Справа № 357/1700/13-ц Головуючий 1 інстанція - Кошель Л.М.
Проваження № 22-ц/824/2757/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2015 року у справі за поданням державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи боржник ОСОБА_2, стягувач ОСОБА_3,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року державний виконавець міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ГУЮ у Київській області звернувся до суду із вказаним вище поданням, яке мотивував тим, що на примусовому виконанні у Білоцерківськом ВДВС знаходиться виконавчий лист № 2/357/2689/13, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 05 вересня 2013 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 98626,39 грн. Вказував, що 04 березня 2015 року відкрите виконавче провадження № 46752688, копія постанови направлена ОСОБА_2, однак боржник рішення не виконує і борг не сплачує.

В рамках виконавчого провадження держаним виконавцем направлені запити для встановлення джерел отримання доходів та наявності рухомогочи нерухомогомайна, що зареєстровано за боржником на праві власності. Встановлено, що нерухоме майно відсутнє, проте за боржником зареєстровано транспортний засіб, який постановою від 12 березня 2015 року оголошений у розшук. Також, встановлено, що боржнику виданий паспорт для виїзду за кордон. Посилаючись на наявність у боржника невиконаних зобов'язань, а також те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2015 року подання державного виконавця задоволено, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2

Не погоджуючись із ухвалою, боржник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити ухвалу про відмову у

- 2 -

задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скарга мотивована тим, що судом взагалі не встановлені факти його ухилення від виконання судового рішення і такі докази у справі відсутні. Вказує, що він із 2013 року фактично мешкає у АДРЕСА_1, де і зареєстрований із 17 грудня 2013 року по даний час. Він не знав ні про ухвлення щодо нього заочного рішення, ні про його виконання, ніяких повідомлень від державного виконавця він не отримував і про наявниість виконкавчого провадження не знав.

Державний виконавець та стягувач ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу до суду не подали.

В суді апеляційної інстанції представник боржника ОСОБА_2 адвокат Власенко М.Ф. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити і скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області як незакону.

Орган ДВС Білоцерківського МРУЮ Київської області належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з'явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи (а.с.104).

Стягувач ОСОБА_3 повідомлялася судом за двома відомими адресами у Київській та Житомирській областях, проте у зв'язку із поверненням судових повісток справа була відкладена і остання повідомлена про час розгляду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно ч.11 ст.128 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст.3771 ЦПК України (в редакції на час постанволення ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби. Розгляд подання здійснюється без виклику та повідомлення сторін.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення, а відтак є передбачені законом підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду з України.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та зроблені в результаті неповного з'ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної і необгрунтованої ухвали.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Білоцерківському ВДВС знаходиться виконавчий лист № 2/357/2689/13, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 05 вересня 2013 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 98626,39 грн.

Виконавче провадження № 46752688 по виконанню вказаного виконавчого листа відкрите 04 березня 2015 року.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (чинний на час постановлення оскаржуваної ухвали) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням

- 3 -

тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Отже, поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини, непереборної сили, події тощо (узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, виконане Верховним Судом України 01 лютого 2013 року).

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Суд уваги на вказані вимоги закону не звернув та не з'ясував чи ухиляється боржник від виконання зобов'язання, а якщо ухиляється, то в чому це полягає і якими доказами це стверджується.

Суд залишив поза увагою відсутність у справі доказів про те, що боржнику, який повідомлявся про час розгляду справи через оголошення в газеті, було відомо про ухвалення заочного рішення у справі. Докази про отримання ним копії рішення у справі відсутні.

Окрім того, звертаючись із поданням до суду, держаний виконавець не надав доказів на підтвердження ухилення боржника від виконання рішення. Зокрема, у справі відсутні докази, що боржник був обізнаний про виконання рішення і мав змогу виконати його, проте ухиляється від цього, зокрема що у нього наявні грошові кошти чи інше майно і він його або приховує, або реалізує, що б свідчило про його ухилення.

Державний виконавець не надав доказів, що боржник взагалі отримав копію ухвали про відкриття виконавчого провадження, чи інші вимоги державного виконавця про виконання рішення.

Скаржник додав до скарги копію паспорта, з якої вбачається, що із 17 грудня 2013 року він мешкає та зареєстрований у м.Немирів Вінницької області, куди повістки та виклики не направлялися, що у свою чергу підтверджує його доводи про необізнаність щодо наявності рішення та виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до приписів ст.3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Проте, справа розглянута за відсутності державного виконавця, що є порушенням норм процесуального права, бо згідно ст.3771 ЦПК України справа має розглядатися за участю державного виконавця, який і має доводити суду обгрунтованість та підставність свого подання.

- 4 -

Вказані порушення потягли неповне з'ясування судом всіх обставин справи, які є важливими, поскільки йдеться про обмеження прав громадянина на вільне пересування, що гарантовані Конституцією України, і призвели до неправильного вирішення подання.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав ухвала суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, постановлена з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню.

Вирішуючи подання, колегія суддів вважає, що подання не підлягає до задоволення, оскільки державним виконавцем не надано доказів ухилення боржника від виконання судвого рішення.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2015 року скасувати і приняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: