Справа №359/2580/19
Провадження №2/359/1647/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2019 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Борець Є.О., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання сина,

встановив:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та просить: розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем; визначити місце проживання ОСОБА_3 з матір`ю, відновити дошлюбне прізвище позивача; а також, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За правилом ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позову без руху.

Встановлено, що позов ОСОБА_1 містить одночасно дві вимоги немайнового характеру за які належить сплатити судовий збір. Ця обставина свідчить про те, що їй належить сплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру в розмірі 1536 гривень 40 копійок (768,4 х 2).

Натомість, позивач приєднав до позовної заяви квитанцію про сплату нею судового збору в розмірі лише 768 гривень 40 копійок. Ця обставина свідчить про те, що позивачем не доплачено судовий збір в розмірі ще 768 гривень 40 копійок.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справі «Генрік Креуз проти Польщі», реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встанов-лювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони та обмеження. Зокрема, в п.60 цього ж рішення Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що вимога сплати зборів цивільним судам не може вважатись обмеженням права на доступ до суду та не суперечить п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на це суддя вважає, що позов належить залишити без руху та надати ОСОБА_1 строк для усунення цього недоліку.

Керуючись ч.2 ст.187, п.1 ч.1, ч.2 ст.258, ст.260 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання синазалишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк протягом 10 днів з дня отримання нею копії ухвали судді для сплати судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Роз`яснити, що у разі не усунення зазначеного недоліку позовна заява буде визнана неподаною та повернута.

Ухвала судді є остаточною та не підлягає апеляційному оскарженню.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець