Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 344/3394/14-ц

провадження № 61-22972св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області, Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, Державна казначейська служба України, прокуратура м. Івано-Франківська, Державна виконавча служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2017 року у складі судді Пастернак І. А. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Горблянського Я. Д., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Богака Я. В., Державної казначейської служби України, прокуратури м. Івано-Франківська про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями при виконанні рішення суду.

Позовна заява мотивована тим, що при виконанні виданих 11 лютого 2013 року Івано-Франківським міським судом виконавчих листів, державний виконавець порушив строки і порядок виконання рішення суду, неправомірно зупиняв виконавче провадження та не розшукував належно майно боржника, внаслідок чого провадження було неправомірно закрите у зв`язку з банкрутством боржника. Він поніс матеріальні збитки у розмірі боргу та моральну шкоду внаслідок невиконання рішення суду. Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд: визнати дії державного виконавця незаконними щодо виконання виконавчого листа від 16 січня 2013 року, виданого Івано-Франківським міським судом 11 лютого 2013 року і поданого 14 лютого 2014 року до відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції; стягнути з головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Богака Я. В. матеріальну шкоду у сумі, відповідній до зазначеної у виконавчому листі від 16 січня 2013 року, виданому Івано-Франківським міським судом, тобто в сумі 15 495,86 грн та моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги до Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, прокуратури м. Івано-Франківська, Державної виконавчої служби України.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2015 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з інших правових підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з ТОВ «Будівельна компанія «Станіславінвестбуд» боргу на користь ОСОБА_1 відбулось не через бездіяльність державного виконавця, а через відсутність у боржника можливості погасити заборгованість перед ним, що встановлено рішенням суду, у зв`язку із чим суд вважав, що державний виконавець при виконанні стягнення з боржника коштів не мав можливості такого стягнення внаслідок встановленої судовим рішенням недостатності суми грошових коштів та активів боржника для погашення існуючих боргів.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2017 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що чинним на час вчинення виконавчих дій Законом України «Про виконавче провадження» було передбачено строк виконання рішення протягом шести місяців, який не було дотримано виконавчою службою. Вважає, що суди надали неправильну оцінку обставинам справи, оскільки у державного виконавця була реальна можливість виконати рішення суду та стягнути на його користь заборгованість з ТОВ «Будівельна компанія «Станіславінвестбуд» до визнання товариства банкрутом, проте цього неправомірно зроблено не було.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з положеннями частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановивши, що закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з ТОВ «Будівельна компанія «Станіславінвестбуд» боргу на користь ОСОБА_1 відбулось не через бездіяльність державного виконавця, а у зв`язку із відсутність у боржника можливості погасити заборгованість перед ним, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги останнього є безпідставними та недоведеними.

При цьому, судами було встановлено, що грошові вимоги ОСОБА_1 були включені до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Будівельна компанія «Станіславінвестбуд» судовим рішенням місцевого господарського суду. А згідно із частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Доводи касаційної скарги щодо реальної можливості державного виконавця виконати рішення суду та його незаконної бездіяльності, яка призвела до невиконання рішення суду, є необґрунтованими та не приймаються до уваги колегією суддів.

Суди попередніх інстанцій правильно вказали, що державним виконавцем вживалися дії, передбачені законодавством, для примусового виконання рішення суду про стягнення з ТОВ «Будівельна компанія «Станіславінвестбуд» боргу на користь ОСОБА_1 , проте з часу порушення провадження у справі про банкрутство вказаного товариства ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2012 року державний виконавець при отриманні інформації про наявність у нього коштів та майна на праві власності не вправі був здійснювати дії щодо звернення стягнення на майно боржника за виконавчими листами, які були видані ОСОБА_1 та іншим стягувачам.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк