Дата документу 17.05.2019
Справа № 320/9965/18
Провадження № 2/320/911/19
17 травня 2019 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Горбачової Ю.В.,
з секретарем с/з - Луценко П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,
Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності, в якому з урахуванням уточнень просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за відповідачами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі рішення Мелітопольського міського народного суду Запорізької області від 18 червня 1990 року, справа № 2-37, зареєстрованого 03 липня 1990 року за р.№ 351.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на підставі договору купівлі продажу посвідченого Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 02 липня 1990 за р.№ 2-2556 належить 2/3 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 Інша 1/3 частина вказаного будинку належить відповідачам по справі на підставі рішення Мелітопольського міського народного суду Запорізької області від 18 червня 1990 року. Придбавши вказані 2/3 частини вказаного будинку, він переїхав до нього та став постійно проживати та доглядати за ним в цілому. Відповідачі, які є співвласниками зазначеного житлового будинку у 1991 році отримали вказане нерухоме майно у спадок, ніколи у цьому будинку не проживали ніколи ним не користувались, майна належного відповідачам у вказаному будинку ніколи не було. Відповідачі у вказаному будинку не зареєстровані. Наприкінці грудня 1991 року відповідачі вирішили покинути місце проживання, відповідачка ОСОБА_2 , що є матір`ю решти відповідачів запропонувала йому викупити їх частину будинку за 1 000 рублів оскільки вона з родиною збиралася виїхати у РФ. Він одразу погодився. 29 грудня 1991 року він передав відповідачці ОСОБА_2 обумовлену суму, а вона отримавши гроші, написала відповідну розписку та віддала йому оригінали рішення суду, що є правовстановлюючими документами на 1/3 частину належного їм житлового будинку. Більше у вказаний будинок відповідачі ніколи не повертались, не доглядали за ним, ніколи не користувались вказаним будинком. За весь час проживання у вказаному будинку він зробив у ньому ремонт, змінив вікна двері, поли, перекрив дах. Всі дії по ремонту стосувались всього будинку. Будинок є придатним до проживання тільки через те, що позивач постійно за ним доглядав, вважаючи своєю власністю. Таким чином, він добросовісно, відкрито та безперервно більше 27 років володіє цілим житловим будинком. Починаючи з 1991 р., у повному обсязі сплачує комунальні платежі, здійснює обслуговування будинку в цілому, як капітальний так і поточний ремонт всього будинку. Він посадив фруктовий сад, доглядає за городом. Його особисте володіння вказаним будинком є очевидним для третіх осіб. Всі сусіди що проживають на АДРЕСА_1 знають його, як єдиного володільця вказаного будинку. З наведених вище обставин вважає, що він має право набути власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за відповідачами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі рішення Мелітопольського міського народного суду Запорізької області від 18 червня 1990 року, справа № 2-37, зареєстрованого 03 липня 1990 року за р.№ 351.
Сторони у судове засідання не з`явилися.
Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за їх відсутністю, на задоволенні позову наполягає, у разі неявки в судове засідання позивачів проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином, за останнім відомим місцем проживання та через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомлено, відзиви на позов не надано.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином за відомим місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала.
За таких обставин суд на підставі ч. 4 ст. 280 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою відео-(звуко)-записувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 02 липня 1990 року за р.№ 2-2556 належить 2/3 частин житлового будинку по АДРЕСА_1
Інша 1/3 частина вказаного будинку належить відповідачам по справі на підставі рішення Мелітопольського міського народного суду Запорізької області від 18 червня 1990 року, що підтверджується листом КП МБТІ від 17 квітня 2018 року № 723.
Придбавши 2/3 частини будинку, ОСОБА_1 переїхав до нього та став постійно проживати та доглядати за ним, що підтверджується довідкою з місця проживання від 12 липня 2018 року, виданою головою квартального комітету № 53 Мелітопольської міської ради Запорізької області.
Також судом встановлено, що відповідачі, які є співвласниками зазначеного житлового будинку з 1991 року, ніколи у цьому будинку не проживали та ним не користувались. Місце їх проживання у спірному будинку не зареєстроване.
За повідомленням позивача, наприкінці грудня 1991 року відповідач ОСОБА_2 , що є матір`ю інших відповідачів, запропонувала позивачу викупити належну їм частину будинку за 1 000 рублів оскільки вона з родиною збиралася виїхати за межі України.
Дану обставину позивач підтвердив, надавши розписку про отримання ОСОБА_2 грошей в сумі 1000 гривень.
Згідно розписки від 29.12.1991 року ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 за свою частину будинку АДРЕСА_1 гроші в розмірі 1000 рублів.
Отримавши гроші ОСОБА_2 віддала позивачу оригінали рішення суду, що є правовстановлюючими документами на належну їй та іншим відповідачам частину житлового будинку.
За весь час проживання у вищевказаному будинку ОСОБА_1 зробив ремонт, замінив вікна, двері, підлогу, перекрив дах.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 добросовісно, відкрито та безперервно більше 27 років володіє житловим будинком АДРЕСА_1 , у тому числі 1/3 частиною будинку, належною відповідачам, якою він добросовісно заволодів, придбавши у відповідачів, але належним чином на оформив.
Вказані вище обставини були встановлені в судовому засіданні шляхом дослідження письмових доказів.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Частиною 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
З пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року вбачається, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Відповідно пункту 11 зазначеної вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Судом встановлено, що позивач, починаючи з липня 1990 року по теперішній час проживає у будинку АДРЕСА_1 , та з 29 грудня 1991 року добросовісно володіє 1/3 частиною будинку, що належить відповідачам.
Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів та продовжує понад 27 років відкрито і безперервно володіти 1/3 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить відповідачам, і доказів на спростування даних обставин в судовому засіданні не здобуто, тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 247, 259, 265, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі рішення Мелітопольського міського народного суду Запорізької області від 18 червня 1990 року, справа № 2-37, зареєстрованого 03 липня 1990 року за р. № 351.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в порядку, встановленому цивільним процесуальним Кодексом України.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
СУДДЯ: Ю.В. Горбачова