Дата документу 20.02.2019 Справа № 337/1906/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1906/18 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1027/18 Кучерук І.Г.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в особі слідчого відділу Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в особі слідчого відділу Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування, посилаючись на те, що 11 грудня 2015 року за її заявою до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР внесено відомості за ч. 1 ст. 140 КК України щодо неналежного надання медичної допомоги лікарями реанімаційного відділення КУ «Запорізька міські багатопрофільна клінічна лікарня № 9» її брату ОСОБА_5 внаслідок чого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що внаслідок небажання працівників слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області виконувати свої обов'язки, досудове розслідування у справі є неефективним та довготривалим.

Вказує, що вже 3 роки поспіль вона, як потерпіла у кримінальному провадженні, шляхом написання численних заяв та скарг до слідчого відділу та прокуратури, намагається домогтися покарання винних у смерті ОСОБА_5 медичних працівників.

19.02.2018 року після чергової скарги до прокуратури Запорізької області була призначена додаткова комісійна судова медична експертиза, в межах якої експертам поставлені додаткові питання, відповідь на які допоможе викрити професійну помилку лікарів.

Халатне ставлення працівників слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області до своїх обов'язків також знайшло своє підтвердження через факт втрати речового доказу, а саме: архівного гістологічного матеріалу трупа ОСОБА_5

Замість охорони та захисту моїх прав як потерпілої від кримінального правопорушення, орган досудового розслідування через свою бездіяльність фактично створює перешкоди для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, нехтує принципами неупередженого швидкого досудового розслідування.

Вказує, що вона є інвалідом другої групи, кожного разу зазнає моральних страждань від бездіяльності відділу поліції та необхідності самотужки боротися за справедливість. Процес написання численних заяв та скарг кожного разу потребує пригадування всіх обставин смерті рідної людини, викликає негативні емоції, переживання через безпорадність у захисті чесного ім'я померлого. Кожний похід до слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області як органу досудового розслідування забирає час та здоров'я, порушує нормальний ритм життя.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти у розмірі 20000 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2018 року від 04 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошову суму у розмірі 5000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд неправильно визначив ступінь її моральних страждань та належну до стягнення суму, не врахував розмір завданої моральної шкоди, який має бути співмірним ступеню і тривалості моральних страждань. Не в повній мірі судом враховано наявність факту порушення розумних строків досудового розслідування (більше трьох років), втрати основного речового доказу, глибину та тривалість її душевних страждань. Просить змінити рішення суду в частині визначення суми моральної шкоди та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області подав відзив у якому просить рішення суду скасувати у позові відмовити, посилаючись на те, що у матеріалах справи взагалі відсутні докази спричиненої позивачу моральної шкоди.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На зазначену апеляційну скаргу відповідач подав відзив у якому просить рішення суду скасувати в задоволенні позову відмовити, але при цьому за апеляційною скаргою на звертався.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у реанімаційному відділенні КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9» помер брат позивача ОСОБА_5.

11 грудня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, інформацію внесено в ЄРДР за № 0005956.

Відповідно до листа Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області від 06 жовтня 2017 року, за результатами службового розслідування, встановлено факт втрати речового доказу - архівного гістологічного матеріалу трупа ОСОБА_5

20 листопада 2018 року постановою Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_3 визнано потерпілою за даним кримінальним провадженням. На час розгляду справи досудове розслідування не завершене.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення розумних строків досудового розслідування, втрати органом досудового розслідування речового доказу та спричинених цим душевних страждань позивача, а також з міркувань співмірності та принципу розумності та справедливості при визначенні розміру моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується відповідно до ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадових осіб Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області,а саме в порушенні розумних строків досудового розслідування та втрати речового доказу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив сукупність визначальних чинників, що враховуються при визначенні розміру моральної шкоди.

Також колегія суддів відхиляє довід скаржника, викладений в апеляційній скарзі, що сума моральної шкоди, визначена судом не враховує глибини її страждань, завданих порушеннями вчиненими органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження, відкритого за фактом смерті її брата, оскільки дана справа стосується шкоди, завданої саме процесуальними порушеннями збоку органів досудового слідства. А отже позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до осіб, які можуть бути визнані винними у невиконанні чи неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 25 лютого 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: І.А. Воробйова

Е.А. Онищенко