З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"03" жовтня 2019 р. Справа № 608/1194/19
Номер провадження2/608/526/2019
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Яковець Н. В.
з участю секретаря Олійник О.С.
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона з 16.11.1995 по 16.01.2018 р. перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем у справі ОСОБА_3 , що стверджується відповідними актовими записами про шлюб та розірвання шлюбу. Вимушена звернутися до суду для захисту прав та інтересів, що випливають із спільної сумісної власності подружжя шляхом її поділу нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Також просить стягнути з відповідача всі понесені нею судові витрати.
Позивачка та її представник - адвокат Волинець С.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, через оголошення на веб порталі.
Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, вважає, що позов слід задовольнити виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що з 16 листопада 1995 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджуєтьсясвідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 , виданим 16.11.1995 відділом РАГС Чортківської РДА, актовий запис за №286.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , виданим 16.01 2018 Чортківським міськрайонним відділом ДРАЦС стверджується факт припинення шлюбу шляхом розірвання між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , опісля прізвище дружини - ОСОБА_4 , актовий запис за №02.
Під час перебування у шлюбі, сторонами у справі було набуто право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку жилою площею 56,7 кв. м. та господарських будівель: сараю - літ. «Б», огорожа - літ. «І», відмостка «ІІ», що вбачається з договору купівлі-продажу від 18.07.2000 р. № 465 ( у нотаріуса), складеного на ім`я відповідача ОСОБА_3 .
Оскільки сторони у справі вирішили частину житлового будинку переобладнати під заклад для харчування 08.11.2004 р. у відповідності з розпорядженням голови Чортківської РДА за № 518 було затверджено акт введення в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів виробничого призначення на території Чортківського району, в тому числі по АДРЕСА_1 у вигляді переобладнання частини житлового будинку під піцерію, господарського будинку під складські приміщення і розміщення малої архітектурної форми - павільйону.
Згідно свідоцтва на нерухоме майно, виданого 19.04.2005 Чортківською районною державною адміністрацією випливає, що відповідач є власником нежилого приміщення - піцерія загальною площею 55,2 кв.м., яка складається: 2-1 торговий зал пл. 35,7 кв.м., 2-2 кухня пл.10,5 кв,м., 2-3 мийка пл. 2,1 кв.м., 2-4 кухня пл.6,9 кв.м., склад - літ «Б».
Згідно технічного паспорта, виготовленого 10.06.2019 місцевим органом БТІ Коломийчук О.Є. є власником нежилого приміщення, піцерія по АДРЕСА_1 в цілому) загальною площею 55,2 кв.м. та складу площею 27,9 кв.м..
На адвокатський запит Чортківське ОК міжрайоне бюро технічної інвентаризації за №28 від 06.06.2019 повідомило, що частина житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка залишилась у власності ОСОБА_3 , після реконструкції другої частини будинку під нежиле приміщення - піцерію, про що 19.04.2004 (5) Чорткісвькою РДА було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, становить загальну площу 46,2 кв.м., в т. ч. житлову - 12,1 кв.м.. На даний момент ця частина будинковолдодіння слугує житлом для позивачки та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
При поділі майна подружжя, яке належить їм на праві спільної сумісної власності вважається, що частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначене шлюбним договором або домовленістю між ними.
Відповідно до змісту ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно розірвали шлюб чи ні.
Згідно із ч.3 ст.368 ЦК України та ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власностінезалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Положення ч.2 ст. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Така норма закону встановлює презумпцією права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як передбачено ч.1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Крім того, розірвання шлюбу, як передбачено ч.1 ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Отже, за загальним правилом, що випливає з наведених вище правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведе набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування їх в шлюбі.
Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 2.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкриття після нього спадщини.
В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні».
Верховний Суд України, розглядаючи 04.04.2011 року справу № 3-18гс11 ухвалив постанову, в якій зробив правовий висновок, відповідно до якого згідно з вимогами статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними (реєстраційний номер в ЄДРСР - 14887466 в).
Аналогічне роз`яснення міститься в п. 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5.
Таким чином, якщо титульним власником спільного майна є лише один співвласник, а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, не визнається чи заперечується, то на підставі норми ст.392 ЦК України та за наведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник, право власності якого не підтверджене документально), може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно не підтверджене, не визнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні.
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у «справі про досудове врегулювання спорів» розтлумачено, що: «…обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист».

Відповідно до ч.1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частина 2 ст.124 Конституції України визначає: «Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі».

За змістом ст.13 Ковенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України , способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Таким чином, визначаючи частку позивачки у спірному нежилому приміщенні-піцерії та житловому будинку, який має статус спільної сумісної власності подружжя, необхідно виходити з рівності їх часток або по Ѕ частки кожному із учасників справи. Разом з тим, суд може застосувати правила ст.70 СК України та відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідач у справі поставив сім`ю у скрутне матеріальне становище, оскільки занедбав роботу піцерії, своєю поведінкою позашлюбних відносин спричинив розпад сім`ї, залишив напризволяще позивачку, яка є інвалідом 3 групи загального захворювання (довідка МСЕК серія НОМЕР_3 від 19.03.2019) і сина, який після служби в Збройних Силах України є на даний час безробітнім.

З огляду на вищевказане, суд приходить до переконання, що даний позов слід задоволити в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні знайшло своє повне ствердження те, що спірне домоволодіння є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та відступивши від засади рівності часток подружжя у спільній сумісній власності провести поділ нерухомого майна, що складається з двох самостійних об`єктів - нежитлового приміщення - піцерії та житлового по АДРЕСА_1 як 2/3 частини (позивачка) та 1/3 частини (відповідач)

Також слід припинити право спільної сумісної власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 60, 61, 63, 69-71 Сімейного кодексу, ст.ст. 368,372, 392 Цивільного кодексу, ст.ст. 81, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ., РНОКПП - НОМЕР_4 ) право власності на нерухоме майно за адресою - АДРЕСА_1 , яке складається із:

- 2/3 частки літ. «А» нежилого приміщення, піцерія, а саме: 2-1 торговий зал - пл. 35,7 кв.м., 2-2 кухня - пл.10,5 кв,м., 2-3 мийка - пл. 2,1 кв.м., 2-4 кухня - пл.6,9 кв.м., загальною площею 55,2 кв.м.; літ «Б» склад плошею 27,9 кв.м.;

- 2/3 частки житлового будинку, а саме: І-І підвал - пл.11,9 кв.м.,1-1 коридор - пл.6,1 кв.м., 1-2 кухня - пл. 7,0 кв.м., 1-3 ванна - пл.4,8 кв.м.,1-4 кладова - пл. 1,7 кв.м., 1-5 топка - пл. 2,6 кв.м., 1-6 кімната - пл. 12,1 кв.м., загальною площею - 46,2 кв.м.., в т.ч. житловою - 12,1 кв.м., загальною площею - 46,2 кв.м., в т.ч. житловою - 12,1 кв.м.

Припинити право спільної сумісної власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 3640 (три тисячі шістсот сорок) гривень та 2080 (дві тисячі вісімдесят) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Оригінал заочного рішення знаходиться в матеріалах справи №608/1194/19.

Заочне рішення набрало законної сили " ____"___________ 2019 р.

Суддя: Н . В . Яковець

Копію заочного рішення видано "____"_____________2019 року.

Секретар: