Справа № 352/578/19
Провадження № 2/352/578/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Гургули В. Б.,

секретаря Кукули О.С.

розглянувши у підготовчому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на майно,-

в с т а н о в и в :

Позивач 18.03.2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів, у якому просив визнати за ним право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що його мама, ОСОБА_7 , була власником домоволодіння в АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності на будинковолодіння ОСОБА_7 , як голові колгоспного двору, було видане 05.01.1991р. на підставі рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради №233 від 19.12.1989р., однак на даний час свідоцтво втрачене. На час припинення колгоспного двору в ньому проживали спадкодавець - ОСОБА_7 , позивач - ОСОБА_6 , та відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , проте в 1993 р. позивач та відповідачі вибули із домоволодіння, не витребували свої частки у встановленому законом порядку. Після смерті ОСОБА_7 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року, позивач успадкував належне спадкодавцю будинковолодіння як спадкоємець за заповітом, посвідченим в його користь 24.03.1999 р., відповідно до вимог ст.ст.1235, 1268 ЦК України і тому, на інше спадкове майно-земельну ділянку, 19.02.2019р. нотаріус йому видав свідоцтво про право на спадщину. Інший спадкоємець за заповітом його брат ОСОБА_6 спадщину не прийняв у зв`язку з тим, що у встановлений законом строк до нотаріальної контори не подав заяву про прийняття спадщини після померлої матері.

З огляду на те, що на спадкове будинковолодіння втрачено правовстановлюючі документи, а майно належить колгоспному двору, тому нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач поданв до суду заяву, в якій просив позов задоволити, справу розглянути у його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , у поданих до суду заявах позов визнали, не заперечували щодо його задоволення, просили справу розглянути у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився проте у встановленому законом порядку був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Згідно приписів ст.43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними права і виконувати свої процесуальні обов`язки; зловживання процесуальними правами не допускається.

За таких обставин, керуючись ст.223 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача ОСОБА_6 за наявними в ній матеріалами, враховуючи, що у суду є всі необхідні докази для вирішення спору по суті, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що спірне будинковолодіння в АДРЕСА_1 , збудоване до 1991 року. Однак, належний правовстановлюючий документ на нерухоме майно, на даний час, відсутній. Вартість домоволодіння, згідно звіту про оцінку, становить 93152 грн..

05.03.1991р. Радчанською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради №233 від 19.12.1989р ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на майно колишнього колгоспного двору, остання зазначена його головою.

Вказане будинковолодіння мало статус колгоспного двору. Станом на 1990-1991 р.р. у господарстві проживали : ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_8 І..

По скільки ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в 1993 році вибули з будинковолодіння, не витребували своїх часток у ньому, тому спадкодавець ОСОБА_7 стала його одноособовим власником.

Відповідно до заповіту посвідченого 24 березня 1999 секретарем виконкому Радчанської сільської ради та внесеного в реєстр за №15 вбачається, що спадкодавець належний їй житловий будинок в селі Радча заповідала позивачу ОСОБА_1 та його братові ОСОБА_6 в рівних долях, всю належну їй земельну ділянку заповідала ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою Радчанської сільської ради №441 від 25.04.2018р. вищевказаний заповіт не змінювався і не відмінявся.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 позивач який є спадкоємцем за заповітом успадкував належне спадкодавцю будинковолодіння у порядку встановленому ст.ст.1235, 1268 ЦК України.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що 19.02.2019р. Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою позивачу вдано свідоцтво про право на спадщину на інше спадкове майно - земельну ділянку, спадкова справа №207/2016р., зареєстровано за №124.

Відповідач ОСОБА_6 заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, тому в установлений законом порядку та спосіб не прийняв спадщину за заповітом після смерті своєї матері, тому вважається таким, що відмовився від своїх спадкових прав.

Вказані обставини, що не оспорювались відповідачами, які позов визнали, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що спірне будинковолодіння в АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 успадковане позивачем ОСОБА_6 у порядку спадкування за заповітом. Однак, відсутність правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позбавляють позивача можливості оформити належне йому право на спадщину в нотаріальному порядку.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнання за позивачем права власності на спірне будинковолодіння.

При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати правовстановлюючого документа на майно.

Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України).

Як встановлено ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини.

Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. ст.5, 392, 1216, 1218, 1233-1236, 1268 ЦК України, керуючись ст. 142 ч.1, 200, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

ОСОБА_6 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомо.

Суддя Гургула В.Б.