Провадження № 2/127/1955/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07.10.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Антонюка В.В.

за участю секретаря Горденко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування.

Позов мотивовано тим, що 24.10.2018 року, о 21 год. 20 хв. по вул. Хмельницьке шосе у м. Вінниця відбулось ДТП, внаслідок якої позивач зазнав матеріальної шкоди. А саме, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «AUDI A3», н.з. НОМЕР_1 , не вибравши безпечної швидкості, не врахувавши дорожньої обстановки, здійснила екстрене гальмування та не впоравшись з керуванням, здійснила зіткнення з автомобілем «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача. В результаті ДТП, транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п.п 12.1, 2.3 (б) ПДР, відповідальність за вказане правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2018 року (справа № 127/27952/18), ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

Позивач зазначає, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована згідно Полісу АМ/5384577 ПРаТ «УПСК», чинним на момент пригоди. Цивільно-правова відповідальність позивача, була застрахована в ПрАТ "Євроінс Україна" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № AМ/1794368, чинним на момент ДТП.

На наступний день після ДТП, а саме 25.10.2018 року, позивач подав повідомлення про ДТП до ПРАТ "УПСК", разом із усіма необхідними документами.

30.10.2018 року представником ПРАТ "УПСК" Довбня М .Ю. , здійснено огляд автомобіля позивача та зафіксовано пошкодження, які були отримані внаслідок ДТП, за результатами якого було складено Акт огляду технічного стану транспортного засобу.

04.12.2018 року позивачем було подано до ПРАТ «УПСК» письмову заяву про виплату страхового відшкодування разом із усіма необхідними документами.

Листом ПРАТ «УПСК» від 26.02.2019 року (вих.№725/18) позивача повідомлено про те, що відсутні підстави вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити виплату страхового відшкодування, оскільки водій ОСОБА_2 під час настання ДТП не була правомірним користувачем транспортного засобу «AUDI A3», н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку із чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу № АМ/5384577 від 01.10.2018року, а відтак вказана подія не є страховим випадком.

Неправомірність користування транспортним засобом відповідач обґрунтував тим, що відповідно до п.1 та 5 статті 380 МКУ, водій ОСОБА_2 не мала права користуватися та розпоряджатися т/з «AUDI A3», н.з. НОМЕР_1 , оскільки за інформацією Одеської митниці ДФС вказаний т/з ввезений на митну територію України 04.09.2018р. у митному режимі «Тимчасове ввезення» на строк до одного року під керуванням гром. ОСОБА_5 , і саме останній мав право на користування даним т/з.

Вказану відмову у виплаті страхового відшкодування позивач вважає неправомірною, такою що не відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом в якому просив визнати незаконною відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування та стягнути із відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 98000 грн. та судові витрати.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, разом з тим, представником позивача була подана заява щодо розгляду справу у його відсутність, в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно до якого просить суд у задоволені позову відмовити. Заяв та клопотань до суду не надав.

Третя особа ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась. Про причини неявки до суду не повідомила. Заяв та клопотань до суду не надавала.

На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 24.10.2018 року, о 21 год. 20 хв. по вул. Хмельницьке шосе у м. Вінниця відбулось ДТП за участю водія ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом марки «AUDI A3», н.з. НОМЕР_1 та позивача ОСОБА_1 , що керував автомобілем «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно із постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2018 року (справа № 127/27952/18), ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) нмдг в сумі 340 грн. Вказана постанова ОСОБА_2 не оскаржувалась та набрала законної сили 18.12.2018.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована згідно Полісу АМ/5384577 ПРаТ «УПСК», чинного на момент пригоди, що підтверджується копією поліса та витягом з реєстру чинних полісів Централізованої бази даних МТСБУ.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ "Євроінс Україна" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № AМ/1794368, чинного на момент ДТП, що підтверджується копією поліса та витягом з реєстру чинних полісів Централізованої бази даних МТСБУ.

Вказаним т/з позивач володів на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 18.11.2014 року, згідно якої ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 розпоряджатися (продавати, обміняти, здати в оренду) транспортним засобом «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , зокрема, отримувати страхові відшкодування, без обмеження їх розміру, представляти інтереси в усіх судових установах з правами, які надані законом позивачу тощо. Вказана довіреність видана строком на 10 років з правом передоручення повноважень третім особам.

В силу ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина друга ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 999 ЦК України Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-IV), зокрема, п. 2.1 ст. 2 передбачено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Таким чином, з огляду на викладене порядок відшкодування матеріальної шкоди (страхового відшкодування) слід здійснювати в порядку встановленому далі Закон 1961-IV.

В порядку ст. 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. (ст. 6 Закону)

При настанні страхового випадку страховик, тобто в даному випадку Відповідач ПРАТ «УПСК», відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. (ст.22.1 Закону 1961-IV).

Згідно ч.1 ст. 33-1 Закону 1961-IV «страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до ДТП, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме: надати для огляду належний транспортний засіб, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї ДТП….».

25.10.2018 року, ОСОБА_1 було надано повідомлення про ДТП до ПАТ "УПСК" разом із усіма необхідними документами, із зазначенням адреси за якою знаходиться транспортний засіб для проведення огляду пошкоджень.

30.10.2018 року представником Відповідача Довбня М.Ю. здійснено огляд т/з «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 та зафіксовано пошкодження, які були отримані внаслідок ДТП, за результатами якого було складено Акт огляду технічного стану транспортного засобу, погоджений та підписаний Позивачем та представником Довбня М.Ю .

Відповідно до Звіту № 04-19-М056 від 11.04.2019 року, виконаного ФОП ОСОБА_4 , вартість збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу т/з «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкоджень становить 132 323, 97 грн. (сто тридцять дві тисячі триста двадцять три) грн. 97коп.

В порядку ст. 35 Закону 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий, який має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

04.12.2018 року ОСОБА_1 подано до Відповідача письмову заяву про виплату страхового відшкодування разом із усіма необхідними документами.

Листом ПРАТ «УПСК» від 26.02.2019 року (вих.№725/18) ОСОБА_1 , було повідомлено про те, що у Страховика відсутні підстави вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити виплату страхового відшкодування, оскільки водій ОСОБА_2 під час настання ДТП не була правомірним користувачем транспортного засобу «AUDI A3», н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку із чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу № АМ/5384577 від 01.10.2018року, а відтак вказана подія не є страховим випадком.

Неправомірність користування транспортним засобом Відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до п.1 та 5 статті 380 МКУ, водій ОСОБА_2 не мала права користуватися та розпоряджатися т/з «AUDI A3», н.з. НОМЕР_1 , оскільки за інформацією Одеської митниці ДФС вказаний т/з ввезений на митну територію України 04.09.2018р. у митному режимі «Тимчасове ввезення» на строк до одного року під керуванням гром. ОСОБА_5 , і саме останній мав право на користування даним транспортним засобом.

Відповідно до п.36.7. ст.36 Закону рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку, чим і скористався позивач.

Крім того, суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи свою відмову Відповідач посилається на те, що вказана подія не є страховою, оскільки під страховим випадком в силу вимог ст. 6 Закону 1961-IV є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Разом з тим, Відповідач посилається на п.1.4. ст.1 Закону 1961-IV з якого слідує, що особами, відповідальність яких застрахована, вважаються страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

Відповідно до п. 1.1. ст.1 Закону 1961-IV страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Із системного аналізу вказаних вище норм слідує, що Закон 1961-IV виокремлює осіб відповідальність яких застрахована на перше - страхувальників та друге - інших осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. При цьому, вимогу щодо правомірності володіння забезпеченим т/з встановлено саме для інших осіб, які не є страхувальниками, таким чином презюмується, що страхувальник є особою, яка застрахована та користується т/з правомірно.

Згідно п. 6 полісу страхування № АМ/5384577 від 30.09.2018 року страхувальником є ОСОБА_2 . А відтак, користування та керування т/з зазначеним в полісі, а саме, «AUDI A3», н.з. НОМЕР_1 є правомірним та законним, а вказана подія являється страховим випадком, оскільки підпадає під вимоги ст.6 Закону.

Відповідно до вимог п.17.3 ст.17 Закону 1961-IV при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

В свою чергу, вимогами п.1 ч.1.ст.988 ЦКУ, п.1 ч.1 ст.20 «Про страхування» страховик зобов`язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування.

Відповідно до ст. 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч2); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5).

Зі змісту вказаних норм Закону 1961-IV вбачається, що відповідальність щодо правильності укладення договору страхування покладається на Страховика, оскільки саме останній зобов`язаний роз`яснити Страхувальнику умови та правила страхування, отримати від Страхувальника інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику тощо.

Разом з тим, Страхувальник укладаючи договір має впевнитись в наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності Страхувальника, вчинити інші дії спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором.

При цьому, на офіційному сайті Відповідача https://upsk.com.ua/, в розділі: Головна/ страхові послуги/ приватним клієнтам/ Автоцивілка (https://upsk.com.ua/service/privat/osago/) розміщені правила та умови укладення договору страхування «автоцивілки», з яких не вбачається окремих заборон щодо страхування транспортних засобів, ввезених в Україну на умовах тимчасового використання до одного року.

Таким чином, відповідач укладаючи договір страхування № АМ/5384577 від 30.09.2018 року із ОСОБА_2 , щодо забезпечення т/з «AUDI A3», н.з. НОМЕР_1 , який перебував в момент укладення договору на іноземній реєстрації, ознайомившись із свідоцтвом про реєстрацію даного т/з, де власником зазначена інша особа, а не Страхувальник, без витребування від останнього інших документів на підтвердження повноважень, визнав її як належного користувача даного т/з, із усіма необхідними обсягами повноважень щодо вказаного т/з. Адже, в противному випадку, за відсутності належного обсягу повноважень або прямої заборони законом, правилами страхування на укладення даного договору, Страховик мав би відмовити в укладені договору страхування.

Разом з тим, суд звертає увагу, що Відповідач відмовляючи у виплаті страхового відшкодування не зазначає, що Страхувальником було умисно неподано або ж подано неправдиву інформацію щодо обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику або ж укладення договору страхування.

Як вбачається із п.36.2 ст.36 Закону, страховик приймаючи рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування зобов`язаний мотивувати своє рішення із посиланням на конкретні норми Закону, зокрема, на підстави встановлені ст. 32 (випадки, коли шкода не відшкодовується) та/або ст. 37 (підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування) Закону 1961-IV.

Таким чином, законом встановлено обов`язок страховику прийняти вмотивоване рішення із посиланням на конкретні норми закону, в протилежному випадку така відмова є незаконною та підлягає скасуванню. Відповідно приймаючи рішення про відмову у здійснені страхового відшкодування Відповідач зазначає, що відсутні підстави визнавати подію страховим випадком та відповідно відсутні підстави для виплати страхового відшкодування, при цьому не мотивує належним чином свою відмову, оскільки в ній відсутні посилання на зазначенні вище спеціальні статті, а відтак, така відмова не може вважатись вмотивованою та законною, оскільки прийнята із порушенням норм Закону.

З даного приводу Верховним судом в постанові від 08 квітня 2019 року по справі № 910/14693/17 щодо подібних правовідносин було висловлено наступну позицію, зокрема, відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб (п. 20.)

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

З огляду на вказану позицію Верховного суду, за відсутності доказів заволодіння застрахованим т/з неправомірним способом водієм ОСОБА_2 , посилання Відповідача на відсутність права на управління т/з у водія ОСОБА_2 на момент ДТП є необґрунтованим.

Згідно п.21 Постанови встановлено, що суди попередніх інстанцій, дослідивши наявні у відкритому доступі на сайті відповідача-страховика правила та умови укладення договору страхування, дійшли правильного та обґрунтованого висновку про те, що укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з умовами щодо відповідного страхового платежу, який страховик повинен здійснити страхувальнику, що є особою, відмінною від тієї, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, суди не встановили спеціальних заборон щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового до одного року використання.

У п. 22, 23 Верховний суд зазначає, що відповідачем не було надано судам першої та апеляційної інстанцій доказів, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом водієм ОСОБА_1, а лист Міжрегіональної митниці Державної фіскальної служби від 07.08.2017 №153/10/30-70-20-01-16 суди визнали неналежним доказом на обґрунтування заборони управління зазначеним автомобілем водієм ОСОБА_1, оскільки факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб громадянином Польщі ОСОБА_2. Посилання скаржника на неправильне застосування судами попередніх інстанцій частини 4 статті 380 МК України Верховний Суд вважає необґрунтованим та зазначає, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування".

Таким чином, посилання Відповідача на порушення водієм ОСОБА_2 митних правил не звільняє його від взятих на себе зобов`язань по договору страхування та не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до Звіту № 04-19-М056 від 11.04.2019 року, виконаного ФОП ОСОБА_4 , вартість збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу т/з «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкоджень становить 132 323, 97 грн. (сто тридцять дві тисячі триста двадцять три) грн. 97коп.

В силу ст. 22 Закону 1961-IVу разі настання страхового випадку страховик здійснює відшкодування в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

В порядку п. 9.4 ст. 9 Закону 1961-IV, страхові виплати за договорами обов`язкового страхування обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін (п. 9.5 ст. 9).

Окрім цього, відповідно до п. 12.1. ст.12 Закону 1961-IVрозмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, оскільки полісом АМ/5384577 від 30.09.2018 року встановлено страхову суму за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000 грн. та франшизу в розмірі 2000 грн., розмір страхового відшкодування, що належить до виплати на користь Позивача з Відповідача за даним договором становить 98 000 грн.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належить, зокрема, витрати пов`язаних пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, а також витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 98 000 грн. - страхового відшкодування та 2000 грн. - у відшкодування витрат пов`язаних із проведенням оцінки вартості матеріального збитку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 980 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст.16, 22, 1166, 1167, 1192, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно -страхова компанія», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати незаконною відмову ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 20602681, місцезнаходження юридичної особи: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, будинок 40) у визнанні події ДТП страховим випадком та виплати страхового відшкодування;

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 20602681, місцезнаходження юридичної особи: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, будинок 40) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) страхового відшкодування у розмірі 98 000 (дев`яносто вісім тисяч)грн. 00 коп.;

Стягнути з Відповідача ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 20602681, місцезнаходження юридичної особи: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, будинок 40) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) витрати понесені на оплату послуг оцінщика щодо визначення вартості шкоди в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок та витрати, понесені на оплату судового збору у розмірі 980 (дев`ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ;

Відповідач: ПАТ «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 20602681, місцезнаходження юридичної особи: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, будинок 40.

Суддя: