Справа № 496/791/15-ц
Провадження № 2/496/10/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дигуляр А.С.,

представника відповідачів - Дягілева В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю з померлим чоловіком, з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі або в будь-якому іншому шлюбі; про встановлення факту володіння на праві власності спадкодавцем житловим будинком з господарськими будівлями; про визнання права власності на 1/2 частину рухомого майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю та про його поділ; про визнання загальною сумісною власністю житлового будинку з господарськими будівлями та побудовами, що належав чоловіку у наслідок спільних трудових, грошових та інших матеріальних затрат другого з подружжя та визнання права власності на 1/2 частину даного нерухомого майна, поділ нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження судді Галич О.П. надійшов вищевказаний позов. Згідно доповідної у зв`язку із закінченням повноважень судді Галич О.П. на виконання розпорядження про призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, справа була розподілена судді Біляївського районного суду Одеської області Бурану В.М.

Вивчивши матеріали справи встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом, який згодом уточнила про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю з померлим чоловіком, з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі або в будь-якому іншому шлюбі; про встановлення факту володіння на праві власності спадкодавцем житловим будинком з господарськими будівлями; про визнання права власності на 1/2 частину рухомого майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю та про його поділ; про визнання загальною сумісною власністю житлового будинку з господарськими будівлями та побудовами, що належав чоловіку у наслідок спільних трудових, грошових та інших матеріальних затрат другого з подружжя та визнання права власності на 1/2 частину даного нерухомого майна, поділ нерухомого майна.

На підтвердження своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер - ОСОБА_5 , з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з листопада 1999 року та по день його смерті. Даний будинок, згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09.10.1998 року, був поділений між ОСОБА_5 та його колишньою дружиною. Право власності на будинок, ним у встановленому законом порядку не зареєстровано, Державний акт про право власності на земельну ділянку не отримано, що підтверджується довідкою сільської ради.

Окрім того, з 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвали договори з агрофірмою «Єдність» та продовжили самостійно обробляти свої земельні паї, вирощувати сільськогосподарську продукцію, яку використовували у домашньому господарстві, рештки продавали. У 2006 році ОСОБА_5 звернувся до Кам`янської сільської ради Біляївського району про надання йому присадибної земельної ділянки НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , яку було оформлено на його сина від першого шлюбу - ОСОБА_2 . На даній присадибній ділянці зберігали усе рухоме майно придбане за час сумісного з ОСОБА_5 ведення господарства, у зв`язку з чим позивачка просить виділити їй у власність Ѕ частки цього майна, що складається з: зернозбиральний комбайн «Нива», 1 шт. - 50 000 грн., трактор МТЗ-80, 2-шт. - 160 000 грн., плуг, 1 шт. - 6 000 грн., грунтооброблюваний агрегат ПГД-2 - 20 000 грн., пересувна бочка для води, обёєм 3 куб. м. - 5 000 грн., екструдер для виробництва гранул кормів - 15 000 грн., електрозварювальний напівавтомат на 220 В - 5 000 грн.

Також в період з 2006 по 2007 рік забудовали будинок в якому став проживати син померлого - ОСОБА_2 , який також допомагав у веденні сільського господарства. Після смерті батька ОСОБА_2 не допускає позивачку до майна, що знаходиться на території будинку

АДРЕСА_2. В будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2005 року за час сумісного проживання та ведення господарства, а також за рахунок власних будівельних матеріалів капітально відремонтовано, зведено нові господарські будівлі, що значно збільшило вартість будинка.

Представником відповідачів до суду було надано відзив на позов, в якому просить ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Мотивуючи це тим, що Ѕ частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала позивачка разом із ОСОБА_5 згідно ст. 57 СК Ураїни є особистою приватною власністю батька відповідачів. Окрім того, нею не подано жодних письмових доказів на підтвердження факту придбання майна в період проживання з батьком. Щодо зернозбирального комбайну « Нива », він належить СГ ТОВ «Червона Гірка», а батько його лише орендував. Комбайн СК-5 М-1 НИВА, два колісних трактори МТЗ-80 належать на праві власності ОСОБА_2 Пересувна бачка для води належить ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини. Все інше майно зазначене позивачкою у позову, придбано відповідачами особисто.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, хоча були повідомленні про день та час слухання справи (а.с. 110 т.1).

Представник відповідача у судовому засідання просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідачів та їх представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що ВДРАЦС РС Біляївського МУЮ в Одеській області складено актовий запис № 989 від 20.08.2014 року про смерть гр. ОСОБА_5 (а.с. 26, 91, 101 т.1).

Відповідно довідки виконкому Кам`янської сільської ради від 22.09.2014 року № 595, даної про те, що по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 , гр. ОСОБА_5 належить будинок та закріплена за ним земельна ділянка площею 0,16 га. для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору куплі-продажу від 08.05.1991 року № 15 (а.с. 27 т.1).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.10.1998 року будинок за вищезазначеною адресою було поділено між ОСОБА_5 та його колишньою дружиною ОСОБА_8 , відтак Ѕ будинку є власністю спадкодавця (а.с. 21). Що також підтверджено довідкою Кам`янської сільської ради від 16.02.2015 року № 73 (а.с. 117 т.1).

Згідно довідки виданої Кам`янською сільською радою Біляївського району Одеської області № 594 від 22.09.2014 року, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 дійсно по день смерті співмешканця ОСОБА_5 19.08.2014 року проживала з ним разом з 02.11.1999 року та вела спільне сумісне господарство за даною адресою (а.с. 9, т. 1).

Біляївським районним судом Одеської області за Вих. від 29.04.2015 року було витребувано з Біляївської районної державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи заведену після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 85 т.1).

В матеріалах спадкової справи міститься довідка видана виконкомом Кам`янської сільської ради № 609 від 26.09.2014 року в якій вбачається, що згідно запису в погоподарській книзі, за адресою: вул. Іванова , 20, села Кам`янка, Біляївського району Одеської , зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 , 1954 р.н. - голова дому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - співмешканка, також зареєстровані: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 н. - донька, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - донька та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - син (а.с. 93, т.1).

У судовому засіданні також були допитані свідки по справі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за свідомо неправдиві показання і відмову від давання показань за ст. ст. 384, 385 КК України підтвердили факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 дійсно проживали однією сім`єю та вели спільне сільське господарство за адресою: : АДРЕСА_1 .

Сторони по справі погодились, що потреби допитувати свідків при зміні складу суду не потрібно.

Окрім того, з матеріалів спадкової справи № 509/2014 року заведеної відносно майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що позивачка зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна (а.с. 99 т.1), однак отримала від нотаріуса відповідь-відмову, в якій зазначено, що у позивача відсутні будь-які родинні стосунки із спадкодавцем. Статтею 1264 ЦК України регламентовано, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а відтак їй було рекомендовано звернутись до суду з метою отримання рішення, яким буде встановлено факт родинних відносин між нею та спадкоємцем (а.с. 107 т. 1).

Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі коли є спір про право він розглядається в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі СК) сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч. 4 ст. 3 СК сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Тобто, предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю, передусім, є сукупність обставин, що є, згідно із законом, основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до роз`яснень, викладених в листів Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» до заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою /померлим/ мали місце фактичні шлюбні стосунки /свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо/. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого /чеки, квитанції, свідоцтва про право власності/; заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позивач дійсно проживала більш, ніж п`ять років однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_5 , вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, тобто мали взаємні права та обов`язки більш, ніж п`ять років, у тому числі, - станом на момент смерті спадкодавця, оскільки цей факт підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи, а також підтверджується поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків; усі досліджені судом докази узгоджуються між собою і дають суду право задовольнити позов в частині встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю з померлим чоловіком, з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі або в будь-якому іншому шлюбі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї Постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджено свідками в судовому засіданні в період 1999 та по день смерті ОСОБА_5 , вони в зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебували.

На підтвердження того, що позивачка вела спільне господарство з померлим чоловіком ОСОБА_5 , з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі, надає акт від 31.08.2001 року про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі площею 6,76 га. та державний акт на право власності серії НОМЕР_2 , згідно якого власником паю є ОСОБА_1 та акт від 01.11.2001 року про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі площею 6,76 га. та державний акт на право власності серії НОМЕР_2 , згідно якого власником паю є ОСОБА_16 , яка є невісткою позивачки (а.с. 11-16 т.1). ОСОБА_1 стверджує, що дані земельні ділянки вона обробляє самостійно, факт чого підтверджено довідками Кам`янської сільської ради Біляївського району Одеської області № 57 від 04.02.2015 року та № 56 від 04.02.2015 року (а.с. 24, 25 т. 1). Для визначення приблизного доходу, який могли отримати ОСОБА_1 та померлий спадкодавець надала відповіді відділу статистики у Біляївському районні ГУ Статистики в Одеській області від 05.12.2014, 24.11.2014 року про середню урожайність озимої пшениці, озимого ячменю, соняшнику та їх середню ціну за одну тону (а.с. 19, 20 т. 1), адже отримані доходи від обробки цих земель розподілялись нею та померлим ОСОБА_5 , як спільні.

Однак, судом не може бути дана оцінка як достатнім доказам в розумінні ст. 80 ЦПК України, відповідно якої, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачкою не надано жодних письмових доказів (накладних, квитанцій, розписок, відомостей) які свідчать про ведення спільного сільського господарства та отримання спільного доходу.

Окрім того, позивачка зазначає, що в будинку за адресою по АДРЕСА_1 за час сумісного проживання та ведення господарства з померлим чоловіком, зведено нові господарські будівлі, а також за рахунок власних будівельних матеріалів капітально відремонтовано будинок, я саме: в двох жилих кімнатах будинку у 2005 році встановлено підвісні стелі, у всіх кімнатах наклеєно нові шпалери, у веранді будинку зроблено додатковий вхід та встановлено нові металеві двері, у 2006 році на місці гаражу збудовано кухню, стіни якої було утеплено, стеля оброблена вагонкою, на підлозі укладено бетону стяжку, для опалення встановлено плиту та грубу, встановлено витяжку для вентиляції, металево-пластикові двері, також встановлено два вікна, нова криша із шиферу, у 2007 році збудовано кам`яні підсобні будівлі, площею 4 на 12 м. та 4.2 на 6.8 м., збудовано кам`яну вбиральню, встановлено металеві ворота та сарай для тримання живності.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не може вважати, що майно, яке є спірним по даній справі було придбано позивачкою та померлим ОСОБА_5 внаслідок їх спільної праці, або матеріальних витрат своїх особистих коштів ОСОБА_1 , так як вона не надала до суду будь яких письмових доказів, підтверджуючих ці факти, тому майно заявлене у позові не підлягає поділу між нею та відповідачами, оскільки докази, які б підтверджували дані обставини в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом.

Згідно ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Із п. 22 постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 N 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В порушення цієї вимоги, при розрахунку вартості майна, яке підлягає поділу, позивач зазначила приблизну його вартість, що не дає суду змогу визначити дійсну вартість предмета спору по даній справі.

Таким чином, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого - чеки, квитанції, накладні, свідоцтва про право власності та будь-які інші носії інформації на підтвердження джерел придбання майна, в матеріалах справи відсутні.

Як зазначено ВСУ в ухвалі від 19.07.17 року справи № 712/14246/15-ц, згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Допитанні у судовому засіданні свідки дійсно вказують на те, що позивач проживала разом із померлим, вели спільне господарство. Однак, у веденні господарства також приймав участь син померлого - ОСОБА_2 Він разом із своїм батьком вів сільське господарство за рахунок придбаного рухомого майна, яке зареєстровано на нього і складається з: трактору колісного МТЗ-80, 1989 р/в, свідоцтво Серія НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований у 2012 році на ОСОБА_2 ; трактору колісного МТЗ-80, 1987 р/в, свідоцтво Серія НОМЕР_5 , н/з НОМЕР_6 , зареєстрований на ОСОБА_2 , комбайну зернозбирального «Нива», 1981 р/в, свідоцтво Серія НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , зареєстрований у 2012 році на ОСОБА_2 .

ВСУ від 7 вересня 2016 року у справі №6-801цс16 ще раз розтлумачив ст. ст. 57, 60 СК України наступним чином: «сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.» При розгляді таких спорів судам необхідно з`ясовувати за які кошти придбавалось спірне майно: особисті чи спільні. Або як було набуте спірне майно: внаслідок спільної чи особистої праці. І тільки після цього ухвалювати рішення.

Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З вище наведеного випливає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частину рухомого майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю та про його поділ; визнання загальною сумісною власністю житлового будинку з господарськими будівлями та побудовами, що належав чоловіку у наслідок спільних трудових, грошових та інших матеріальних затрат другого з подружжя та визнання права власності на 1/2 частину даного нерухомого майна, поділ нерухомого майна не підлягають задоволенню, так як позивач не надала достатніх письмових доказів того, що вона брала участь у придбанні усього рухомого та нерухомого майна.

Щодо вимоги про встановлення факту володіння на праві власності спадкодавцем житловим будинком з господарськими будівлями, то вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

До предмету розгляду даного позову входить саме власність померлого. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 318, 319, 321, 325 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 43, 76, 80, 81, 89, 95, 263, 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 72, 316-319, 321, 325, 368 ЦК України, ст. ст. 3, 57, 60, 69-72, 74 СК України, ст. 41 Конституції суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_9 ), ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_10 ), ОСОБА_4 (адреса проживання: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_11 ), про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю з померлим чоловіком, з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі або в будь-якому іншому шлюбі; про встановлення факту володіння на праві власності спадкодавцем житловим будинком з господарськими будівлями; про визнання права власності на 1/2 частину рухомого майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю та про його поділ; про визнання загальною сумісною власністю житлового будинку з господарськими будівлями та побудовами, що належав чоловіку у наслідок спільних трудових, грошових та інших матеріальних затрат другого з подружжя та визнання права власності на 1/2 частину даного нерухомого майна, поділ нерухомого майна - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_5 без шлюбу у період з листопада 1999 року і по день його смерті - по ІНФОРМАЦІЯ_6 рік.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення складено 21 травня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Буран В.М.