Справа № 346/394/19
Провадження № 22-ц/4808/660/19
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею П`ятковським В.І. 7 березня 2019 року в м. Коломия, повний текст якого виготовлено 14 березня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 13.08.2011 року по 05.10.2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина проживає з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні.

Враховуючи те, що донька росте та потребує багато додаткових витрат, позивачу важко самостійно забезпечити всі матеріальні потреби для нормального рівня її розвитку.

Відповідач їх життям не цікавиться, добровільно допомоги на утримання дитини не надає, не бере участі у додаткових витратах, які постійно виникають оскільки дитина часто хворіє.

Вважає, що по стану здоров`я та матеріальних можливостях батько спроможний сплачувати аліменти, оскільки є молодою працездатною людиною та часто виїжджає на заробітки за кордон.

Просила стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дочки в сумі 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07.03.2019 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів вирішено розпочати з 29 січня 2019 року і проводити до повноліття дитини. Стягнення аліментів в розмірі платежу за один місяць звернуто до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 768,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині розміру аліментів, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Вказує, що судом проігноровано те, що ним не було отримано позовної заяви з додатками, внаслідок чого він був позбавлений права написати відзив на позовну заяву із наданням доказів, які спростовують аргументи позивача.

Зокрема, у оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що відповідач часто виїжджає за кордон на роботи з ціллю перевезення для продажу автомобілів, що не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами, оскільки він їздить час від часу за кордон, щоб купити ліки для своєї матері, яка є інвалідом ІІ групи.

Крім того, судом залишено поза увагою те, що відповідач не має постійного місця роботи, що підтверджується довідкою, виданою Коломийською міськрайонною філією Івано-Франківського обласного центру зайнятості. На життя заробляє будь-якими роботами, зокрема працює час від часу підсобним на будівництвах об`єктів у м. Коломия.

На його думку, позивач безпідставно посилається на те, що ним не надається жодної матеріальної допомоги на утримання їхньої дочки, оскільки він постійно забезпечує свою доньку, зокрема шляхом перерахування грошей позивачу.

Вказує, що неспроможний фізично сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. Просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду від 7 березня 2019 року в частині розміру аліментів та постановити нове, згідно якого стягувати з нього аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що відповідач мав можливість звернутись до адвоката за наданням правової допомоги і йому мав бути наданий час на подання відзиву на позовну заяву та доказів. Вважає, що долучені до матеріалів справи копії закордонного паспорта відповідача підтверджують те, що він не міг їздити лише за ліками для матері, оскільки в середньому поїздка тривала від 3 до 8 днів. Що стосується безробіття відповідача, то вважає, що наведене свідчить про те, що його влаштовує його фінансове становище і він не бажає за допомогою держави шукати роботу і отримувати допомогу від держави в зв`язку з безробіттям. У зв`язку з тим, що відповідач більше місяця не надавав матеріальну допомогу на утримання доньки, нею і було подано позов про стягнення з нього аліментів у розмірі 2500 грн., яка разом з її доходами надаватиме можливість належним чином утримувати дитину. Просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 07.03.2019 року залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 13.08.2011 року по 05.10.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

В шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.02.2012 року (а.с. 5).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ». Неповнолітню дочку сторін ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 після розірвання шлюбу залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 6).

Дані обставини підтверджені матеріалами справи та рішенням суду, і сторонами по справі не заперечувалися.

Крім того встановлено, що дитина ОСОБА_3 з вересня 2018 року відвідує Дитячий розвиваючий центр «Радість», курс англійська мова, плата за який становить 480,00 грн. на місяць (а.с. 87).

Позивач ОСОБА_2 орендує для проживання квартиру зі сплатою орендної плати в розмірі 80,00 доларів США згідно курсу валют на момент оплати плюс плата за комунальні послуги щомісячно, про що свідчить копія Договору оренди від 18.07.2018 року (а.с. 83).

Згідно Довідки ОСББ «Центр-дім 78» про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №24 від 13.03.2019 року відповідач ОСОБА_1 проживає разом з матір`ю та братом у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві власності (а.с. 56).

Як вбачається з Довідки Коломийської міськрайонної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 13.03.2019 року №479-03/22-19, ОСОБА_1 не перебуває на обліку в єдиній інформаційно-аналітичній системі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції як безробітний станом на 13.03.2019 року (а.с. 57).

Відповідно до викопіровки паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 з вересня 2017 року періодично виїжджає за кордон (а.с. 58-60).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував інтереси дитини, матеріальне становище сторін та покладення обов`язку по утриманню дитини однаковою мірою на матір та батька, вважав доцільним присудження аліментів в сумі 2000,00 грн. щомісячно на утримання дочки.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтями 180, 191 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За умовами ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України перераховано обставини, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

В силу ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною другою ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

У силу вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, та перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначив розмір аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно.

При визначенні розміру аліментів судом враховано, що відповідач є працездатною особою молодого віку, будь-яких застережень щодо стану його здоров`я в ході розгляду справи не встановлено, а тому суд вважав, що він може працювати та утримувати свою неповнолітню дитину. Доказів наявності на його утриманні інших дітей також представлено не було.

Посилання апелянта на те, що він не отримував позовної заяви з додатками, внаслідок чого був позбавлений права написати відзив на позовну заяву із наданням доказів, які спростовують аргументи позивача, не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вказані документи судом першої інстанції направлялися відповідачу на адресу його місця реєстрації (а.с. 10). Відповідач був присутній в судовому засіданні 18.02.2019 року та 07.03.2019 року, надавав суду пояснення по суті справи, про що свідчать роздруківки протоколів судових засідань (а.с. 33-35). Також ним додатково подані докази по справі при зверненні до суду з апеляційною скаргою. Отже відповідач не був позбавлений можливості здійснення процесуальних прав щодо доказування своїх вимог чи заперечень.

Разом з тим, належних, достатніх та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції та підтвердження неспроможності сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, як це передбачено ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України, апелянтом суду не представлено.

Відсутність постійного заробітку не може бути підставою для звільнення від сплати аліментів чи їх зменшення з огляду на законодавчо встановлений обов`язок батьків утримувати дітей до повноліття, а твердження апелянта про те, що він матеріально допомагає своїй матері, яка є інвалідом ІІ групи апеляційний суд відхиляє, оскільки така обставина не підтверджена належними та допустимими доказами, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім того, як вбачається з Довідки Коломийського ліцею №6 імені Героя України Тараса Сенюка від 24.04.2019 року №02-12/62 мати відповідача ОСОБА_11 працює в даному ліцеї на посаді вчителя початкових класів.

З огляду на наведене стягнення з відповідача аліментів у зазначеному судом першої інстанції розмірі щомісячно відповідає вимогам закону, розумності і справедливості, з урахуванням обставин справи та доказів, наданих сторонами.

Що стосується доводів апелянта про те, що протягом тривалого часу він в добровільному порядку сплачував кошти на утримання дитини, то слід зазначити, що добровільне надання матеріальної допомоги надається на розсуд відповідача, не є обов`язковим, для його стягнення у випадку припинення сплати немає законних засобів примусу, а тому позивач має право стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в судовому порядку навіть у випадку добровільної їх сплати.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення, ухваленого у встановленому законом порядку.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 7 березня 2019 року без змін.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 7 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко