ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5373/19 Справа № 180/2536/18 Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м.Марганець в особі Марганецької міської ради, третя особа - Друга Нікопольська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання її спадкоємцем четвертої черги, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до територіальної громади м. Марганець в особі Марганецької міської ради, третя особа - Друга Нікопольська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання її спадкоємцем четвертої черги (а.с. 1-2).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець ОСОБА_2 . Вона, будучи спадкоємцем четвертої черги, прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем, а спадкоємців попередніх черг немає. Вона звернулася до нотаріуса за консультацією, отримала роз`яснення, що для успадкування майна потрібне рішення суду. З 2010 року вона проживала однією сім`єю зі ОСОБА_2 . В 2008 році помер син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . У спадкодавця не залишилося прямих родичів та людей, які б могли піклуватися про неї. Вона взяла на себе відповідальність по догляду за ОСОБА_2 - забезпечувала її всім необхідним, ліками, здійснювала платежі, брала на себе витрати, пов`язані з побутом до самої її смерті. Тому після смерті ОСОБА_2 вона є спадкоємцем четвертої черги, адже проживала однією сім`єю з нею, вела спільне господарство.

Просила встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2010 року до моменту смерті та визнати її спадкоємцем четвертої черги.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено в повному обсязі /а.с. 86-91/.

Своє рішення суд обгрунтував тим, що у справі відсутні підтвердження постійного проживання зі спадкодавцем не менш, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, підтвердження взаємних прав та обов`язків ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_2 , крім того, відсутні докази їх пов`язаності спільним побутом, а також той факт, що черга спадкоємців за законом визначена ЦК України та питання про віднесення осіб до певної черги спадкоємців відноситься до компетенції нотаріальних органів, відсутня відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з чим вимоги ОСОБА_1 про про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі.

ОСОБА_1 з рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу (а.с. 106-107), яку в подальшому доповнила (а.с. 114-115), в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував усі обставини справи, через що висновки суду свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач по справі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

За змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Враховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу і не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, тобто винесення нотаріусом у встановленому Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 належного документу.

Відповідно до ст. 2 вказаного Порядку нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб у день подачі нотаріусу всіх необхідних документів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, актовий запис № 117, зроблено 19 лютого 2018 року Марганецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Згідно договору-замовлення на організацію та проведення похорон від 17.02.2018 року, між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_4 було укладено договір-замовлення на поховання ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17 грудня 2007 року, посвідченого нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А., ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Дніпропетровського обласного комунального підприємства «Марганецьке міжміське бюро технічної інвентаризації» № 17503246 від 25.01.2008 року, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 48).

Згідно довідки Комунального підприємства «Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громад м. Марганця» № 1555 від 13 вересня 2018 року та домової книги для прописки громадян, проживаючих у квартирі АДРЕСА_1 , з 08 січня 2008 року ОСОБА_2 зареєстрована у вказаній квартирі. На день її смерті за цією ж адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с. 8, 6-17).

Згідно копії спадкової справи № 300/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , яка мешкає у АДРЕСА_2 , написала до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, вказавши в ній, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на момент своєї смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с. 60). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданої 14 серпня 2018 року, після смерті ОСОБА_2 відкрито спадкову справу (а.с. 61 на звороті). 14 серпня 2018 року ОСОБА_1 завідувачем Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Балашовою В.М. було направлено листа, згідно якого при отриманні заяви нотаріус провів перевірку у Спадковому реєстрі, в якому проводиться реєстрація всіх спадкових справ в межах України та реєстрація заповітів. Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру є платними, перевірка проводиться в Єдиній базі Спадкового реєстру ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України. Вартість двох перевірок становить 102 грн. 00 коп. Просила квитанцію на 102 грн.00 коп., оплачену нею, надіслати до державної нотаріальної контори для приєднання до спадкової справи №300/2018. Також повідомила, що справжність підпису на заяві про прийняття спадщини має бути нотаріально засвідченою (а.с. 63 на звороті-64).

Крім того, судом встановлено, що з моменту направлення завідувачем Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Балашовою В.М. листа ОСОБА_1 , щодо сплати вартості двох перевірок в розмірі 102 грн. 00 коп. та засвідчення підпису у заяві нотаріально, ніяких дій з боку ОСОБА_1 вчинено не було. Спадкова справа не містить доказів виконання них позивачкою.

Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій також відсутня в матеріалах справи.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 78 ЦПК України Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. чення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на обґрунтування факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю у розумінні положень частини другої статті 3 СК України, а також не надано доказів порушення її прав, свобод чи інтересів, а саме: постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, що є підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заявником надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.04.2019 року, квитанції про сплату вартості двох перевірок в розмірі 102 грн. 00 коп. та докази засвідчення підпису у заяві нотаріально (а.с. 123-125), однак колегія суддів не приймає дані докази, оскільки, дані докази заявник повинна була подати до суду першої інстанції. А надання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії є доказом порушення її прав, свобод чи інтересів та є підставою для звернення до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав, а не під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Тому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року підлягає залишенню без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров