ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1082/19 Номер провадження 22-ц/814/2338/19Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Олефіра Андрія Олександровича на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року (ухвалену суддею Городівським О.А., відомості щодо дати виготовлення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного підприємства «Райагропостач» про переведення прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Руслан Вікторович,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , приватного підприємства «Райагропостач» про переведення прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Руслан Вікторович.

У червні 2019 року представник позивача надав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 23/100 часток комплексу будівель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що відповідачем ОСОБА_1 може бути відчужене спірне майно, що в свою чергу може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року заяву представника заявника ОСОБА_2 - адвоката Батієнка Ярослава Івановича про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на 23/100 часток комплексу будівель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер:915, виданий 13.06.2018, видавник Пазинич Руслан Вікторович, Миргородський нотаріальний округ, Полтавська обл.

Копію даної ухвали для виконання направлено до відділу реєстрації прав на нерухоме майно виконавчого комітету Миргородської міської ради (адреса: вул. Гоголя, 171/1, м. Миргород, 37600).

З даною ухвалою суду не погодився представник ОСОБА_1 - адвокат Олефір Андрій Олександровичта подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2019 рокута ухвалити нове рішення, яким відмовити представнику позивача ОСОБА_2 адвоката Батієнка Ярослава Івановичау в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що судом не забезпечено повне і всебічне з`ясування обставин справи та не перевірено підтвердження аргументів позивача доказами, а також судом в порушення вимог ст.260 ЦПК України не наведено мотивів, з яких суд дійшов висновку про необхідність забезпечення позову. Так, вказує, що посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обгрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Також суд не дослідив чи не спричинить застосування заходів забезпечення позову порушення прав та законних інстересів інших осіб та відповідача, а також не пересвідчився в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Тому вважає, що позивачем не було надано відомостей, які є необхідними для задоволення заяви про забезпечення позову і відповідно право відповідача на мирне володіння належним йому майном.

Від представника відповідача ПП «Райагропостач» - Олефіра А.О. надійшов відзив на апеляційнку скаргу, в якій останній підтримуючи доводи апеляційної скарги прохав апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити представнику позивача ОСОБА_2 адвоката Батієнка Ярослава Івановичау в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи був присутній представники апелянта та позивача, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1. ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Батієнка Ярослава Івановича про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відчуження відповідачем своїх майнових прав на спірне майно фактично знівелює позовні вимоги, з якими позивач звернувся до відповідача, що не відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема в частині ефективного захисту порушених прав. Тому, прийшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з вказаними вище висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В заяві про забезпечення позову заявник повинен викласти причини, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов, обґрунтувати необхідність певного виду забезпечення позову.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Так, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову представник позивача Я ОСОБА_3 Батієнко виклав у відповідній заяві обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та надав відповідні докази існування реального спору щодо права власності на спірне нерухоме майно, а також того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Суд першої інстанції зважаючи на те, що частина нерухомого майна належного відповідачу є предметом реального існуючого між сторонами спору, тому вчинення будь-яких дій відповідача по його розпорядженню, унеможливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, або знівелює ефективність обраного позивачем способу захисту, на думку колегії суддів, прийшов до правильного висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання апелянта на відсутність доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, спростовуються матеріалами справи, які вказують на те, що позивач звернувся до суду з позовом, до якого останнім надано докази, що підтверджують його доводи, на підставі даних доказів і обгрунтовано заява останнього про необхідність забезпечення позову.

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції порядку розгляду заяв про забезпечення позову, в тому числі прав відповідача на доступ до суду при розгляді таких заяв, є необгрунтованими, оскільки підтверджені лише власними роздумами, які не містять підтверджуючих доказів та не відповідають вимогам закону, якими врегульовано зазначені питання.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Зважаючи на наведене, колегія суддів звертає увагу, що незважаючи на стадію розгляду справи, суд зобов`язаний розглянути заяву про забезпечення позову протягом двох днів з дня її надходження. Питання виклику сторін для участі у її розгляді вирішується на розсуд суду та не є обов`язковим. Отже, судом першої інстанції дотримано принцип гласності судового процесу та приписи норм чинного законодавства при розгляді заяви про забезпечення позову.

Доводи апелянта на той факт, що застосуванні місцевим судом заходи забезпечення позову являється втручанням та порушенням його конституційного права на вільневолодіння, користування та розпорядження належним йому майном не відповідає дійсності з огляду на наступне.

Арешт майна, як вид забезпечення позову це встановлений законом тимчасовий захід, який полягає в обмеженні власника (користувача) майна на вільне володіння, користування та розпорядження даними майном, з метою забезпечення виконання рішень судів якими поновлюються порушенні права та інтереси фізичних осіб, за захистом яких вони звернулися до суду. Той факт, що можливість застосування такого заїходу передбачена законом вказує на правомірність дій суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції фактично, до вирішення справи по суті, лише обмежив право відповідача щодо розпорядження належним йому майном, в іншій частині права відповідача не обмежуються, оскільки зважаючи на те, що частка останнього у спільному майні є ідеальною та не виділена в натурі, а рішення суду не містить детальних ознак приміщень, яких стосується арешт, наявність арешту фактично не впливає на повноту прав відповідача по володінню та користуванню належним йому майном.

Доводи апелянта про позбавлення прав відповідача на заявлення клопотань щодо зустрічного забезпечення позову також не підлягають врахуванню, оскільки розгляд заяви позивача у його відсутність, не впливає на можливость останнього звернутися з даних питань до суду в подальшому у передбаченому порядку.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на неправильному розумінні змісту норм закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Олефіра Андрія Олександровича залишити без задовольння.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий: _______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ Т.В. Одринська __________________ О.О. Панченко