Справа № 311/4094/18
Провадження № 2/311/223/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Задорожка Д.А.,

за участі секретаря судового засідання Листопад В.І.

представника позивача адвоката Галчанського С.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про встановлення порядку користування житловим будинком, що є спільною частковою власністю,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про встановлення порядку користування житловим будинком, що є спільною частковою власністю.

Позов мотивовано наступним.

ОСОБА_2 зазначає, що з відповідачем у справі він перебував у шлюбі з 04 листопада 1989 року. В 2010 році шлюб між ними розірваний. Під час шлюбу на спільні кошти подружжя придбано та зареєстрований на відповідача житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

28 вересня 2011 року Василівським районним судом визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Проте, на теперішній час ОСОБА_2 позбавлений можливості користуватися будинком, вимушений винаймати житло, оскільки відповідач ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у користуванні нерухомим майном, не надає доступу в будинок та на територію домоволодіння, в зв`язку з чим ОСОБА_2 був вимушений звертатися до правоохоронних органів.

З метою вирішення спірного питання щодо володіння житловим будинком, 04.04.2017 позивач направив відповідачу письмову пропозицію щодо мирного врегулювання питання встановлення порядку користування житловим будинком шляхом звернення до будь-якого нотаріусу Василівського районного нотаріального округу для укладення відповідного договору. При визначенні порядку користування, з урахуванням інтересів усіх зареєстрованих осіб, ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 виділити в його особисте користування кімнату № 5 площею 9,0 кв.м., відповідачу - кімнату № 7, площею 15,3 кв.м. та кімнату № 6, площею 10,0 кв.м. Усі інші кімнати та приміщення житлового будинку, господарські будівлі та споруди позивач пропонував залишити в їх спільному користуванні. До теперішнього часу ОСОБА_1 не надала жодної відповіді на вказану пропозицію.

Крім того, внаслідок відмови відповідачки вживати заходи щодо здачі в експлуатацію самовільно збудованих прибудов до житлового будинку, державним реєстратором відмовлено ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності на житловий будинок на підставі рішення суду.

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 331, 356, 358 ЦК України, позивач, наголошуючи на тому, що його на підставі судового рішення визнано співвласником житлового будинку, а державна реєстрація такого набутого права власності є лише формою фіксації набуття чи припинення речових прав та, як наслідок, її відсутність не впливає на правовий статус відповідного майна, не позбавляє фактичного власника права володіння, користування чи розпорядження ним, просив суд встановити порядок користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: по АДРЕСА_1 , надавши в особисте користування ОСОБА_2 кімнату № 5 площею 9,0 кв.м.; в особисте користування відповідачу - кімнату № 7, площею 15,3 кв.м. та кімнату № 6, площею 10,0 кв.м.; коридор №1, санвузол №2, передпокій №3, гостинну №4, веранду №8 житлового будинку, а також господарські будівлі та споруди ( гараж «В», котельня «Д», літня кухня - «З», навіс - «К», літній душ -«Л», Убиральня - «М», погріб - « Пг», огорожа№1, водогін №2), залишити в спільному користуванні сторін.

В підготовчому судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, з підстав, викладених в позовній заяві.

В підготовчому судовому засіданні відповідач визнала позов в повному обсязі, про що надала суду відповідну заяву.

Відповідно до ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (частина 3); ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (частина 4).

Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина 1); у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оцінивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З наданих позивачем суду доказів вбачається наступне.

Сторони у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 04 листопада 1989 року. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу сторонами придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем у справі ОСОБА_1 Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2011 року за ОСОБА_2 визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області від 24 червня 2015 року, позивачу ОСОБА_2 відмовлено у державній реєстрації права власності на вказаний житловий будинок.

На теперішній час ОСОБА_2 позбавлений можливості користуватися будинком, вимушений винаймати житло, оскільки відповідач ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у користуванні нерухомим майном, не надає доступу в будинок та на територію домоволодіння, в зв`язку з чим ОСОБА_2 звертався до правоохоронних органів.

З метою вирішення спірного питання щодо володіння житловим будинком, 04.04.2017 ОСОБА_2 направив відповідачу письмову пропозицію щодо мирного врегулювання питання встановлення порядку користування житловим будинком шляхом звернення до будь-якого нотаріусу Василівського районного нотаріального округу для укладення відповідного договору. При визначенні порядку користування, з урахуванням інтересів усіх зареєстрованих осіб, ОСОБА_2 запропонував відповідачу виділити в його особисте користування кімнату № 5 площею 9,0 кв.м., ОСОБА_1 - кімнату № 7, площею 15,3 кв.м. та кімнату № 6 площею 10,0 кв.м. Усі інші кімнати та приміщення житлового будинку, господарські будівлі та споруди позивач пропонував залишити в їх спільному користуванні, однак до теперішнього часу ОСОБА_1 не надала жодної відповіді на вказану пропозицію.

Вказані обставини підтверджені технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 8), рішеннями Василівського районного суду Запорізької області від 21.10.2010 та 28.11.2011 (а.с.9,11), Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… (а.с. 10, рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с. 20), листом позивача на адресу відповідача про встановлення порядку користування житловим будинком (а.с. 21, 21зв., 22), висновком № 1388 за зверненням ОСОБА_2 (а.с. 23-27) та визнані відповідачем ОСОБА_1

Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 311 ЦК України встановлює, що житло фізичної особи є недоторканним. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Як зазначено у приписах статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до положень статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

У відповідності до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Аналіз наведених вище норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, і з позовом про визначення порядку користування квартирою.

Отже, за змістом зазначених норм права співвласник майна, яке знаходиться у спільній власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Зазначені норми Закону та інші норми цивільного законодавства у даних правовідносинах не обмежують право користування позивача спірним майном на користь іншого співвласника, у тому числі і у тих випадках, коли між сторонами відсутня згода щодо порядку користування таким майном. Ті обставини, що між сторонами склалися неприязні стосунки, не розглядається законом як підстава для обмежень прав співвласника.

Крім того, згідно положень статті 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до змісту ч.ч.1,2 ст.357 ЦК України, частки у спільній частковій власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Як зазначено у положеннях ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до вимог статі 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову,яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 є співвласником частини спірного житлового приміщення та йому належить на праві приватної власності Ѕ частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо визначення порядку користування вказаним будинком є законною та обґрунтованою, а отже підлягає задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_1 , без законних підстав, перешкоджає позивачу у користуванні житловим приміщенням у належній йому на праві власності Ѕ частині житлового будинку, чим порушує його права, як співвласника цього майна.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги визнання позову суд відповідачем, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом встановлення порядку користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином: надати ОСОБА_2 , в особисте користування кімнату № 5, площею 9,0 кв.м.; надати ОСОБА_1 в особисте користування кімнату № 7, площею 15, 3 кв. м. та кімнату № 6, площею 10,0 кв.м.; коридор № 1, санвузол № 2, передпокій № 3, гостинну № 4, веранду № 8 житлового будинку, а також господарські будівлі та споруди - гараж «В», котельню «Д», літню кухню «З», навіс «К», літній душ «Л», убиральню «М», погріб «Пг», огорожу № 1, водогін № 2, залишити в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Крім того, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку судового розгляду, суд вважає необхідним повернути позивачу ОСОБА_2 з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при пред`явленні ним позову до суду, а саме, 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 копійок та стягнути з відповідача на користь позивача 352 грн. 40 коп. в якості судового збору.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 137, 141, 142, 200,206, 265-268, 279 ЦПК України,

В И Р И Ш І В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про встановлення порядку користування житловим будинком, що є спільною частковою власністю, задовольнити.

Встановити порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином:

-надати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в особисте користування кімнату № 5, площею 9,0 кв.м.;

-надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , в особисте користування кімнату № 7, площею 15, 3 кв. м. та кімнату № 6, площею 10,0 кв.м.;

-коридор № 1, санвузол № 2, передпокій № 3, гостинну № 4, веранду № 8 житлового будинку, а також господарські будівлі та споруди - гараж «В», котельню «Д», літню кухню «З», навіс «К», літній душ «Л», убиральню «М», погріб «Пг», огорожу № 1, водогін № 2, залишити в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України у Василівському районі Запорізької області повернути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , 352 грн. 40 коп. сплачених в якості судового збору згідно квитанції № П519/7169773/1 від 21 листопада 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області (згідно п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІI Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 27 травня 2019 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Д.А. Задорожко