АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/221/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 310020000 Русаков Г. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_5;

відповідач: ОСОБА_6;

особа, яка подала апеляційну скаргу: представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 листопада 2018 року, ухваленого в складі судді Русакова Г.С., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 жовтня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, який 08 липня 2014 року було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у сторін у справі народився син ОСОБА_8.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на дитину у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку щомісячно.

На даний момент ОСОБА_5 знайшов трудову книжку, якої не було на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, і вважає, що це підтверджує те, що він на даний момент безробітний, та дає підстави для перегляду розміру аліментів. Позивач не заперечує проти сплати аліментів в добровільному порядку, але в дещо інших розмірах.

З урахування уточнених позовних вимог остаточно позивач просив суд: змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_9 та встановити їх у розмірі 1/11 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 листопада 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, представник ОСОБА_5 -ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Вважає, що приймаючи рішення від 16 травня 2018 року у справі № 697/562/18 про стягнення аліментів та визначаючи розмір аліментів, суд не врахував матеріальне становище ОСОБА_5 та не з»ясував реальної можливості стягнення з нього аліментів саме у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу).

Вважає, що надання у даній справі позивачем трудової книжки можна розцінювати як надання доказу зміни матеріального становища позивача, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Вказує на те, що суд першої інстанції невірно надав оцінку доказу (трудової книжки) та дійшов висновку, що вказаний доказ є проявом небажання працювати ОСОБА_5

Апелянт вважає, що в суді апеляційної інстанції потрібно дослідити нові докази, зокрема висновок органу опіки і піклування, оскільки саме цей орган здійснює контроль за цільовим витрачанням аліментів, оскільки встановлення нецільового витрачання аліментів дає право платнику на звернення з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини.

ОСОБА_6, через свого представника ОСОБА_10, подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначила, що апелянт є працездатною особою, його сімейний та матеріальний стан ніяким чином не змінився, він має кваліфіковану професію будівельника-прораба, потреба якої на ринку праці є завжди затребуваною і добре оплачуваною, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7

Відповідач зазначає, що в зв'язку з подачею відзиву на апеляційну скаргу виникають додаткові витрати, які вона не могла первинно передбачити в розумінні ч. 3 п. 8 ст. 178 ЦПК України, тому з апелянта підлягають до стягненню судові витрати понесені відповідачем, та як наслідок особою яка подає відзив на апеляційну скаргу, в загальній сумі 2400 грн., з яких 1400 грн. витрачених на отримання правничої допомоги в суді першої інстанції та 1000 грн. за отримання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 не підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 є батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 8 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_11, зареєстрований 15 жовтня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 221 - розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_11 відновлено дошлюбне прізвище «ОСОБА_12» (а.с.10).

Рішенням Канівського міськрайонного суд Черкаської області від 16 травня 2018 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 3 квітня 2018 року і до його повноліття (а.с.11).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХП (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 1 та 3 статті 181 СК України передбачено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

На обґрунтування того, що підлягає до зміни розмір сплати аліментів на дитину позивач зазначає, що на момент звернення з даним позовом він знайшов свою трудову книжку, якої не було на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, що підтверджує те, що ОСОБА_5 на даний момент безробітній.

Проте дана обставина в розуміння ст. 192 СК України не є підставою для зміни розміру аліментів.

Крім того копія трудової книжки позивача не дає підстав стверджувати, що скаржник є тимчасово не працюючою особою. З даної копії вбачається лише його навчальна та трудова діяльність до квітня 2012 року (а.с.8-9). Тобто як на час винесення рішення про стягнення аліментів та на час звернення в суд з даним позовом позивач відповідно до записів трудової книжки не працював.

ОСОБА_5 не надав відомостей чи зареєстрований він в центрі зайнятості населення як безробітній та про розмір або відсутність його доходів.

За таких обставин неможливо встановити зміну майнового стану позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що приймаючи рішення від 16 травня 2018 року у справі № 697/562/18 про стягнення аліментів та визначаючи розмір аліментів, суд не врахував матеріальне становище ОСОБА_5 та не з»ясував реальної можливості стягнення з нього аліментів саме у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в них іде мова про те, що позивач не згідний з рішенням суду від 16 травня 2018 року, що не є підставою для скасування оскаржуваного рішення та не може свідчити про порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, на що вказує апелянт в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апелянт про те, що в суді апеляційної інстанції потрібно дослідити нові докази, зокрема висновок органу опіки і піклування який здійснює контроль за цільовим витрачанням аліментів, то вони також не можуть бути взяті до уваги, оскільки висновок органу опіки та піклування, на який в своїй апеляційній скарзі посилається представника позивача, не був поданий як при зверненні з позовною заявою, так і при зверненні з апеляційною скаргою. Крім того вбачається, що до відповідного органу для отримання такого висновку представник позивача звернувся лише після ухвалення рішення суду першої інстанції, що не дає підстав вважати, що позивач був позбавлений з об'єктивних причин можливості надання доказів до суду першої інстанції.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При надані відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6 заявила про стягнення з ОСОБА_5 на її користь судових витрат які вона понесла в суді першої інстанції в розмірі 1400 грн. та в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 грн., всього - 2400 грн.

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не вирішив питання щодо судових витрат, а саме витрат на правову допомогу понесених відповідачем. Дана обставина може бути усунена шляхом ухвалення додаткового рішення, відповідно до ст. 270 ЦПК України, а не при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Щодо понесених відповідачем витрат на правничу допомогу при апеляційному розгляді справи, а саме подачі відзиву на апеляційну скаргу, то вбачається наступне.

Згідно з ч. 3 п. 8 ст. 178 ЦПК України при наданні відзиву на позов відповідач повинен надати суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.

Проте подача відзиву на апеляційну скаргу регулюється ст. 360 ЦПК України. Даною нормою не передбачено відшкодування витрат за подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зміну розміру аліментів - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова