Справа № 654/3267/18
Провадження № 2/654/569/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2019 м. Гола Пристань Голопристанський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Данилевського М.А.

за участю секретаря Друговин В.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гола Пристань Херсонської області в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу №654/3267/18 за позовною заявою ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду,

В С Т А Н О В И В:

10.09.2018 позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду, шляхом безспірного списання коштів на його користь з Державного бюджету України в розмірі 24892 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначена цивільна справа 11.02.2019 розподілена для розгляду судді Данилевському М.А. 15.02.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.01.2018 поліцейським Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції було складено протокол серії БР № 003173 за ч. 4 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_3 та вилучено посвідчення водія.

Постановою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 19.04.2018 по справі №766/1782/18 позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП. Притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу 20400 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки. Стягнуто судовий збір 352.40 грн.

Постановою судді апеляційного суду Херсонської області від 04.06.2018 постанову судді Херсонського міського суду Херсонської області від 19.04.2018 скасовано, провадження по справі закрито. З тексту постанови апеляційного суду слідує, що у діях ОСОБА_3 не було умислу на дії, які були кваліфіковані інспектором патрульної поліції та судом першої інстанції як дію, що має ознаки правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення). Отже, позивача було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки. Суд апеляційної інстанції скасував покарання та закрив провадження у справі за реабілітуючих підстав.

З посиланням на положення ст. 56 Конституції України, ст. 1174 ЦК України, ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», позивач вважає, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного накладення штрафу, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 12 Закону, розмір відшкодовуваної суми юридичної допомоги, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд. У даному випадку штраф на позивача було накладено судом, отже лише суд уповноважений визначити суму, сплачену позивачем за надання юридичної допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до квитанції від 25.05.2018 позивачем сплачено 5000 грн. за надання юридичної допомоги. Згідно наданого в судовому засіданні акту наданих послуг від 10.05.2019 вартість наданих юридичних послуг складає 5000 грн., які оплачені позивачем.

Відповідно до ст. 13 Закону, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Протокол відносно ОСОБА_3 було складено 24.01.2018. Авторозподіл справи у суді відбувся 02.02.2018. Остаточне рішення по справі прийнято 04.06.2018. Отже, позивач перебував під судом протягом 4 місяців. Мінімальна заробітна плата у 2018 році складає 3723 грн., що у розрахунку за 4 місяці складає 14 892 грн. моральної шкоди.

Завдана моральна шкода обґрунтовується наступним.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під судом, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивачу було завдано сильних душевних хвилювань. На позивача було накладено штраф у великому розмірі. Вказана сума є значною для позивача, враховуючи його матеріальний стан - тимчасова робота, старий автомобіль ВАЗ 2101 1970-х років випуску. Також, у нього було вилучено водійське посвідчення та позбавлено права керувати автомобілем на 3 роки, оскільки на автомобілі він здійснює виконання ремонтних робіт, возить інструменти та будівельні матеріали. Також, те що апеляційний суд є останньої інстанцією у даній категорії справ тільки збільшувало хвилювання позивача, оскільки у суді апеляційної інстанції у позивача та його захисника була остання можливість довести його невинуватість. Протягом 4 місяців він перебував у стресовому стані.

Загалом на користь позивача підлягає стягненню 24892 грн., з яких 14892 грн. моральної шкоди; 5000 грн. витрат на юридичну допомогу у справі № 766/1782/18; 5000 грн. витрат на правничу допомогу у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3,4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

З наведених нормативних положень вбачається, що суб`єктом відповідальності є Держава, а не конкретний державний орган. Тому моральна шкода, завдана незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю державного органу та суду відшкодовується із Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів. Департамент патрульної поліції заявлено відповідачем, оскільки це єдина юридична особа в системі патрульної поліції, працівником якої було складено незаконний протокол відносно ОСОБА_3 З боку Держави відповідачем заявлено Державну казначейську службу України, оскільки списання коштів буде проводитись із Державного бюджету України.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції України проти задоволення позовних вимог заперечив, надав до суду відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до наступного.

Правові підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу у зв`язку із складанням відносно Позивача протоколу про адміністративне правопорушення працівниками Департаменту патрульної поліції відсутні. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів Позивачу завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди слід відмовити

Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для Позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований

При складанні протоколу у відношенні Позивача працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до статей 255,265-1 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а доказів про визнання їх дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки у даному випадку відсутні усі обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності

Посилання позивача про те, що протиправність та неправомірність дій працівників поліції щодо складання у відношенні нього протоколу про адміністративне правопорушення підтверджується постановою Апеляційного суду Херсонської області про закриття провадження у справі про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 130 КУпАП є необґрунтованими, оскільки вказаною постановою неправомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено. Рішення про встановлення факту неправомірності вищевказаних дій працівників поліції відсутнє

З урахуванням наведеного, представник Департаменту патрульної поліції вважає , що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди Позивачу у зв`язку із складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України проти задоволення позовних вимог заперечив, надав до суду відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Вважає, що факт перебування справи про адміністративне правопорушення в судових інстанціях ніяким чином не порушувало прав і свобод позивача, та ні в чому його не обмежувало. Реалізація процесуального права позивача на оскарження дій, що входять до компетенції працівників патрульної поліції щодо складання адміністративного протоколу на місці ДТП не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції проти задоволення позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити з підстав зазначених у відзиві, зазначив, що позивачем не доведено факт спричинення позивачеві моральної шкоди, суми заявлені на відшкодування шкоди нічим не підтверджені, а є лише припущеннями.

Заслухавши думку та пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити повністю виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.01.2018 поліцейським Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції було складено протокол серії БР № 003173 за ч. 4 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_3 та вилучено посвідчення водія.

Постановою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 19.04.2018 по справі №766/1782/18 позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу 20400 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки, стягнуто судовий збір у розмірі 352.40 грн.

Постановою судді апеляційного суду Херсонської області від 04.06.2018 постанову судді Херсонського міського суду Херсонської області від 19.04.2018 скасовано, провадження по справі закрито. З тексту постанови апеляційного суду слідує, що у діях ОСОБА_3 не було умислу на дії, які були кваліфіковані інспектором патрульної поліції та судом першої інстанції як дію, що має ознаки правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки водій ОСОБА_3 домовився з володільцем паркану про компенсування збитків, тобто не вважав, що сталася подія ДТП, а за такого не усвідомлював і не міг усвідомлювати, що полишив місце ДТП та як наслідок, що вживає алкогольні напої після події ДТП, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_3 не було умислу на дії, які кваліфіковані інспектором патрульної поліції та судом першої інстанції як дія, що має ознаки правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Також суддею Херсонського апеляційного суду констатовано, що згідно ст. 38 КУпАП, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомчі суду, то стягнення може бути накладено не пізніше як три місяці з дня вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Оскільки такий строк на момент розгляду справи апеляційною інстанцією минув, апеляційний суд за спливом строку не вправі з`ясовувати обставини скоєння правопорушення та визнавати особу винною чи невинуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, а тому провадження по даній справі підлягає закриттю.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 04.06.2018 скасовано постанову Херсонського міського суду від 19.04.2018 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_3 , а провадження по справі закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2019 у справі № 927/623/18, слідує, що з правового аналізу норми ст.38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі №910/18319/16.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Суд виходить з того, що складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.

Встановивши, що при складанні протоколу у відношенні позивача працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до статей 255, 265-1 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а доказів про визнання їх дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки у даному випадку відсутні усі обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності.

Посилання позивача на те, що протиправність та неправомірність дій працівників поліції щодо складання у відношенні нього протоколу про адміністративне правопорушення підтверджується постановою Апеляційного суду Херсонської області від 04 червня 2018 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 130 КУпАП є необґрунтованими, оскільки вказаною постановою неправомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено. Рішення про встановлення факту неправомірності вищевказаних дій працівників поліції відсутнє.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.06.2018 у справі № 640/17380/16-ц.

Суд не погоджується з доводами позивача ОСОБА_3 про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди в зв`язку із складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення працівником Управління патрульної поліції та перебування під судом, виходячи з наступного.

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені основні повноваження поліції, яка відповідно до покладених на поліцію завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст.30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

У відповідності до вимог ч.4 ст.37 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може тимчасово обмежити фактичне володіння річчю або пересування транспортного засобу для запобігання небезпеці, якщо є достатні підстави вважати, що річ або транспортний засіб можуть бути використані особою з метою посягання на своє життя і здоров`я або на життя чи здоров`я іншої людини, або пошкодження чужої речі. На вимогу особи поліцейський зобов`язаний повідомити про причини застосування ним відповідних заходів. Обмеження фактичного володіння річчю здійснюється на підставах та в порядку, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Про вчинення адміністративного правопорушення згідно ст.254 Кодексу України про адміністративні правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою.

Статтею 255 КУпАП передбачено, що у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Згідно ст.265-1 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Інспектор УПП у Херсонській області є працівником поліції та мав право складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП, та враховуючи санкцію ч.4 ст.130 КУпАП мав право на тимчасове вилучення посвідчення водія з видачею тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами.

Крім того, складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.

Позивачем ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих неправомірність дій працівника Управління патрульної поліції при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП.

Долучена до справи позивачем постанова Апеляційного суду Херсонської області від 04.06.2018, якою скасовано постанову Херсонського міського суду від 19.04.2018 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_3 , а провадження по справі закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, не є доказом неправомірності дій працівника Управління патрульної поліції в Херсонській області, яким складено протокол відносно ОСОБА_3 за ч.4 ст.130 КУпАП та підставою для відшкодування позивачу шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Сам лише факт хвилювання позивача в очікуванні рішення суду апеляційної інстанції щодо розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під судом, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 1174, 1176, 1167 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 229, 258, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 17.05.2019.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Суддя: М. А. Данилевський