ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/389/19 Справа № 171/2190/17 Суддя у 1-й інстанції - Кодрян Л.І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 «Приватбанк», у теперішній час Акціонерне товариство ОСОБА_2 «Приватбанк», ОСОБА_3, приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року, яке постановлено суддею Кодрян Л.І. у м. Апостолове Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 03 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_3, приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 про визнання договору про поділ спадкового майна частково недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що між нею та ОСОБА_3 17 квітня 2015 року був укладений договір про поділ спадкового майна. У оспорюваному договорі зазначено, як про наявність спадкового майна у спадкодавця ОСОБА_5, так і про її боргові зобовязання.

Так, відповідно до претензії кредитора від 14 січня 2015 року за № 50511LFZ36190 між ОСОБА_5 (попереднє прізвище ОСОБА_6П.) та ПАТ КБ «Приватбанк» 13 червня 2005 року укладено кредитний договір № DNHKS03300070, згідно якого на теперішній час зобовязання ОСОБА_5 в повному обсязі не виконані. Вказала, що з урахуванням домовленості сторін за спадковим договором, їй перейшла заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором. При цьому, приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 запевнила її про існування кредитного договору від 13 червня 2005 року та відсутність заборгованості за вказаним договором, оскільки спадкодавець її погасила та цей договір ніяким чином не вплине на її права та обовязки. Проте, доказів укладення кредитного договору від 13 червня 2005 року та доказів отримання спадкодавцем коштів за вказаним договором ПАТ КБ «Приватбанк» нотаріусу не надав, тому вважає, що жодного укладеного кредитного договору між спадкодавцем та ПАТ КБ «Приватбанк» не існує.

Позивач вважає, що нотаріус неправомірно внесла в договір про поділ спадкового майна дані про наявність вищевказаного кредитного договору, як такі, що не відповідають дійсності. Крім того, строк позовної давності за вказаним кредитним договором сплив на теперішній час, а тому, на думку позивача, нотаріус перевищила свої посадові обовязки, зобовязуючи її брати відповідальність за неіснуючим кредитним договором.

Позивач зазначає, що між ОСОБА_5 (ОСОБА_6П.) та ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «Приватбанк», кредитний договір від 13 червня 2005 року № DNHKS03300070 не укладався і такого договору не існує.

Натомість заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2013 року задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06 травня 2005 року № DNHKS03300070 в сумі 70867, 28 грн., по якому видано виконавчий лист. Вважає, що стягнення коштів з неї за рішенням суду призведе до подвійного стягнення заборгованості.

Водночас, позивач зазначає, ухвалою суду вищевказане заочне рішення скасовано.

Також, ОСОБА_1 вважає, що зазначення в договорі про поділ спадкового майна про визнання кредитного боргу спадкодавця за кредитним договором є передчасним, оскільки цивільна відповідальність і вина ОСОБА_5 (ОСОБА_6П.) не доведені.

Таким чином вважає, що договір про поділ спадкового майна укладений за відсутності її волевиявлення на його укладення в частині взяття зобовязань по неіснуючому кредитному договору.

Зазначає, що договір про поділ спадкового майна від 17 квітня 2015 року, в частині включення до нього Претензії кредитора від 14.01.2015 року, вих. № 50511LFZ36190, вчинено під впливом обману та вбачає наявність умислу зі сторони відповідачів, які, на її думку, знали про те, що кредитного договору від 13 червня 2005 року, про який зазначено в оспорюваному договорі, взагалі не існує і це має істотне значення.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати договір про поділ спадкового майна, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 серії НАМ № 544588, посвідчений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4, який зареєстровано в реєстрі № 452 від 17 квітня 2015 року частково недійсним в частині визнання кредитного боргу померлої ОСОБА_5 (ОСОБА_6П.), згідно претензії кредитора від 14 січня 2015 року за № 50511LFZ36190 за кредитним договором № DNHKS03300070 від 13 червня 2005 року та виключити з нього запис: «Претензія кредитора від 14.01.2015 року, вих. № 50511LFZ36190. 13 червня 2005 року ОСОБА_5 (надалі Боржник) та ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі ОСОБА_2) уклали кредитний договір № DNHKS03300070, на теперішній час зобовязання Боржником в повному обсязі не виконані, у звязку з чим за ним перед Банком рахується заборгованість, яка перейде з урахуванням домовленостей за цим договором ОСОБА_1».

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції не вірно встановлено обставини справи та суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що укладений 13 червня 2005 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», кредитний договір № DNHKS03300070 та кредитний договір від 06.05.2005 року на суму боргу 70867,28 грн. це один і той же договір.

Зауважує на тому, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки вона оскаржувала лише недійсність спадкового договору і лише в частині відсутності кредитного договору від 13.06.2005 року, який, як встановлено судом, не був укладений між ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6

У відзиві на апеляційну скаргу приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника АТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_8, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2014 року, відповідно до свідоцтва про смерть від 22 липня 2014 року, серія І-КИ № 588217 померла ОСОБА_5, про що складено відповідний актовий запис № 160 (а.с.108).

06 лютого 2015 року від ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», на адресу нотаріуса ОСОБА_4 надійшла претензія від 14.01.2015 року, згідно якої ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», повідомляє, що 13.06.2005 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №DNH4KS03300070, зобовязання за яким в повному обсязі не виконані, у звязку з чим за боржником рахується заборгованість у розмірі 98852,98 грн. Також ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», стало відомо, що 17.07.2014 року ОСОБА_5 померла, тому ОСОБА_2 просив повідомити чи заводилась спадкова справа після померлої, включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком у розмірі 98852,98 грн., надіслати інформацію стосовно осіб, які звернулися з заявою про прийняття чи відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлої (а.с.107).

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 від 23.02.2015 року №149 (02-14), приватний нотаріус довела до відома ОСОБА_1, ОСОБА_3, що до неї надійшла претензія кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців померлої 17.07.2014 року ОСОБА_5 за кредитним договором від 13.06.2005 року за №DNH4KS03300070, на суму, яка становить 98852,98 грн. (а.с.105).

Згідно листа приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 23.02.2015 року №150 (02-14) на претензію ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», повідомлено банку, що спадкоємцями на майно ОСОБА_5 є її доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_3. (а.с.106).

Згідно нотаріального договору про поділ спадкового майна від 17.04.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 452, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, сторони, які прийняли спадщину за заповітом після смерті померлої 17 липня 2014 року ОСОБА_5, яка належить їм з часу відкриття спадщини на праві спільної власності, з метою виділу успадкованих часток в натурі та припинення спільної часткової власності, здійснили поділ спадкового майна, змінивши розмір часток у спадковому майні таким чином, що на праві особистої власності до ОСОБА_3 перейшло наступне майно: будинок магазину «Продтовари» №16, що знаходиться за адресою: м.Апостолове, вул.Рекордна, 54а, Дніпропетровської області, вартість якого складає 66 200 грн.; житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м.Апостолове, вул.Ветеранів, 59, Дніпропетровської області, вартість якого складає 33 300 грн.; вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться у відділенні №0321 ПАТ «КБ Надра» Дніпропетровського регіонального управління, за адресою: Дніпропетровська область, м.Апостолове, вул.Ветеранів, 2 а, вартість якого складає 107 578 грн. 51 коп.; до ОСОБА_1 на праві особистої власності перейшло майно - 1/2 частина житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: м.Апостолове, вул.Калініна, 29, Дніпропетровської області, вартість якого складає 272 200 грн. та обовязки спадкодавця згідно претензії кредитора від 14.01.2015 року, відповідно до якої 13.06.2005 року ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір №DNH4KS03300070, за яким зобовязання боржником в повному обсязі не виконані, у звязку з чим за ним перед банком рахується заборгованість, яка складає 98 852 грн. (а.с.94-95).

Згідно листа претензії ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19.04.2016 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що вона, як спадкоємець, повинна сплатити заборгованість, яка станом на дату смерті ОСОБА_5 становить 98852,98 грн. (а.с.134).

Спір між сторонами виник з правовідносин, які спрямовані на встановлення цивільних прав та обовязків щодо поділу спадщини, відповідно до договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не доведено факту обману, не надано доказів на підтвердження наявності умислу в діях відповідача ОСОБА_3, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, а ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», та приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 є неналежними відповідачами у даних правовідносинах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору , справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.1216, ч.1 ст.1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ч.1 ст.627 ЦК України).

Згідно ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ч.1 ст.628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Отже, підставою для визнання правочину недійсним відповідно до зазначеної норми, є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з розясненнями, наданими в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними особами, котрі беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони даного провочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач.

Зазначене дає підстави для висновку, що обман може стосуватись тільки обставин, що мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обовязків сторін. Обман може виражатись в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитись саме стороною оскаржуваного правочину, яка діяла під впливом обману. Отже стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до нотаріального договору про поділ спадкового майна від 17.04.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 452, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, сторони, які прийняли спадщину за заповітом після смерті померлої 17 липня 2014 року ОСОБА_5, яка належить їм з часу відкриття спадщини на праві спільної власності, з метою виділу успадкованих часток в натурі та припинення спільної часткової власності, здійснили поділ спадкового майна, змінивши розмір часток у спадковому майні таким чином, що на праві особистої власності до ОСОБА_3 перейшло наступне майно: будинок магазину «Продтовари» №16, що знаходиться за адресою: м.Апостолове, вул.Рекордна, 54а, Дніпропетровської області, вартість якого складає 66 200 грн.; житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м.Апостолове, вул.Ветеранів, 59, Дніпропетровської області, вартість якого складає 33 300 грн.; вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться у відділенні №0321 ПАТ «КБ Надра» Дніпропетровського регіонального управління, за адресою: Дніпропетровська область, м.Апостолове, вул.Ветеранів, 2 а, вартість якого складає 107 578 грн. 51 коп.; до ОСОБА_1 на праві особистої власності перейшло майно - 1/2 частина житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: м.Апостолове, вул.Калініна, 29, Дніпропетровської області, вартість якого складає 272 200 грн. та обовязки спадкодавця згідно претензії кредитора від 14.01.2015 року відповідно до якої 13.06.2005 року ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір №DNH4KS03300070 за яким зобовязання боржником в повному обсязі не виконані, у звязку з чим за ним перед банком рахується заборгованість, яка складає 98 852 грн. (а.с.94-95).

Відповідно до п.8 Договору про поділ спадкового майна від 17.04.2015 року, зміст ст.355,356,357,364,365,367,1268,1278,1299 ЦК України та ст.57 Сімейного кодексу України сторонам розяснено.

Таким чином, як вбачається із умов оспорюваного позивачем договору про поділ спадкового майна від 17.04.2015 року в оскаржуваній позивачем частині, підписанням цього договору сторони засвідчили, що текст вказаного договору прочитано, його умови їм повністю зрозумілі, юридичні наслідки укладення договору та обовязки сторін, їх захист, витрати, повязані з оформленням цього договору, нотаріусом розяснено.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем по справі не доведено факту обману, не надано доказів на підтвердження наявності умислу в діях відповідача ОСОБА_3, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, у звязку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивача до відповідачів ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», та приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 з тих підстав, що вони є неналежними відповідачами по справі, оскільки сторонами оскаржуваного правочину є спадкоємці померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а згідно п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі усправі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Посилання ж позивача на те, що приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 ввела її в оману та включила до договору про поділ спадкового майна Претензію кредитора від 14.01.2015 року, вих. № 50511LFZ36190, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вірно встановлено обставини справи та суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що укладений 13 червня 2005 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», кредитний договір № DNHKS03300070 та кредитний договір від 06.05.2005 року на суму боргу 70867,28 грн. це один і той же договір, оскільки вказаний факт не дає підстав вважати про те, що позивач ОСОБА_9 була введена в оману та наявність умислу в діях відповідача ОСОБА_3

В даному випадку не правильне зазначення дати кредитного договору в договорі про поділ спадкового майна не свідчить про істотне значення цієї обставини, що вплинула б на зміст укладеного правочину, не вказує на неправомірність його укладення та не дає підстав для його скасування в цій частині частині.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач оскаржувала лише недійсність спадкового договору і лише в частині відсутності кредитного договору від 13.06.2005 року, який, як встановлено судом, не був укладений між ПАТ КБ «Приватбанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки помилки в договорах, в даному випадку помилка в даті укладення кредитного договору, усуваються не шляхом визнання договорів недійсними, або визнання частини договору недійсним, а шляхом, встановленим чинним законодавством.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: