Справа № 527/1646/19
провадження 2/527/682/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Павлійчук А.В.,

за участю секретаря судового засідання Бутко В.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Глобине цивільну справу №527/1646/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з позовом до суду, яким просила здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме визнати спільною сумісною власністю житловий будинок загальною площею 160,5 кв.м. по АДРЕСА_1 та визнати за нею та за ОСОБА_2 по 1/2 частині вказаного житлового будинку.

В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1980 року, який між ними було розірвано за рішенням суду від 05 лютого 2019 року, що набрало законної сили. За час перебування у шлюбі подружжя придбали на підставі договору купівлі - продажу від 20 жовтня 1981 року житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані у АДРЕСА_1. У період з 1994 по 1996 роки за спільни кошти та спільною працею провели реконструкцію будинку шляхом прибудови додаткових метрів, в результаті чого загальна площа будинку збільшилась та склала 160,5 кв.м. Добровільно вирішити питання з відповідачем про поділ спільного майна подружжя не вдалося, що і стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

У підготовче судове засідання позивач не з`явилась, подав до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує.

Відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності та вказав, що заперечень проти позову не має.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 20 липня 1980 року, який між ними було розірвано на підставі рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2019 року, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом також встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 20 жовтня 1981 року, посвідченого державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори Полтавської області Шкріко Л.П. за реєстровим № 1922, ОСОБА_2 є власником житлового будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_2 .

Договір купівлі-продажу уклали на ім`я відповідача, проте будинок придбаний подружжям під час перебування у шлюбі.

Таким чином, судом встановлено, що спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , придбані сторонами під час перебування у шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11).

Зі змісту п. 23, 24 вказаної постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Суд вважає, що за встановлених обставин, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. 60,63,69, 70, 110-112 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11, ст.ст. 3-15, 76, 82, 206, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 273ЦПК України суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок загальною площею 160,5 кв.м. з надвірними будівлями розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати в порядку розподілу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою с. Радалівка Глобинського району Полтавської області, рнокпп: НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частини житлового будинку загальною площею 160,5 кв.м. з надвірними будівлями розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати в порядку розподілу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Радалівка Глобинського району Полтавської області, рнокпп: НОМЕР_2 , право власності на Ѕ частини житлового будинку загальною площею 160,5 кв.м. з надвірними будівлями розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Скасувати накладений ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 26.07.2019 року арешт на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 паспорт серія НОМЕР_3 , рнокпп: НОМЕР_1 ).

Відповідач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 паспорт серія НОМЕР_4 , рнокпп: НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення виготовлений 07.10.2019 року.

Суддя А. В. Павлійчук