Провадження №2/522/4461/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Домусчі Л.В.,

За участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 21.12.2018 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ТОВ «Український промисловий Банк», про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідач при укладені кредитного договору не повідомив про можливі ризики для позивач як споживача кредитних послуг, що проявляється в підвищені курсу валюти кредиту та як наслідок здорожчення виконання кредитного договору, також не повідомив про наявність достатніх повноважень для укладення кредитного договору. На думку позивача банк фактично змушує позивальника виразити у грошовому вигляді своє виявлення щодо отримання кредиту. Також позивач зазначає, що відповідачем порушені його права як споживача, які передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», а саме надання інформації, щодо умов здійснення кредитування. Враховуючи підставі викладені у позовній заяві просив визнати недійсним кредитний договір № 363/ФКВІП-07 від 12.09.2007 року укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 недійсним.

Зазначена позовна заява була прийнята до провадження ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.12.2018 року було та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 25 лютого 2019 року.

14.01.2019р. через канцелярію суду надійшов відзив від представника АТ Дельта Банк.

12.02.2019р.через канцелярію суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив АТ Дельта Банк.

19.02.2019 року позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову. В якій він просив заборонити ПАТ «Дельта Банк» вчиняти дії щодо продажу (уступки) права вимоги за кредитним договором № 363/ФКВІП-07 від 12.09.2007 року будь-яким третім особам. Посилаючись на те, що оскільки ним оскаржується кредитний договір, банк. З яким він був укладений, знаходиться на стадії ліквідації, вважає, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним для забезпечення виконання рішення у разі можливого задоволення позову.

Ухвалою суду по справі від 21 лютого 2019 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено.

Підготовче засідання було призначено на 25 лютого 2019 року. В засідання з`явився представник АТ Дельта Банк», представник позивача та сам позивач до судового засідання не з`явилися. Про час та місце проведення судового були повідомлені належним чином. Представником позивача електронною поштою було подано заяву про відкладення, у зв`язку з його хворобою, а також заява від представника відповідача про закриття підготовчого засідання по справі. Суд відмовив у відкладенні підготовчого засідання по справі через відсутність підтверджуючих доказів щодо хвороби представника. Ухвалою суду від 25.02.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання. Призначене на 16.05.2019 року з`явилися представники позивача адвокат Вертипорох О.М. та представник відповідача адвокат Шевчук В.В.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позові, наголосив на порушення ТОВ «Укрпромбанком» вимог Закону України Про захист прав споживачів при укладанні кредитного договору, а саме: надання кредиту у доларах США при відсутності індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, яка була б видана ОСОБА_1 ; не повідомлення ОСОБА_1 ТОВ «Український промисловий банк» про наявність у цій фінансовій установі генеральної ліцензії та індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій та кредитування фізичних осіб в іноземній валюті; істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором в наслідок значної зміни курсу валют; не повідомлення ОСОБА_1 про можливі ризики як споживача послуг, що проявляється в підвищенні курсу валюти кредиту та як наслідок здорожчення виконання кредитного договору; не надання інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Також наполягав, що кредитний договір містить положення, які обмежують право ОСОБА_1 на укладання правочинів з іншими контрагентами, у зв`язку з чим просив визнати кредитний договір недійсним.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, наполягала на повну відмову у задоволенні позову з підстав невідповідності дійсних обставин справи зазначеним підставам позову. Також звернула увагу суду та учасників справи на додані до відзиву документи, які спростовують доводи позивача щодо відсутності у ТОВ «Український промисловий банк» на момент укладання спірного кредитного договору Банківської ліценції та Дозволу, виданих ТОВ «Укрпромбанк» Національним Банком України, а також копії документів, які підтверджують надання банком та отриманні ОСОБА_1 всієї необхідної інформації щодо кредитування, яка передбачена законом України Про захист прав споживачів. Також наголосила на існуванні рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 листопада 2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 363/ФКВІП-07 від 12.09.2007 року, яке наразі знаходиться на стадії примусового виконання. Суд оголосив перерву у судовому засіданні до 20.05.2019 року.

У судове засідання, призначене на 20 травня 2019 року з`явився представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, через канцелярію суду представником подано клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 20 травня 2019 року без його участі. Враховуючи неявку представника відповідача та наявності в матеріалах справи заяви про розгляд справи без участі представника, суд ухвалив розглядати справу за наявною явкою сторін.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи заперечення на позов, що наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між ТОВ «Укрпромбанком» та ОСОБА_1 12 вересня 2007 року було укладено кредитний договір № 363/ФКВІП-07. Відповідно до якого позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 120 000,00 доларів США зі сплатою 12% річних та терміном повернення 11 вересня 2022 року.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ Дельта Банк та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк». На підставі зазначеного договору АТ Дельта Банк набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 363/ФКВІП-07 від 12.09.2007 року та договорами забезпечення за ним.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 07 листопада 2013 року було задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 363/ФКВІП-07 від 12.09.2007р. та стягнуто солідарно заборгованість на загальну суму 816 802,91гривень. Зазначене рішення суду набрало законної сили. Таким чином позивач ще в 2913р. знав про умови кредитного договору і про стягнення заборгованості за його умовами.

Відповідно до наданого АТ «Дельта Банк» розрахунку заборгованості за кредитним договором № 363/ФКВІП-07 від12.09.2007 року, станом на 10.01.2019 року заборгованість за кредитом не погашена та дорівнює в еквіваленті 5 344 246,45 гривням.

На думку суду спірний кредитний договір містить всі істотні умови, які повинні бути зазначені в кредитному договорі відповідно до вимого цивільного законодавства України, зокрема щодо суми та валюти кредиту, розміру відсоткової ставки, строку кредитування, порядок повернення кредиту та сплати відсотків, права та обов`язки сторін за ним. Крім того, в пункті 7.1 кредитного договору зазначено, що ОСОБА_1 шляхом підписання цього договору підтверджує факт письмового ознайомлення з умовами кредитування Банка та отримання копії відповідного листа повідомлення про умови кредитування Банка за якими надається цей кредит. А також підтверджує, що він уважно ознайомився із змістом цього договору, всі умови цього Договору зрозумів, повністю з ними згоден, зауважень та запитань не має, та зобов`язується їх дотримуватися та виконувати.

Крім того, до відзиву відповідачем АТ Дельта банк надані належним чином засвідчені копії листа-повідомленні про умови кредитування, який підписаний 04.09.2007 ОСОБА_1 , в якому зазначено про можливі валютні ризики; Заява-анкеті позичальника на отримання кредиту від 04.09.2007 року, яка заповнена та підписана ОСОБА_1 власноручно, в якій зазначено, що він «шляхом підписання цієї Анкети-заявки підтверджує факт ознайомлення з умовами кредитування ТОВ «Укрпромбанк» та отримання листа-повідомлення про умови кредитування». Аналогічне застереження міститься в Заяві про надання кредиту від 12.09.2007 року.

Позивачем не надано будь-яких доказів щодо спростування наданих відповідачем документів.

Суд звертає увагу позивача, що спірний кредитний договір укладено 12 вересня 2007 року, а інформацію щодо умови кредитування було отримано ОСОБА_1 04.09.2019 року, тобто до підписання спірного кредитного договору, що спростовує твердження позивача про неотримання ним зазначеної інформації. Крім того, додаток № 1 до кредитного договору містить не тільки графік платежів, але й розрахунок сукупної вартості кредиту та розмір реальної відсоткової ставки за кредитом.

На момент укладання спірного кредитного договору, частиною 3 пунктом 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було встановлено що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Згідно із частиною другою статі 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Комісійні витрати в даному випадку не є змінними, оскільки розмір комісій визначений у процентному співвідношенні до суми кредиту і цей процент є не змінним. Більше того, у Додатку№ 1 до Кредитного договору встановлено конкретну суму комісійних витрат за управління кредитом щомісячно та комісії за надання кредиту. За таких обставин, умова про сплату комісії у чітко встановленому розмірі не суперечить як положенням частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і умовам Кредитного договору, встановлених Сторонами.

Оскільки пунктами 1.6-1.9 спірного кредитного договору передбачена сплата комісії за видачу кредиту, за управління кредитом, то суд приходить до висновку, що банк має право стягувати та нараховувати передбачену кредитним договором комісію.

Суд звертає увагу позивача, що Закон України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом 3 частини 4 статті 11, яким встановлено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, відповідно до закону України від 22.09.2011 року, тобто, вже після укладення спірного правочину. Відповідно до перехідних та прикінцевих положень закону України від 22.09.2011 року, ці зміни не застосовуються до договорів, укладених до набрання ними чинності.

Що стосується твердження позивача про неправомірність надання кредитних коштів у іноземній валюті, то суд зауважує, що правомірність укладання кредитних договорів в іноземній валюті була неодноразовим предметом розгляду судів різних інстанцій. Підтвердженням правомірності надання кредитів в іноземній валюті зазначено в листі НБУ від 07.12.2009 р. за № 13-21/7871-22612, в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 27.11.2001 року № 01-8/1289 пункт 6, в листі Національного банку України від 27.10.2010 р. № 18-311/5472.

Аналогічна правова позиція викладена також і в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в пункті 10 якої зазначене, що банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій із валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання).

Відповідно до п.11 зазначеної Постанови пленуму ВССУ, суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Аналогічний правовий висновок був зроблений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04.07.2018 року у справі 761/12665/14-ц. Велика Палата зазначила, що у відповідності до положень статті 99 Конституції України, статті 192 ЦК України грошовою валютою України є гривня і вона є єдиним законним платіжним засобом на території України. При цьому іноземна валюта може використовуватися у випадках та порядку встановленому законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Відповідачем по справі надані копії ліцензій та дозволів ТОВ «Укрпромбанку», відповідно до яких останній мав право на здійснення валютних операцій із валютними цінностями та, відповідно, надавати кредити в іноземній валюті.

Крім того, при укладені вищевказаного кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов`язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

Також судом враховується наявність рішення Приморського райсуду м.Одеси від 07 листопада 2013 року, яким було задоволено позов АТ Дельта Банк про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 363/ФКВІП-07 від 12.09.2007 року, яке знаходиться на виконані. Представник позивача не заперечував в судовому засіданні про даний факт.

У рамках цієї справи боржник не оспорювала кредитний договір.

Також судом відхиляються доводи позивача про те що банк не повідомив про можливі ризики для позивач як споживача кредитних послуг, що проявляється в підвищені курсу валюти кредиту та як наслідок здорожчення виконання кредитного договору, оскільки саме по собі неповідомлення банком про зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання спірного договору про надання споживчого кредиту недійсним, з огляду на те, що позивач, добровільно погодившись на отримання кредиту в іноземній валюті, діяв на власний розсуд та ризик і сам повинен був передбачати у момент укладення договору можливість зміни курсу української гривні до іноземної валюти. Фактично отримавши від АКІБ " Укрпромбанком", правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» ", кошти у національній валюті, виходячи з курсу іноземної валюти по відношенню до гривні, позивач не висловлював заперечень з цього приводу, кошти використав на власний розсуд.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , спростування їх наявними в матеріалах справи доказами, а відтак, вони є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.. 11, 15, 16, 203, 215, 216, 509, 524, 525-526, 626-629, 634, 638, 652, 1054, 1056-1 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 2, 10- 13, 19, 43, 49, 76-81, 89, 209, ч.1,3 ст. 223, 229, ч.2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до АТ «Дельта Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса, 36-б) про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 24.05.2019 року.

Суддя: Домусчі Л. В.