Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 755/3459/15
Номер провадження 22-ц/824/11622/2018
Головуючий у суді першої інстанції Т.В. Савлук
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
02 жовтня 2019 року місто Київ

Номер справи 755/3459/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Іванової І.В.

секретар судового засідання: Горак Ю.М.

учасники справи:

заявник (відповідач) ОСОБА_3

позивач ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 січня 2019 року, постановлену у складі судді Савлук Т.В., в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Мотивував вимоги тим, що 04.02.2013 між ним та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пінчук О.В., згідно умов якого він передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 159 860,00 грн., що еквівалентно 20 000 доларів США, згідно з курсом НБУ на день підписання договору. Відповідач зобов'язувався повернути кошти до 04.02.2015, проте своїх боргових зобов'язань не виконав. А тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 20 000 доларів США, що еквівалентно 462 600,00 грн., згідно з курсом НБУ на день подачі позову до суду.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року позов ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року ОСОБА_3 відмовлено у поновленні строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року. Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначив, що відмовляючи йому у поновленні строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення суд першої інстанції не взяв до уваги, що заочне рішення від 31.03.2015 відповідачу було вручено лише 19.12.2018, що підтверджується матеріалами справи. Суд не взяв до уваги ту обставину, що відповідач не отримував судових повісток про виклик до суду направлених на адресу: АДРЕСА_1, оскільки тривалий час не проживав за цією адресою. Вважає, що зазначене є об'єктивною поважною причиною його неявки до суду для розгляду даної справи, а тому строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення підлягає поновленню. Звернув увагу, що у матеріалах справи відсутні докази його належного повідомлення про дату, час та місце судових засідань, відсутнє підтвердження отримання ним копії судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просив ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що ОСОБА_3 був обізнаний про розгляд справи у суді та копія заочного рішення направлялася судом на його адресу. Суд виконав вимоги процесуального законодавства щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а тому порушення відповідачем строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення зумовлено затягуванням стороною відповідача часу з метою ухилення від виконання рішення суду, оскільки відповідач та його представник обізнані про відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення суду та неодноразово знайомилися із матеріалами виконавчого провадження. Крім цього, з 01.10.2017 відповідач перераховував на користь позивача заборгованість щомісячно по 2 000,00 грн., загальна сума сплачена відповідачем у рахунок погашення заборгованості складає 28 000,00 грн., що підтверджується довідкою Дніпровського РВ ДВС ТУЮ у м. Києві. Вважає, що зазначене свідчить про те, що ОСОБА_3 вводить суд в оману щодо необізнаності про розгляд справи судом та ухвалене 31.03.2015 заочне рішення у даній справі.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник адвокат Воробйова І.В. підтримали подану апеляційну скаргу, просили задовольнити її з викладених в ній підстав.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги з наведених у відзиві доводів. Ухвалу суду просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, постановляючи ухвалу про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач пропустив без поважних причин процесуальний строк, визначений законом на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Положеннями статті 227 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення заочного рішення суду) відповідачам, які не з'явилися у судове засідання направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Так, із матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 31.03.2015 року ОСОБА_3 присутнім не був. Згідно супровідного листа від 31.03.2015 копія заочного рішення від 31.03.2015 була направлена відповідачу за адресою: АДРЕСА_1, проте поштове відправлення повернулося без вручення адресату із відміткою «адресат вибув» (а.с.34, 52-54).

Так, повідомлення про вручення поштового відправлення - це повідомлення, яким оператор поштового зв'язку доводить до відома відправника інформацію про дату та прізвище особи, якій вручено поштове відправлення.

Таким чином, у справі повинен залишитися доказ відправлення та доказ вручення адресату копії судового рішення.

Проте, доказів вручення відповідачу ОСОБА_3 копії заочного рішення матеріали даної справи не містять. Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі від 17.02.2015, копії позовної заяви з додатками, як і відсутні докази належного повідомлення відповідача про час, дату та місце судових засідань, які проводились у даній справі.

Відповідно до ст.228 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення заочного рішення суду) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається, із матеріалами справи ОСОБА_3 ознайомився 19.12.2018 року. Копія заочного рішення від 31.03.2015 у справі №755/3459/15 була отримана ним 19.12.2018 року, що підтверджується розпискою (а.с. 55-56).

А тому процесуальний строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення у даній справі почався у відповідача 20.12.2018. Із заявою про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2015 ОСОБА_3 звернувся до суду 28.12.2018 (а.с.45), тобто у строк визначений законом на подачу заяви про перегляд заочного рішення.

Отже, суд першої інстанції помилково вважав, що ОСОБА_3 був обізнаним про розгляд справи судом та ухвалення судом 31.03.2015 заочного рішення за результатами розгляду даної справи, оскільки докази цьому у справі відсутні. Суд дійшов помилкового висновку, що відповідачем пропущено строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, оскільки законодавець чітко зазначає, що доказом отримання судового рішення є його вручення, а судове рішення відповідач отримав лише 19.12.2018, що підтверджується розпискою відповідача. Доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що ОСОБА_3 було відомо про відкрите виконавче провадження з примусового виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 31.03.2015 року у справі №755/3459/15-ц та те, що відповідач частково сплатив борг не спростовують факту невручення йому до 19.12.2018 копії заочного рішення, як того вимагає закон.

Залишивши заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення без розгляду, суд фактично позбавив відповідача, який не отримував до 19.12.2018 копії заочного рішення, права на апеляційне оскарження даного заочного рішення гарантованого йому Конституцією України. Суд помилково дійшов висновку, що відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення з пропуском процесуального строку, оскільки строк на подачу такої заяви обраховується не с того часу, коли особі стало відомо про таке судове рішення, а з часу отримання відповідачем копії заочного рішення суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо перегляду заочного рішення за заявою відповідача. За приписами ст. 284 ЦПК України такі процесуальні дії вчиняє суд першої інстанції, який ухвалював заочне рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку що ухвала суду першої інстанції про відмову в поновленні процесуального строку на подання заяви та залишення з цих підстави заяви про перегляд заочного рішення без розгляду постановлена з порушенням норм процесуального права і таке порушення норм процесуального права перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 386, 389 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 січня 2019 року скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова суду складена 03 жовтня 2019 року.

Судді:

Л.Д.Поливач

А.М.Стрижеус

І.В.Іванова