Справа № 464/4961/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/1760/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м.Львів

Справа № 464/4961/17

Провадження № 22ц/811/1760/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 28 березня 2019 року (суддя Рудаков І.П.)

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Львівського комунального підприємства «Житловик-С», Комунальної установи «Львівського міського центру приватизації державного житлового фонду», Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з участю третьої особи: Львівської міської ради, про визнання недійсною приватизації, визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним договору дарування та договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права користування,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся з позовом про визнання недійсною приватизації, визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, визнання недійсним договору дарування та договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права користування. В обґрунтування позову посилається на те, що в квартирі АДРЕСА_1 проживала до дня смерті його мати ОСОБА_7 , яка була зареєстрована у вказаній квартирі з 27 листопада 1995 року та проживала у ній по день своєї смерті. Зазначає, що з 9 листопада 2004 року він (позивач) зареєстрований у спірній квартирі та проживав однією сім`єю з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Вказує, що 9 лютого 2006 року квартира приватизована ОСОБА_4 на одну особу, згідно з розпорядженням Сихівської районної адміністрації від 9 лютого 2006 року № 91. Стверджує, що житло приватизоване без його (позивача) та ОСОБА_7 згоди. Вони не приймали участі в приватизації, хоча постійно проживали у спірній квартирі разом з ОСОБА_4 однією сім 'єю і були наділені усіма правами наймача. Стверджує, що 20 лютого 2006 року укладено договір дарування квартири № 1008 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 20 жовтня 2006 року укладено договір купівлі-продажу цієї квартири № 8372 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Вважає приватизацію недійсною, а розпорядження Сихівської районної адміністрації від 9 лютого 2006 року № 91 незаконним. Стверджує, що підставою для передачі в особисту власність квартири ОСОБА_4 стала довідка № 6 про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, згідно якої у цій квартирі проживає: ОСОБА_4 - як основний квартиронаймач; ОСОБА_3 - як піднаймач. Про проживання у вказаній квартирі ОСОБА_7 не вказано. Вважає довідку незаконною. Зазначає, що він та його мати не давали згоди на укладення договору піднайму, як члени сім»ї наймача. Вказує, що договір піднайму між ним та ОСОБА_4 не укладався, тому відносин піднайму взагалі не виникало. Він (позивач) проживав у спірній квартирі як член сім`ї наймачів і такий статус залишався незмінним. Стверджує, що 2 лютого 2006 року(перед здійсненням приватизації) ОСОБА_7 була помилково виписана з квартири АДРЕСА_1 та знову прописана у вказаній квартирі з 14 лютого 2006 року, тобто після здійснення приватизації ОСОБА_4 , хоча ОСОБА_7 не переставала проживати у спірній квартирі. Стверджує, що приватизація квартири повинна була здійснюватися за згодою та за участю його та матері ОСОБА_7 , як членів сім`ї наймача. Вказує, що 20 лютого 2006 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . На даний час власником спірної квартири, згідно з інформацією внесеною в державний реєстр речових прав на нерухоме майно, є ОСОБА_6 , яка придбала квартиру у ОСОБА_5 в жовтні 2006 року. Зазначає, що він (позивач) та ОСОБА_4 проживають у квартирі по даний час. Він оплачує рахунки за комунальні послуги, які виставляються на ім`я ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 20 лютого 2006 року не використовують спірну квартиру. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 березня 2019 року в позові відмовлено.

Рішення оскаржив позивач. Вважає рішення суду незаконними та необґрунтованими, таким що порушує законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що власником двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 43, 9 кв.м була Львівська міська рада.

З довідок про склад сім`ї вбачається, що ОСОБА_4 був зареєстрований як основний квартиронаймач з 27 квітня 1987 року.

9 червня 1990 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_7 .

27 листопада 1995 року ОСОБА_7 була прописана у згаданій квартирі.

ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживав, а проживав та був зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі розпорядження органу приватизації № 6126 від 17 лютого 1998 року ОСОБА_3 приватизував вказане житло, у приватну спільну сумісну власність.

Згідно договору купівлі -продажу від 16 травня 2001 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 відчужена.

З листа ЛКП «Житловик -С від 16 травня 2016 року вбачається, що 9 листопада 2004 року-після продажу квартири АДРЕСА_3 позивач зареєструвався у спірній квартирі «як син до матері» на підставі свідоцтва про народження.

Згідно довідки про склад сім`ї наймача, ОСОБА_3 зареєстрований у спірній квартирі як піднаймач.

2 лютого 2006 року ОСОБА_7 виписана з цієї квартири.

В лютому 2006 року наймач ОСОБА_4 подав заяву керівнику органу приватизації про передачу йому спірної квартири в особисту власність, додавши довідку про склад сім`ї та техпаспорт.

Встановлено, що 9 лютого 2006 року квартира АДРЕСА_1 приватизована ОСОБА_4 на одну особу, згідно з розпорядженням Сихівської районної адміністрації від 9 лютого 2006 року № 91.

ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру НОМЕР_1 від 9 лютого 2006 року.

20 лютого 2006 року ОСОБА_4 подарував цю квартиру дочці ОСОБА_5

4 жовтня 2006 року ОСОБА_5 відповідно до договору продала квартиру ОСОБА_6 .

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо недотримання норм законодавства при приватизації майна, що перебувало у комунальній власності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створені органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Порядок здійснення приватизації державного житла в Україні визначено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Цей закон закріплює поняття приватизації, об`єкти та способи приватизації, поняття житлових чеків і порядок розрахунків за приватизоване житло. Законом також врегульовані права і обов`язки наймачів і власників, проведення приватизації і оформлення права власності, використання одержаних коштів, утримання приватизованих квартир, сплати податку на житло та соціальний захист населення при приватизації.

До об`єктів приватизації належать: квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції)), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають у них або перебувають на черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Згідно із ч. 1 ст. 5 цього Закону, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

Відповідно до ч.4 ст.3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно із п. 3 ст.8 цього Закону, передача квартири (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня надходження заяви громадянина.

Відповідно до п. 16 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396, передача квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитках, кімнату в комунальній квартирі, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 22 Положення, на підставі розпорядження органу приватизації (щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (щодо жилих приміщень у гуртожитках) орган приватизації замовляє у суб`єкта господарювання, який здійснює технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773, технічний паспорт на квартиру, жиле приміщення у гуртожитку, а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на домоволодіння, і видає свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст. 388 цього Кодексу, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача.

Згідно із ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (ст. 658 ЦК України).

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 2 ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до наданих органу приватизації документів, ОСОБА_3 на момент здійснення процедури приватизації був зареєстрований в квартирі не як член сім`ї наймача, а як піднаймач.

Факт того, що ОСОБА_3 мав правовий статус піднаймача підтверджується копією довідки. Копії інших документів в ЛКП «Житловик -С» не збереглися.

Оскільки позивач на момент приватизації квартири мав статус піднаймача, це виключає наявність у нього права на участь у приватизації даного нерухомого майна.

Є встановленим, що позивач не належав до членів сім`ї ОСОБА_4 , оскільки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 немає кровної спорідненості, позивач не був усиновлений, тобто між ними не виникало жодних сімейних чи родинних відносин та, відповідно, правових зв`язків.

Доказів сімейних відносин, ведення спільного господарства з ОСОБА_4 позивач суду не надав.

Разом з тим він реалізував своє право на приватизацію житла із державного житлового фонду і отримав безкоштовно у приватну спільну сумісну власність житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» він не має права на повторну приватизацію.

ОСОБА_7 не була зареєстрована в квартирі на час приватизації, тому не мала права на приватизацію.

Встановлено, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя вона не зверталася до суду з вимогою щодо захисту свого порушеного права на приватизацію. Дані правовідносини щодо приватизації житлового фонду носять особистий характер, є нерозривно пов`язаними із суб`єктом такого права та не допускають правонаступництва. Позивач не має повноважень на звернення до суду за захистом майнових інтересів своєї померлої матері.

ОСОБА_4 звернувся до Сихівської районної адміністрації із заявою про приватизацію квартири, так як був основним квартиронаймачем. До зазначеної заяви долучив усі необхідні документи, що підтверджують у нього таке право. Законодавством про приватизацію не передбачено повноважень органів приватизації з приводу перевірки достовірності поданих громадянами документів.

На підставі поданих документів, в порядок, строк та спосіб, що передбачено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» Сихівська районна адміністрації винесла оскаржуване розпорядження.

Порушень прав позивача при приватизації спірної квартири не встановлено.

Свідоцтво про право власності на квартиру НОМЕР_1 від 9 лютого 2006 року видано на підставі розпорядження Сихівської районної адміністрації.

Згідно п. 16 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396, передача квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитках, кімнату в комунальній квартирі, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 22 даного Положення, на підставі розпорядження органу приватизації (щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (щодо жилих приміщень у гуртожитках) орган приватизації замовляє у суб`єкта господарювання, який здійснює технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773, технічний паспорт на квартиру, жиле приміщення у гуртожитку, а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на домоволодіння, і видає свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Свідоцтво будо видано у відповідності до чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, без процедурних чи інших порушень.

Договір дарування квартири №1008 від 20 лютого 2006 року по формі та змісту відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ч. 1 ст. 383 цього Кодексу, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

ОСОБА_5 на власний розсуд використовувала належне їй майно, а користування не є обов`язковою умовою, що дає підстави визнавати правочин недійсним.

ОСОБА_5 на законних підставах набула право власності на спірну квартиру.

Встановлено, що власником майна на момент його відчуження за договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2006 року була ОСОБА_5

Незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2006 року придбала вищезгадане нерухоме майно у власника ОСОБА_5 , а отже, набула право власності на нього.

Згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

ОСОБА_3 ніколи не був власником спірної квартири, був зареєстрований у цій квартирі як піднаймач.

Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), лише власник має право витребувати це майно від набувача.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів.

ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2006 року набула право власності на квартиру.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (ст. 658 ЦК України).

Встановлено, що законним власником майна на момент його відчуження за договором купівлі-продажу була ОСОБА_5 .

Відтак, майно на підставі ст. ст. 662-664 ЦК України, було передано у власність покупцеві - ОСОБА_6

Згідно із ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_6 на законних підставах набула право власності на спірну квартиру.

ОСОБА_6 , відповідно до ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 383 ЦК України, має право на власний розсуд використовувати належне їй майно, а користування не є обов`язковою умовою, що дає підстави визнавати правочин недійсним.

Згідно із ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу набула право власності на квартиру, а відтак у встановленому законом порядку здійснила державну реєстрацію свого права власності.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.?

На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість позову.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 березня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 1 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді