Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 711/10437/17

провадження № 61-43157св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Крата В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач 1 - ОСОБА_5 ,

представник відповідача 1 - ОСОБА_6 ,

відповідач 2 - ОСОБА_7 ,

представник відповідача 2 - ОСОБА_8 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_3 , на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у складі судді Кондрацької Н. М. від 17 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І. від 23 липня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року вона придбала у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому їй стали відомі обставини, які вказують на неправомірні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_5 при набуття права власності на квартиру та її подальшій реалізації. Так, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2017 року у справі № 712/14638/16-ц визнано нікчемним договір купівлі-продажу від 17 червня 1997 року № 06/НВ вказаної квартири, укладений між ОСОБА_9 . та ОСОБА_5 ; витребувано у ОСОБА_1 спірну квартиру та передано її ОСОБА_10 , за якою визнано право власності на вказане майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 Позивач зазначає, що вона є добросовісним набувачем, оскільки не знала і не могла знати, що вона придбала квартиру в особи, яка не мала права її відчужувати. Крім того, за час перебування спірної квартири у її власності нею було проведено поліпшення стану житлового приміщення, а саме було проведено частковий ремонт на суму 23 180,19 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на її користь грошові кошти в сумі 11 500 дол. США, що станом на 15 листопада 2017 року еквівалентно 317 956,80 грн, у рахунок відшкодування витрат на придбання квартири; 23 180,19 грн у рахунок відшкодування витрат за проведення ремонтних робіт; 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 500 дол. США, сплачених за послуги ріелтора.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 41 500 грн у рахунок відшкодування витрат на придбання квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки судовим рішенням договір купівлі-продажу спірної квартири від 17 червня 1997 року № 06/НВ, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , було визнано нікчемним, то відповідно до статті 216 ЦК України в позивача виникло право на відшкодування вартості майна в сумі, яка визначена договором. Установивши, що ОСОБА_10 , на користь якої рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2017 року у справі № 712/14638/16-ц витребувано спірну квартиру, є її власником, суд вважав, що позовна вимога щодо стягнення витрат на поліпшення стану придбаного житлового приміщення позивачем може бути пред'явлена виключно до останньої, до якої такі вимоги позивач не заявляла. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягненння витрат на ріелтора, суд виходив із безпідставності та необгрунтованості позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 23 липня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було надано оцінки діям ОСОБА_5 , який винний в укладенні недійсного договору купівлі-продажу та не вирішено питання про його майнову відповідальність, що суперечить приписам статті 216 ЦК України. Крім того, суди не надали належної оцінки поясненням відповідача ОСОБА_7 , яка визнавала факт отримання від позивача грошових коштів в сумі 11 500 дол. США за продаж квартири, а не 41 500 грн, як встановив суд. Також судами необгрунтовано не прийнято доводи і документальне підтвердження понесених витрат за послуги ріелтора, яким здійснювався пошук варіантів для придбання квартири, та наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 711/10437/17 з Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 травня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н. В., зареєстрованого в реєстрі за № 10436, ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 3 вказаного договору сторони підтвердили, що продаж, що є дійсним наміром сторін, вчинено за 41 500 грн, які покупець сплатив, а продавець отримав повністю ще до підписання цього договору.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2017 року у справі № 712/14638/16-ц визнано нікчемним договір купівлі-продажу від 17 червня 1997 року № 06/НВ, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 . Витребувано у ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та передано її ОСОБА_10 Визнано за ОСОБА_10 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_5 не мав права продавати квартиру ОСОБА_7 , оскільки вона йому не належала. ОСОБА_7 є недобросовісним набувачем спірної квартири, оскільки була обізнана про існування спору стосовно вказаного майна. Відтак відповідачі мають відшкодувати позивачу понесені ним витрати на придбання спірної квартири (11 500 дол. США), за проведення ремонтних робіт (23 180,19 грн), моральну шкоду (50 000 грн) та послуги ріелтора (500 дол. США).

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.

Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій виходили із того, що оскільки судовим рішенням договір купівлі-продажу спірної квартири від 17 червня 1997 року № 06/НВ, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , було визнано нікчемним, то відповідно до статті 216 ЦК України в позивача виникло право на відшкодування вартості майна в сумі, яка визначена договором.

У той же час, суди не врахували, що ОСОБА_1 не є стороною договору купівлі-продажу спірної квартири від 17 червня 1997 року, який судовим рішенням визнано нікчемним, а відтак не може ставити питання про повернення їй на підставі статті 216 ЦК України коштів за договором купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року, укладеним між нею та ОСОБА_7 , який в судовому порядку не визнавався недійсним.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2017 року у справі № 712/14638/16-ц встановлено, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки не знала про те, що вона придбаває річ в особи, яка не мала права її відчужувати (ОСОБА_7 ). Це рішення набрало законної сили та має преюдиційне значення для вирішення вказаної справи.

Питання компенсації добросовісному набувачу має вирішуватися за заявою такої особи у контексті статті 661 ЦК України, відповідно до частини першої якої у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі, якщо позов власника про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до статті 661 ЦК України звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

З урахуванням наведеного, у позивача виникло право вимоги до ОСОБА_7 , як продавця спірної квартири, про відшкодування їй збитків у вигляді вартості придбаної нею квартири, яка в подальшому вибула з її власності не з її вини, а за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2017 року у справі № 712/14638/16-ц, на підставі статті 661 ЦК України, а не в порядку застосування реституції недійсності правочину як вважали суди попередніх інстанцій.

У випадку помилкового посилання позивача не на ту норму закону, суд, встановивши підстави позову, застосовує норму закону, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача.

Неправильне зазначення позивачем правової норми на обґрунтування позову (статті 216 ЦК України), не є визначальним для суду при вирішенні питання про те, яким законом необхідно керуватись при захисті права позивача на відшкодування вартості квартири, яка вибула з її власності внаслідок незаконності та протиправності первісного набуття прав на неї відповідачем ОСОБА_7 , що встановлено рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2017 року у справі № 712/14638/16-ц.

Посилання заявника на те, що вказана у пункті 3 договору купівлі-продажу сума вартості спірної квартири (41 500 грн) є значно меншою ніж сума, яка фактично була нею сплачена за придбання вказаного майна (11 500 дол. США), не підтверджені належними та допустимими у розумінні приписів статей 77-78 ЦПК України доказами.

Наявність розписки від 14 грудня 2016 року, за якою ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_1 11 500 дол. США за продаж квартири АДРЕСА_1 , не має правового значення, оскільки правовідносини щодо повернення збитків у вигляді вартості спірної квартири у цій справі виникли на підставі договору купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року посвідчено нотаріусом, в тому числі, у договорі зазначена сума, за яку квартира продана, з чим погодились сторони правочину. Надання як доказу розписку про вчинення купівлі-продажу за іншу суму не спростовує викладені у нотаріально посвідченому договорі дані про предмет купівлі-продажу, сторін правочину та ціну, за яку здійснена купівлі-продаж.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, проте в частині вирішення позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_7 на її користь 41 500 грн у рахунок відшкодування витрат на придбання квартири допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому відповідно до статті 412 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині підлягають зміні в частині правового обґрунтування.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог про стягнення витрат на ріелтора, який здійснював для ОСОБА_7 пошук варіантів для продажу квартири, оскільки позивач не довела наявність договірних відносин між нею та ріелтором.

Висновки судів попередніх інстанцій про відмову у позові про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими, оскільки наявність обставин заподіяння такої шкоди позивачем не доведено.

Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 23 липня 2018 року змінити в частині правового обґрунтування стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 41 500 грн у рахунок відшкодування витрат на придбання квартири в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Крат
В. М. Коротун
В. П. Курило