ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1673/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Купельського А.В.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Продана Б.Г. від 04 липня 2019 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись із вказаним позовом до відповідача, зазначав, що 08.07.2016 року відповідач позичив у нього грошові кошти в сумі 1000 євро та зобов`язався повернути їх в строк до 08.10.2016 року, про що свідчить розписка. Крім того, 06.02.2017 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 1500 доларів США та зобов`язався повернути їх в строк до 06.04.2017 року, про що свідчить розписка. Однак відповідач борг не повернув, тому просив стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 1500 доларів США, 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 93,33 долари США, а також борг за договором позики в сумі 1000 євро, проценти, передбачені борговою розпискою за період з 08.10.2016 року по 03.05.2019 року в сумі 1200 євро.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 липня 2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1593,33 доларів США.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2019 року доповнено резолютивну частину рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 липня 2019 року таким змістом «Позовну заяву задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1593,33 доларів США та 2200 євро».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати основне та додаткове рішення суду першої інстанції і постановити нове, яким часткового задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , стягнувши з нього на користь позивача 1593,33 доларів США та 1112,57 євро.

Вказує, що ухвалу про відкриття провадження та судові повістки не отримував, не був викликаний у підготовче засідання, тому був позбавлений можливості заслухати уточнення позовних вимог, представити свої заперечення проти них, а також точну суму позову із своїми розрахунками по суті позову.

Крім того, позивачем було вказано в позовній заяві, що він зобов`язувався виплатити 4 % за користування позикою в сумі 1000 євро, будь-яких умов про те, що він буде виплачувати інші відсотки до повного розрахунку, у розписці немає. Вважає, що відсотки в сумі 1200 євро за період з 08.07.2016 року до 03.05.2019 року нараховані позивачем необґрунтовано, за його власними розрахунками підсумкова заборгованість по позиках становить 1112,57 євро та 1593,33 долари.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення суду без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки позивач надав суду належні та достовірні докази того, що грошові кошти були передані у позику відповідачу, натомість останній не надав докази повернення коштів у погоджений сторонами строк.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим оскаржувані судові рішення слід змінити та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що 08.07.2016 року відповідач позичив у ОСОБА_1 1000 євро та зобов`язався повернути борг в строк до 08.10.2016 року, про що свідчить розписка. При цьому на отримані кошти зобов`язувався сплатити грошову винагороду за договором позики в розмірі 4 % (40 євро ) в місяць.

Також 06.02.2017 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 1500 доларів США та зобов`язався повернути їх в строк до 06.04.2017 року, Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу за договорами позики не виконав і з нього на користь позивача підлягають стягненню як сума боргу, так і 3 % річних за прострочення повернення позики, а також відсотки, передбачені борговою розпискою, відповідно до розрахунку позивача.

Проте з такими висновками не можна погодитися у повному обсязі.

Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Апеляційний суд констатує, що передбачена розпискою від 08.07.2016 року грошова винагорода в розмірі 4 % (40 євро ) в місяць на отримані кошти, яку зобов`язувався сплатити позичальник, є по суті встановленими процентами за користування наданою позикою.

Стягуючи нараховані позивачем проценти в розмірі 40 євро щомісячно за договором позики від 08.07.2016 року на борг 1000 євро за період з 08.10.2016 року по 03.05.2019 року в сумі 1200 євро, суд першої інстанції не врахував, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Відтак наявні правові підстави для нарахування та стягнення процентів у розмірі 40 євро щомісячно лише в межах строку дії договору - з 08.07.2016 року до 08.10.2016 року, що складає 120 євро.

Нарахування і стягнення процентів за користування позикою в розмірі 40 євро щомісячно поза строком дії договору не ґрунтується на умовах договору і суперечить нормам матеріального права.

Відтак оскаржувані судові рішення слід змінити, стягнути з відповідача на користь позивача 1120 євро за договором позики від 08.07.2016 року.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, відтак не переглядаються в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 липня 2019 року, додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2200 євро змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) 1120 євро за договором позики.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С.Гринчук

А.В.Купельський