яку можливість повернути належні йому кошти, у результаті чого зазнав значних матеріальних збитків.Крім того, вказанабездіяльність та неправомірні дії старшого державного виконавця, внаслідок яких відбулось збільшення терміну виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва, завдали вплинув на сімейні відносини позивача, оскільки останній менше приділявуваги сімейнимстосункам, а томувважає, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 88100,00 грн.

За таких обставин, посилаючись на порушення своїх прав,позивач просить суд, стягнути з Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві за рахунок бюджетних асигнувань, шляхом зобов`язання Управління ДКС України у Шевченківському районі ГУ ДКС України у м.Києві виплатити позивачу матеріальну шкоду в сумі 301946, 04 грн. та моральну шкоду в сумі 88100, 00грн.

Ухвалою від 09.01.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження.

14.02.2019 року представник відповідача через канцелярію суду подав відзив на позов, у якому останній виклав заперечення проти нього.

Ухвалою від 21.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачв судове засідання не з`явився,однак через канцелярію суду подав письмову заяву,зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився,про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився,про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомивта відзиву не подав.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16.05.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 131656,00 грн., подвійну облікову ставку НБУ в розмірі 82431,06 грн., 3% річних у розмірі 5875,82 грн., індекс інфляції у розмірі 78993,60 грн., судовий збір в розмірі 2989,56 грн., а всього 301946,04 грн.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст.18 ЦПК України).

26.09.2016 року старшим державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Шереметом О.В. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 52325248 з метою примусового виконання виконавчого листа № 759/1123/16-ц, виданого 30.06.2016 року Святошинським районним судом м.Києва. Цього ж дня старшим державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києвіз інформаційними запитами від 03.10.2016 року та 29.03.2019 року, в яких просив надати інформацію щодо дій, які здійснює старший державний виконавець у виконавчому провадженні № 52325248. На вказані запити відповідачем 1 були наданіписьмові відповіді 17.10.2016 року та 05.04.2016 року відповідно.

Відповідно до копії постанови старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києвівід 29.06.2017 року, в зв`язку з неможливістю розшукати боржника та належне йому майно, на яке можливо звернути стягнення, державний виконавець вирішив повернути стягувачу виконавчий документ з правом його повторного пред`явлення до виконання у встановлений законом строк.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12.03.2018 рокускасовано постанову старшого державного виконавцяШевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.КиєвіШеремета О.В. про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017 року та зобов`язано Шевченківський РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві продовжити проведення виконавчих дій з виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16.05.2016 року по справі № 759/1123/16-ц.

Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач вказав, що на його думку, внаслідок неправомірних дій старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Шеремета О.В., йому завдано матеріальну шкоду в розмірі невиплаченої йому за рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16.05.2016 року заборгованості в розмірі 301946,04 грн., та моральної шкоди в розмірі 88100, 00 грн.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова, шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до вимог діючого законодавства шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Згідно із ч.3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства, необхідною умовою матеріальної відповідальності відповідача 1 перед позивачем є наявність в його діях вини за заподіяння такої шкоди.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З матеріалів справи вбачається, що впродовж здійснення у строк визначений законодавством виконавчих дій, старшим державним виконавцем було вчинено розшук майна боржника, арешт всього майна боржника та перевірка місця його реєстрації/проживання. Після проведення вказаних виконавчих дій, оскільки розшукати належне боржнику майно не виявилось можливим та відсутні відомості про його місце реєстрації/проживання у відділі адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м.Києві, старший державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 за рахунок бюджетних асигнувань, шляхом зобов`язання Управління ДКС України у Шевченківському районі ГУ ДКС України у м.Києві виплатити на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 301946, 04 грн. є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки, виконавче провадження щодо виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16.05.2016 року на даний час відкрито в органах виконавчої служби і його виконання триває. Крім того, суд вважає, що наявність відкритого виконавчого провадження та сам факт тривалого невиконання рішення суду, в цьому виконавчому провадженні, щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості не може бути підставою для стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, в розмірі суми стягнутої за вказаним судовим рішенням.

При цьому щодо позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

При цьому, п.9 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди якспосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральноюшкодоюслідрозумітивтрати немайнового характерувнаслідок моральнихчи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Однак, обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, зокрема щодо заподіяння посадовою особою Шевченківського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві такої шкоди, відсутні, оскільки наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправними діяннями відповідача 1, які це спричинили, не знайшли свого підтвердження, а тому суд вважає, що вони не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах.

Крім того, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем в свою чергу не надано належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, що могли б бути підставою для зобов`язання відповідача вчинити дії.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки, обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: