КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5272/18
Провадження № 6/552/109/19
У Х В А Л А

22.05.2019 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря Павленко Л.М.

за участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивачів ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_4 про відстрочення виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 .. ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні власним нерухомим майном, вселення позивачів та виселення відповідача ОСОБА_5 задоволено частково позовні вимоги, вселено позивачів до спірного помешкання, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. На даний час у провадженні суду перебуває цивільна справа № 552/843/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права особи на частку у спільному майні та відшкодування матеріальної шкоди та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою. Відповідно до ст. 435 ЦПК України просила відстрочити виконання рішення суду щодо вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до набрання законної сили рішення Київського районного суду м. Полтави про встановлення порядку користування квартирою, оскільки негайне виконання рішення суду призведе до подальшої ескалації конфлікту між сторонами.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутні, подану заяву про відстрочку виконання рішення суду підтримує та просить задовольнити. Відповідачем надано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності належних та допустимих доказів розрахунків. Вважає дана заява про стягнення судових витрат підлягає залишенню без розгляду.

Представник позивачів ОСОБА_3 заяву не визнав,вважає її необґрунтованою, яка не може бути задоволена. На даний час виконавчий лист ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не пред`явлений до виконання, а тому дана заява є передчасною. Відповідачем ОСОБА_4 взагалі не наведені обставини, які унеможливлюють виконання рішення суду та є підставою для його відстрочення виконання. Просив відмовити у задоволенні заяви та стягнути судові витрати у розмірі 2 000 грн.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заяву не визнали, підтримали пояснення свого представника.

Суд, заслухавши пояснення відповідачів та їх представника, дослідив матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням власним приватним житловим приміщенням позовні вимоги задоволено частково. Вселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні інших позовних вимог відмовити. Рішення набрало законної сили.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частинами 3, 4 ст. 435 ЦПК України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, розстрочка, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Згідно положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З наведених норм вбачається, що суд може відстрочити чи розстрочити виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів існування таких обставин.

Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними, такими що не залежать від волі сторін.

ОСОБА_4 як на підставу для відстрочення виконання рішення суду посилається на розгляд Київським районним суду м. Полтави цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права особи на частку в спільному майні та відшкодування завданої матеріальної шкоди та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою. Оскільки даним рішенням буде встановлено порядок користування сторонами спірною квартирою, тому вважає є підстави для відстрочення виконання рішення суду до набрання рішення по даній справі законної сили .

Проте , суд не вважає дану обставину такою, що істотно ускладнює виконання рішення суду

Заявником не доведено наявність жодних виняткових обставин, що виникли в ході виконання рішення суду та мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких ст. 435 ЦПК України пов`язує можливість здійснити відстрочення виконання судового рішення. Ті обставини на які посилається заявник в своїй заяві , а саме конфлікт між сторонами, їх неприязні стосунки були встановлені і під час розгляду попередніх справ між цими ж сторонами щодо користування спірною квартирою. На даний час рішення набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

Надана відповідачем копія довідки щодо перебування ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Комунального підприємства «3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» з 12 травня 2019 року належним чином не завірена та не може бути в розумінні ст. 435 ЦПК України підтвердженням тяжкого захворювання відповідача.

Не виконання рішення суду у визначені законом строки без відповідних правових підстав, передбачених законом (зокрема статтею 435 ЦПК України) призведе до порушення охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та не відповідатиме засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України.

Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що з огляду на вимоги ст. 435 ЦПК України відсутні правові підстави для задоволення заяви про відстрочку виконання судового рішення.

Що стосується витрат на правничу допомогу про стягнення яких ОСОБА_1 надано заяву, то суд виходить з наступного.

На обґрунтування стягнення зазначених коштів ОСОБА_1 наданий розрахунок на загальну суму 2 000 грн.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовував заяву тим, що адвокатом виконано обсяг роботи , що включає ознайомлення з документами, консультація з правових питань всього 5 годин; з 26 квітня по 02 травня 2019 року складання відзиву на заяву з оплатою у подвійному розмірі у святкові та вихідні дні 10 годин, подання та надіслання відзиву, судове засідання 3 години.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу за клопотанням іншої сторони.

Відповідачем ОСОБА_4 надано клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Суд, при визначенні суми відшкодування має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, клопотання відповідача ОСОБА_4 , з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.

Керуючись ст.435 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про відстрочення виконання рішення суду відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 000 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги.

Головуючий Ж.В.Кузіна