АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/368/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Русаков Г.С. Доповідач в апеляційній інстанції - Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.І.

суддів Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.

секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 січня 2019 року (постановлену в приміщенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Русакова Г.С. 08 січня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та стягнення моральної шкоди,:

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ТОВ «Клуб Сиру» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та стягнення моральної шкоди.

Просила суд відстрочити сплату судового збору на підставі ст. 136 ЦПК України до проведення судово-психологічної експертизи.

Стягнути з відповідача на її користь заборгованість по індексації заробітної плати в розмірі 19 727,25 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 222 412,61 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., що буде уточнена після проведення експертизи. Судові витрати по справі стягнути з відповідача на користь позивача.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2018 року відмовлено ОСОБА_3 у відстрочці сплати судового збору, а позовну заяву залишено без руху з підстав неналежного оформлення позовної заяви, а саме невірно вказаної адреси відповідача та несплати судового збору.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 січня 2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у встановлений строк позивачем не були усунуті недоліки позовної заяви, тому відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України позовна заява ОСОБА_3 вважається неподаною та, відповідно, повертається їй.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне дослідження доказів, обставин справи, порушення матеріального та процесуального законодавства України, просив ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок, а не проведення такого розрахунку є триваючим правопорушенням і підставою для відповідальності. Спір про відшкодування звільненому працівнику моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні є трудовим спором, тому, на думку скаржника, існує достатня правова підстава для відстрочки позивачу сплати судового збору, яка не була повністю з'ясована Канівським міськрайонним судом Черкаської області.

Згідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що зокрема виникають з трудових правовідносин.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач, зокрема, посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України просила стягнути з відповідача 20 000 грн. моральної шкоди та зазначала, що вона не може оцінити моральну шкоду в грошовому виразі, так, як не є відповідним фахівцем, тому в цілях забезпечення доказів вимушена звертатися з відповідною заявою про призначення судово-психологічної експертизи, якою і буде встановлено, яка глибина та інтенсивність психотравмуючого впливу згідно зазначеної ситуації була здійснена на особистість позивача та оцінити її в грошовому виразі яка буде уточнена в розмірі моральної шкоди.

До позовної заяви було додано клопотання про проведення відповідної експертизи.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_3 ухвалою від 28 грудня 2018 року, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до проведення експертизи, оскільки судом не встановлено підстав для такого відстрочення визначених ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», тому ОСОБА_3 необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1 762 грн. та надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, в ухвалі зазначено про те, що позивачем, невірно вказано адресу відповідача, оскільки зазначена в позові адреса не існує, в розумінні ЗУ «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режимів в Україні».

03 січня 2019 представником позивача ОСОБА_5 було подано заяву на виконання ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2018 року в якій просив адресу відповідача ТОВ «Клуб сиру» змінити та викласти у новій редакції, яку розуміти та читати як «01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 119».

Водночас приведена заява містить клопотання про відстрочення позивачу сплати судового збору на підставі ст. 136 ЦПК України та п. 3 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» до проведення судово-психологічної експертизи у справі (а.с. 12-15).

Постановляючи 08 січня 2019 року ухвалу про повернення позовної заяви, суд виходив із того, що в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке було заявлено разом з позовною заявою, було відмовлено в зв'язку з тим, що наведені позивачем обставини не є підставою для звільнення від сплати судового збору. Позивачем у встановлений строк недоліки позовної заяви усунуті не були.

Апеляційний суд не погоджується з приведеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 182 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 258 ЦПК України, зокрема, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі вирішуються судом шляхом постановлення ухвали.

Проте, в порушення приведених вимог цивільного процесуального законодавства, повторне клопотання викладене в заяві від 03.01.2019 про відстрочку позивачу сплати судового збору на підставі ст. 136 ЦПК України та п. 3 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» до проведення судово-психологічної експертизи у справі судом вирішено не було. В мотивувальній частині оскаржуваної ухвалі, як зазначалось, лише приведені мотиви відмови у задоволенні клопотання поданого разом з позовною заявою та констатовано про відмову в його задоволенні.

Крім того, врахуванню підлягає і наступне.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), № 28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

У зв'язку з цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), виключно відповідно до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно ч. 1 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов, зокрема, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Предметом даного позову є стягнення заборгованості по індексації заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, що витікає із порушених трудових прав.

З копії трудової книжки позивача вбачається, що позивач з 31 серпня 2018 року звільнена з роботи. Дані про нове місце робота в трудовій книжці відсутні. Вказана обставина частково характеризує майновий стан позивача.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання інших вимог зазначених у позові, а тому повернення позовної заяви позбавляє його на судовий захист трудових прав в іншій частині заявлених позовних вимог.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при вирішенні питання щодо відстрочення сплати судового збору, суд першої інстанції, помилково не врахував вказані обставини.

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

За викладеного, ухвала суду першої інстанції як постановлена з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, у відповідності до вимог ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 січня 2019 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та стягнення моральної шкоди направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текс постанови складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак