Дата документу 14.05.2019 Справа № 2-2541/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 2-2541/11

Провадження №22-ц/807/1269/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Бєлки В.Ю., Дашковської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2019 року в складі судді Жукової О.Є. в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Чернявської Ганни Юріївни, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Чернявської Ганни Юріївни, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

В обґрунтування скарги зазначала, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 57204310 про примусове виконання виконавчого листа № 2-2541/2011 виданого 29.10.2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя є незаконною, оскільки державний виконавець відкрив виконавче провадження з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме, з порушенням строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, без заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження та доказів сплати авансового внеску.

Зазначає, що строк пред`явлення виконавчого листа № 2-2541/2011 до виконання становить 1 рік з 19 грудня 2011 року по 19 грудня 2012 року.

13.06.2013 року державним виконавцем виконавчий лист № 2-2541/2011 було повернуто стягувачу. 16.09.2014 року зазначений виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», тобто внаслідок пропуску встановленого строку пред`явлення документа до виконання. 24.06.2016 року державним виконавцем закрито виконавче провадження на підставі п.10 ст. 49 закону України «Про виконавче провадження». 04.10.2016 року у відкритті виконавчого провадження відмовлено на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». 12.09.2018 року відкрито виконавче провадження з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем не здійснено перевірку того, чи пред`являвся зазначений виконавчий документ до виконання в межах строку.

Судовим рішенням строк пред`явлення виконавчого листа № 2-2541/2011 до виконання не поновлювався.

Просила суд визнати дії державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Чернявської Г.Ю. по відкриттю виконавчого провадження № 57204310 неправомірними; зобов`язати державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Чернявську Г.Ю. скасувати постанови від 12 вересня 2018 року та від 26 вересня 2018 року про відкриття виконавчого провадження № 57204310.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2019 року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Чернявської Г.Ю. щодо відкриття виконавчого провадження № 57204310.

Зобов`язано державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя головного територіального управління юстиції, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 57204310, усунути порушення та поновити порушені права ОСОБА_1 шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 57204310 від 12 вересня 2018 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні скарги. Зазначає, що суд помилково дійшов висновку, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» після закінчення 24.06.2016 року і після відмови у відкритті виконавчого провадження 04.10.2016 р. не надав заяви про примусове виконання рішення до ВДВС і не сплатив авансовий внесок. Зазначає, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не повинно було подавати додаткові заяви про примусове виконання рішення (про відкриття виконавчого провадження) та сплачувати авансовий внесок, оскільки виконавчий документ за період з 13.01.2016 р. по 12.09.2018 р. не повертався стягувачу без виконання. Виконавчий документ фактично продовжував перебувати на виконанні в органах державної виконавчої служби та передавався від одного відділу виконавчої служби до іншого з метою саме подальшого виконання і відповідно строк перебування на виконанні у органах ДВС виконавчого документа не переривався. Відповідно постанова державного виконавця від 12.09.2018 р. про відкриття виконавчого провадження винесена з дотриманням вимог чинного законодавства.

04 березня 2019 року від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення. Зазначає, що строк пред`явлення виконавчого листа № 2-2541/2011 до виконання сплив 19 грудня 2012 року, стягувач вперше звернувся до виконавчої служби 01 березня 2013 року, тому виконавче провадження було відкрито з порушенням Закону України «Про виконавче провадження». Твердження апелянта, що начебто виконавчий документ фактично продовжував перебувати на виконанні в органах ДВС не відповідає дійсності.

01 квітня 2019 року від начальника Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги на дії державного виконавця. Зазначає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив положення Закону України «Про виконавче провадження», що діяли до 05.10.2016 року, в частині змісту правової природи п. 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». В даному випадку виконавчий документ не повертався стягувачу без виконання, а був направлений разом з копіями матеріалів виконавчого провадження до іншого ВДВС. Також судом невірно трактовано момент закінчення дії у часі наслідків винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи скаргу, виходив із того, що державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 57204310 від 12 вересня 2018 року за відсутності заяви стягувача та без надання доказів сплати авансового платежу.

Колегія суддів вважає, що такий висновок зроблено судом першої інстанції без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів, тому є передчасним.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення.

Судом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2011 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № СМ-SME200/412/2008 від 18.09.2008 року станом на 15.08.2011 року в загальному розмірі 412 510 грн. 50 коп.; стягнуто судові витрати в сумі 1820, 00 грн. (а.с. 58-60).

29 жовтня 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист № 2-2541/2011 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за кредитним договором № СМ-SME200/412/2008 від 18.09.2008 року станом на 15.08.2011 року в загальному розмірі 412 510 грн. 50 коп.; судових витрат в сумі 1820, 00 грн., а всього 414 330, 50 грн. (а.с. 117).

У вищевказаному виконавчому листі зазначено, що рішення суду набрало законної сили 19 грудня 2011 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 19 грудня 2012 року.

З відміток державного виконавця на виконавчому листі № 2-2541/2011 вбачається, що він неодноразово пред`являвся до виконання.

11 січня 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області заяву про відкриття виконавчого провадження з оригіналом виконавчого листа № 2-2541/2011, за якою 13 січня 2016 року відкрито виконавче провадження № 49777971 (а.с. 109-110, 122).

24 червня 2016 року виконавче провадження № 49777971 закінчено на підставі п. 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови), виконавчий лист направлено за належністю до Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя (а.с. 111-112).

04 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя Гогунською П.М. винесено постанову про відмову в прийнятті до провадження виконавчого листа № 2-2541/2011 та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 124, 130).

З супровідного листа Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя № 1334/3 від 04.10.2016 р. вбачається, що вищезазначена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.10.2016 року була направлена для виконання та до відома до Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя (а.с. 129).

12 вересня 2018 року державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Чернявською Г.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57204310 з виконання виконавчого листа № 2-2541/2011 (а.с. 118).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.п. 6,7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, для вирішення справи необхідно встановити, коли були розпочаті виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2541/2011 та відповідно якою редакцією Закону України «Про виконавче провадження» повинен керуватися державний виконавець при здійсненні виконавчих дій.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження, яке було відкрите на підставі заяви стягувача від 11 січня 2016 року закінчено 24 червня 2016 року шляхом направлення виконавчого листа за належністю до Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя, державним виконавцем якого 04 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті провадження та встановлено безпідставне направлення матеріалів виконавчого провадження до Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя.

Висновок суду першої інстанції, що виконавчі дії в межах виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2541/2011, які були розпочаті і проводилися до набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, були завершені Олександрівським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області шляхом закінчення виконавчого провадження 24.06.2016 року, є необгрунтованим.

В ухвалі, що оскаржується, судом першої інстанції зазначено, що доводи державного виконавця про те, що виконавчий лист було направлено до Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя з Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя після відмови у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2541/2011, суперечать вимогам ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 04.10.2016 р.).

Однак, суд першої інстанції не перевірив, чи повертався виконавчий лист стягувачу після відмови у відкритті виконавчого провадження 04 жовтня 2016 року, чи направляв Вознесенівський ВДВС м. Запоріжжя до Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.10.2016 р. разом з оригіналом виконавчого листа № 2-2541/2011.

Як зазначалось, в матеріалах справи міститься супровідний лист Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя № 1334/3 від 04.10.2016 р., на якому міститься штамп Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про отримання зазначеного листа (а.с. 129).

Відповідно до п.6 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017, реєстрація вхідної кореспонденції здійснюється шляхом внесення відповідальною особою, приватним виконавцем (помічником приватного виконавця) відомостей до Системи. Дата реєстрації і вхідний номер документа формуються ОСОБА_3 та проставляються у реєстраційному штампі, зразок якого наведено у додатку 1 до цих Правил, що розташовується у нижньому правому вільному від тексту куті першої сторінки документа. Вхідні документи, що надійшли до органу державної виконавчої служби, реєструються в журналі реєстрації загальної вхідної кореспонденції (додаток 2).

Враховуючи зазначене, висновок суду, що державний виконавець під час відкриття виконавчого провадження повинен був керуватися Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016, оскільки виконавче провадження, відкрите на підставі заяви стягувача від 11 січня 2016 року, закінчене, а стягувач не подавав заяву про відкриття виконавчого провадження, є передчасним, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

До того ж, у постанові про відкриття виконавчого провадження № 57204310 від 12 вересня 2018 року зазначено, що державним виконавцем розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 2-2541/2011.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції зазначала, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа № 2-2541/2011 до виконання.

Проте, судом першої інстанції не досліджено, чи пред`явлено виконавчий лист № 2-2541/2011 до виконання в межах строку, встановленого законодавством, чи переривався строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, що має вирішальне значення для правильного вирішення справи.

Вищезазначене свідчить про те, що у ході розгляду справи судом неповно з`ясовано обставини справи та не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що відповідає вимогам закону, тому на підставі п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка