Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 711/4852/17

провадження № 61-8555св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: публічне акціонерне товариство «БМ Банк», Центральний відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 листопада 2017 року в складі суддів: Василенко Л. І., Нерушак Л. В., Храпка В. Д.,

ВСТАНОВИВ

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: публічне акціонерне товариство «БМ Банк», Центральний відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції про зняття арешту з майна.

В обгрунтування позову зазначала, що 18 липня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна» або банк), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала 42 075 доларів США зі сплатою 11 % річних із строком повернення до 19 липня 2021 року для придбання квартири АДРЕСА_1. Цього ж дня для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_5 передала банку в іпотеку вказану квартиру. 24 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло прав кредитора за вказаним кредитним договором та договором іпотеки. 27 квітня 2017 року вона уклала з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договори про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами від 18 липня 2006 року та цього ж дня здійснила реєстрацію прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 18 липня 2006 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_4, посилаючись на те, що відповідач не сплатила кредитну заборгованість та у зв'язку з відсутністю можливості в позасудовому порядку звернути стягнення на квартиру - предмет іпотеки, яка перебуває під арештом, що накладений ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2010 року і постановами державного виконавця Центрального ВДВС від 05 листопада 2010 року та від 18 квітня 2011 року, просила суд зняти арешт з квартири АДРЕСА_1.

Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2017 року в складі судді Дунаєва С. О. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що перебування спірної квартири під арештом не порушує права позивача як іпотекодержателя.

Короткий зміст та мотиви рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 01 листопада 2017 року рішенняПридніпровського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 Знято арешт з квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5, а саме: арешт нерухомого майна реєстраційний номер 9853045, зареєстрований 21 травня 2010 року за № 9853045, реєстратор: Перша Черкаська державна нотаріальна контора, на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2010 року по справі № 2-1960/10;арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 10612770, зареєстрований 14 грудня 2010 року за № 10612770, реєстратор: Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про арешт майна Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Серія АА№ 724140 від 05 листопада 2010 року; арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 11134158, зареєстрований 04 травня 2011 року за № 11134158, реєстратор: Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про арешт майна боржника арешт нерухомого майна, накладений постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції без номеру від 18 квітня 2011 року.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що перебування іпотечного майна під арештом порушує права позивача як іпотекодержателя, оскільки обмежує його право звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу на новий розгляд до апеляційного суду в іншому складі.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є необґрунтоване та незаконне, оскільки воно ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 листопада 2017 року залишено без руху з наданням строку для усунення

недоліків.

13 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_6 передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Придніпровського районного суду м. Черкаси зазначену справу.

У березні 2018 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла зазначена справа.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права не перевірив правомірність договору про відступлення права вимоги від 27 квітня 2017 року, відповідно до якого позивач набула право вимоги до неї як іпотекодержатель сплати позивачем коштів за отримане право вимоги за кредитним договором, наявності узгодженості між сторонами умов звернення стягнення на належну їй квартиру, як і наявності чи відсутності її згоди на позасудове врегулювання її зобов'язань перед позивачем, та сплати позивачем коштів на отримане право вимоги за кредитним договором.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

02 квітня 2018 року від ОСОБА_4 до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_6, які мотивовані тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Касаційна скарга не підлягає задоволенню за безпідставністю.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 18 липня 2006 року ОСОБА_5 уклала з АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») кредитний договір, відповідно до якого отримала в кредит 42075 доларів США зі сплатою 11% річних із строком повернення до 19 липня 2021 року для придбання квартири АДРЕСА_1.

Цього ж дня у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_5 уклала з АКБ «Райффайзенбанк Україна» договір іпотеки, відповідно до якого передала банку в іпотеку вказану квартиру. Вартість предмета іпотеки за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем визначена 250400 грн, що за курсом НБУ на дату укладання цього договору становить 49584 долара США (1 долар США = 5,05 грн).

Договором іпотеки передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в позасудовому порядку (стаття 6 договору).

24 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» уклав з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло прав кредитора за кредитним та іпотечним договорами.

27 квітня 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклало договір із ОСОБА_4, відповідно до якого відступило їй право вимоги за вказаними договорами. Цього ж дня здійснено реєстрацію прав ОСОБА_4 як іпотекодержателя за договором іпотеки від 18 липня 2006 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 18 липня 2006 року ОСОБА_4 як новий іпотекодержатель набула сукупність прав, належних попередньому іпотекодержателю за договором іпотеки, включаючи але не обмежуючи право звернення стягнення на предмет обтяження іпотекою та отримання задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета іпотеки.

Умовами договору про відступлення права вимоги передбачено, що ОСОБА_4 набула право вимоги до ОСОБА_5 на суму 330 287,29 грн, та що первісний іпотекодержатель зобов'язується передати новому іпотекодержателю оригінали договору іпотеки разом з усіма змінами та доповненнями до них, а також інші документи, які засвідчують права, що передаються, та надіслати боржникові повідомлення про відступлення прав за договором іпотеки на користь нового іпотекодержателя.

15 травня 2017 року ОСОБА_4 направила ОСОБА_5 вимогу про усунення порушення боргового зобов'язання (іпотечне повідомлення), в якому вимагала сплатити протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги заборгованість по кредитному договору.

Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_5 не виконала, борг не повернула.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 08 червня 2017 року щодо предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, наявні зареєстровані обтяження: 1) реєстраційний номер 9853045-арешт нерухомого майна, накладений ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2010 року по цивільній справі №2-1960/10 за позовом ВАТ «БМ Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 січня 2008 року; 2) реєстраційний номер 10612770 - арешт нерухомого майна, накладений постановою державного виконавця Центрального ВДВС від 05 листопада 2010 року серії АА№724140; 3) реєстраційний номер 11134158 - арешт нерухомого майна, накладений постановою державного виконавця Центрального ВДВС від 18 квітня 2011 року. Накладені арешти на майно постановами державного виконавця Центрального ВДВС за зведеним виконавчим провадженням про стягнення з ОСОБА_5 боргу на загальну суму 443025,00 грн на користь юридичних осіб та держави.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційні скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

Порядок позасудового врегулювання та визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений пунктом 6.4 іпотечного договору від 18 липня 2006 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право самостійно обрати шляхи позасудового врегулювання, зокрема, іпотекодержателю належить право від свого імені продавати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому чинним законодавством України.

Наявне в іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку обумовлює необхідність узгодження між сторонами договору іпотеки розміру заборгованості, для погашення якої звертається стягнення на предмет іпотеки, або спосіб її визначення та погодження.

У застереженні, що міститься в договорі іпотеки, сторони встановили, що положення пункту 6.4 з підпунктами цього договору разом з іншими положеннями цього договору, являють собою повний укладений договір між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому сторони визначили можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин аргументи касаційної скарги про те, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» без згоди іпотекодавця не може бути примусово стягнуте (відчужене) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України позичальника за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, не ґрунтуються на нормах матеріального закону, адже застереження у договорі іпотеки і є згодою іпотекодавця на відчуження (стягнення) іпотечного майна з визначених у застереженні підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що перебування іпотечного майна під арештом порушує її права як іпотекодержателя, оскільки обмежує її право звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що суд апеляційної інстанції не перевірив правомірність договору про відступлення права вимоги від 27 квітня 2017 року, відповідно до якого позивач набула право вимоги до неї як іпотекодержатель та сплати позивачем коштів за отримане право вимоги за кредитним договором не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими судом фактичними обставинами у справі.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права, що виходить за межі компетенції касаційного суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. М. Коротун

В. І. Крат

В.П. Курило