ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1665/18 Номер провадження 22-ц/814/2448/19Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Панченка О.О., Триголова В.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 квітня 2019 року (ухвалене суддею Колотієвським О.О., відомості щодо дати виготовлення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з вищезазначеним позовом. В обгрунтування позовної заяви зазначив, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір від 06 серпня 2007 року, відповідно до якого, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбагк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. На підставі викладеного позивач просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 115642,42 грн. за кредитним договором від 06.08.2007 року, яка складається з наступного: 8004,67 грн. - заборгованість за кредитом; 107637,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 06.08.2007 року по 30.03.2018 року, та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 квітня 2019 року позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» заборгованість у розмірі 8004,67 грн. за кредитним договором від 06 серпня 2007 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» судовий збір в розмірі 881 гривні.

З даним рішенням суду не погодився АТ КБ «Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 квітня 2019 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким вимоги банку задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що банком пропущено строк позовної давності в частині вимог про стягнення заборгованості за відсотками, а тому помилково застосував ч.2 ст. 258 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,що 06.08.2007 року, між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 «Правил користування платіжною карткою».

Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 6.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Згідно п. 5.7 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором.

Відповідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

Згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов`язань за Договором на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту і Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, а тому станом на 31.07.2018 року має заборгованість - 115642,42 грн., яка складається з наступного: 8004,67 грн. - заборгованість за кредитом; 107637,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 06.08.2007 року по 30.03.2018 року.

Під час розгляду справи в суді першої, відповідач не оскаржуючи та не заперечуючи факту укладення кредитного договору між сторонами та наявності встановленої заборгованості, прохала застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності до всих заявлених вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що оскільки останній платіж ОСОБА_1 був здійснений 07 жовтня 2015 року, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» могло звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права в частині стягнення тіла кредиту до 26.11.2018 року, зважаючи на дату звернення (05.10.2018 року) вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. В той же час оскільки вимога про стягнення процентів за користування кредитом повинна була заявлена позивачем до 26.11.2016 року, а він звернувся 05.10.2018 року, тобто поза строком позовної давності, тому підлягають застосуванню наслідки пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Проте, з таким висновком суду, колегія суддів погодитись не може, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, позиції відповідача по справі, між сторонами дійсно був укладений кредитний договір на підставі якого виникли зобов`язання. Відповідачем умови договору порушенно, обов`язок по поверненню отриманого кредиту виконувався не належним чином, а тому вимоги позивача в цілому є обґрунтованими.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253_ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно статті 266_ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, який співпадає із строком дії картки (стаття 261 ЦК України).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зважаючи на наведений правовий висновок зі спливом строку дії картки закінчується і строк кредитування.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сторонами по справі прямих доказів, які б вказували на строк дії картки, або строк виконання основного зобовязання не надано.

З наявних матеріалів справи, які не заперечувалися сторонами, зокрема розрахунку заборгованості наданого позивачем, вбачається, що фактично незмінна сума заборгованості відповідача по тілу кредиту, який був отриманий відповідачем, виникла з 01.07.2014 року, тобто саме ця дата вказує на строк виконання боржником зобовязання за кредитним договором у повному обсязі.

Зважаючи на викладене саме з 01.07.2014 року розпочався для позивача перебіг строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, та відповідно тривав до 01.07.2017 року. Висновки суду про те, що строк розпочався з 26.11.2015 року, є необгрунтованими та такими, що не ґрунтуються на положеннях закону. Необгрунтованими та незрозумілими також є висновки суду про застосування наслідків застосування пропуску строку позовної давності для вимог про стягнення неустойки, до вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом.

Відповідно висновки суду щодо застосування норм цивільного законодавства, якими врегульовано питання змісту, перебігу та наслідків пропуску строку позовної давності, не відповідають нормам закону, а тому підлягають виправленню шляхом постановлення нового рішення суду по суті заявлених вимог.

Отже, в даному випадку підлягають застосуванню наслідки пропуску позивачем строку позовної давності до вимог щодо стягнення з відповідача тіла кредиту та процентів за кредитом нарахованих в межах строку виконання зобов`язання по його поверненню.

Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) від 28 березня 2018 року висловила наступну правову позицію: «Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Тому, оскільки наданий відповідачу кредит набув статусу простроченого, отже на нього не повинні були нараховуватись відсотки.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача в частині стягнення відсотків нарахованих після 01.07.2014 року, а тому в їх задоволені слід відмовляти у зв`язку з безпідставністю.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналіз вказаних норм закону вказує на те, що кредитор має право на нарахування неустойки лише в межах строку кредитування у порядку та розмірах визначених договором, за відсутності інших домовленостей сторін, після закінчення строку кредитування, кредитор лише має право на захист своїх прав та інтересів у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скаргита скасування рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 квітня 2019 року, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 квітня 2019 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволені позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 08 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.О. Панченко _______________ В.М. Триголов