Справа № 128/1329/18
Провадження № 22-ц/801/1631/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуСправа № 128/1329/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Рибчинського В. П., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційні скарги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Державного реєстратора Бурлаки Вікторії Вікторівни, в інтересах якого діє Марценюк Володимир Станіславович ,

на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 червня 2019 року, ухвалене у складі судді Ганкіна І. А. в м. Вінниця,

у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Державного реєстратора Бурлаки Вікторії Вікторівни, ОСОБА_2 про визнання відмови незаконною, визнання незаконними та скасування наказу, рішення про державну реєстрацію речових прав, -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернувся у суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Державного реєстратора Бурлаки В. В. про визнання відмови незаконною, визнання незаконними та скасування наказу, рішення про державну реєстрацію речових прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 жовтня 2001 року між ним та Стрижавською селищною радою було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років площею 3,7 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на землях Стрижавської селищної ради, який був зареєстрований 10 жовтня 2001 року за № 5 в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі.

В зв`язку з тим, що строк дії договору оренди в 2011 році спливав, позивач звернувся до розпорядника земельної ділянки на той час (Вінницької районної державної адміністрації), якою 17 жовтня 2011 року було прийняте розпорядження № 1064 про надання йому дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.

Наприкінці 2011 році позивачем в ДП «Вінницький науково-дослідний інститут землеустрою» було замовлено розробку проекту землеустрою. Погоджений проект землеустрою було подано в 2014 році державному кадастровому реєстратору для реєстрації земельної ділянки.

05 листопада 2014 року державним кадастровим реєстратором було зареєстровано вказану земельну ділянку в державному земельному кадастрі за № :07:008:0265.

Починаючи з 2015 року по 2018 рік позивачем неодноразово на розгляд управління Держгеокадастру у Вінницькій області подавався проект землеустрою та заяви про його затвердження, однак, кожен раз йому з формальних міркувань відмовляли, що підтверджується листами від 18 червня 2015 року, 04 вересня 2015 року, 18 грудня 2015 року, 14 липня 2016 року, 10 листопада 2016 року, 20 грудня 2016 року, 31 березня 2017 року, 12 вересня 2017 року, б. н. без дати, 09 січня 2018 року, 13 лютого 2018 року, а також відповіддю державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22 березня 2018 року.

03 травня 2018 року отримавши витяг з державного земельного кадастру позивачу стало відомо, що на вказану земельну ділянку було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 .

04 травня 2018 року була отримана інформаційна довідка з державного реєстру, згідно якої на підставі наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність від 27 березня 2018 року №2-3974/15-18-СГ виданого головним управлінням Держгеокадастру було прийняте рішення 03 квітня 2018 року індексний номер 40459870 реєстратором Бурлакою В. В . про реєстрацію права власності за іншою особою.

Зазначає, що його права та інтереси були порушені, оскільки позивач маючи обґрунтовані очікування того, що наданий дозвіл на розроблення технічної документації з землеустрою в подальшому буде реалізований шляхом виготовлення такої документації та її затвердження (за відсутності зауважень, встановлених при її виготовленні), а відповідачем не будуть вчинятись дії, спрямовані на відмову у затвердженні проекту землеустрою. Однак, права позивача у реалізації прав на отримання земельної ділянки у власність були обмежені.

Вказує, що з витягу з державного земельного кадастру від 03 травня 2018 року видно, що в державний земельний кадастр внесений проект землеустрою той, що розроблявся позивачем.

Посилається на те, що в Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області були відсутні правові підстави для відмови у затверджені проекту землеустрою позивача та затвердження проекту землеустрою поданого ОСОБА_2 .

Виходячи з наведеного, ОСОБА_4 просив :

1)визнати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладу в листах від 12 вересня 2017 року, від 09 січня 2018 року та від 13 лютого 2018 року незаконною;

2)визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27 березня 2018 року № 2-3974/15-18-СГ;

3)скасувати рішення від 03 квітня 2018 року, індексний номер 40459870, прийняте реєстратором Бурлакою Вікторією Вікторівною про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :07:008:0265, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня 2018 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :07:008:0265, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області /т. 1 а. с. 85-86/.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 /т.1 а.с. 150/

Не погоджуючись з рішенням суду відповідачами подані апеляційні скарги.

ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати частково рішення суду в частині визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 27 березня 2018 року № 2-3974/15-18-СГ та в частині скасування рішення від 03 квітня 2018 року, індексний номер 40459870, яке прийняте державним реєстратором Бурлакою В. В. про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер № :07:008:0265, площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства за ОСОБА_2 , з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем в позові не зазначено, в чому саме полягає порушене його право ОСОБА_2 .. Вказує, що ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку відповідно до статей 115, 116, 118, 186 ЗК України. Прийняття рішення відповідним органом державної влади щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не позбавляє права іншу особу отримати документ на право власності, першочергово, тому що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не посвідчує права власності та не є правовстановлюючим документом.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не були усунені недоліки технічної документації, які зазначалися у листах адресованих позивачу Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Зазначається, що ухвала місцевого суду від 19 вересня 2018 року є незаконною, оскільки вимога про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, оскільки в державного реєстратора як суб`єкта владних повноважень на якого покладається здійснення прав власності відсутній спір про право з позивачем.

Державний реєстратор Бурлака В. В. , в інтересах якого діє Марценюк В. С. , в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині скасування рішення від 03 квітня 2018 року, індексний номер 40459870, яке прийняте державним реєстратором Бурлакою В. В. про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер № :07:008:0265, площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства за ОСОБА_2 ..

Основними доводами апеляційної скарги є те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року зробила висновок про те, що державний реєстратор не є належним відповідачем у справі, оскільки державний реєстратор не може вважатися таким, що порушує права третіх осіб, якщо правомірно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і вносить запис про таку реєстрацію на підставі чинного та не скасованого рішення відповідного суб`єкта, який здійснює публічно-владні управлінські функції.

Державний реєстратор і орган державної реєстрації не можуть бути належними відповідачами за позовними вимогами про скасування рішення про державну реєстрацію прав чи скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, якщо такі вимоги є похідними від вимоги про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого державна реєстрація була проведена.

У випадку скасування рішенням суду документа на підставі якого проведено державну реєстрацію прав державний реєстратор зобов`язаний скасувати відповідне рішення про державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав.

Таким чином, позов пред`явлено до неналежного відповідача, а тому в задоволенні позову слід відмовити до державного реєстратора.

У відзиві на апеляційну скаргу Путілін Є. В. , який діє в інтересах ОСОБА_4 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційні скарги Путілін Є. В. , який діє в інтересах ОСОБА_4 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційних скарг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та державного реєстратора Бурлаки В. В., просить залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник державного реєстратора Марценюк В.С. та представник ОСОБА_2 . ОСОБА_1 підтримали свої апеляційні скарги. При вирішенні апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області поклались на розсуд суду.

ОСОБА_4 та його адвокат Путілін Є.В. просили рішення районного суду залишити без змін. При вирішенні апеляційної скарги державного реєстратора та апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині судового збору поклались на розсуд суду.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання двічі не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційних скарг, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 та Державного реєстратора Бурлаки В. В., в інтересах якого діє Марценюк В. С. підлягають задоволенню, апеляційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судами встановлено наступні обставини.

06 жовтня 2001 року між ОСОБА_4 та Стрижавською селищною радою було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років площею 3,7 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на землях Стрижавської селищної ради, який був зареєстрований 10 жовтня 2001 року за №5 в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі.

У 2011 році ОСОБА_4 звернувся до розпорядника земельної ділянки на той час Вінницької районної державної адміністрації, якою 17 жовтня 2011 року було прийняте розпорядження № 1064 про надання йому дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.

Наприкінці 2011 року позивачем в ДП «Вінницький науково-дослідний інститут землеустрою» було замовлено розробку проекту землеустрою. Погоджений проект землеустрою було подано в 2014 році державному кадастровому реєстратору для реєстрації земельної ділянки.

05 листопада 2014 року державним кадастровим реєстратором було зареєстровано вказану земельну ділянку в державному земельному кадастрі за №:07:008:0265.

Починаючи з 2015 року по 2018 рік ОСОБА_4 подавав на розгляд управління Держгеокадастру у Вінницькій області проект землеустрою та заяви про його затвердження, однак листами від 18 червня 2015 року, 04 вересня 2015 року, 18 грудня 2015 року, б/н без дати, 01 червня 2016 року, 14 липня 2016 року, 10 листопада 2016 року, 20 грудня 2016 року, 31 березня 2016 року, 12 вересня 2017 року, б/н без дати, 09 січня 2018 року, 13 лютого 2018 року, позивачу було запропоновано усунути виявленні порушення в проекті землеустрою.

03 травня 2018 року отримавши витяг з державного земельного кадастру позивачу стало відомо, що на вказану земельну ділянку було зареєстровано право власності за ОСОБА_2

04 травня 2018 року ОСОБА_4 була отримана інформаційна довідка з державного реєстру, згідно якої на підставі наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність від 27 березня 2018 року №2-3974/15-18-СГ виданого головним управлінням Держгеокадастру було прийняте рішення 03 квітня 2018 року індексний номер 40459870 реєстратором Бурлакою В.В. про реєстрацію права власності, на вказану земельну ділянку було зареєстровано право власності за ОСОБА_2

09 лютого 2018 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області було видано наказ № 2-1907/15-18-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», згідно якого ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 2,000 га з кадастровим номером :07:008:0265 із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства.

15 лютого 2018 року між ОСОБА_2 та Вінницькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» було укладено договір на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та формування обмінного файлу, що підтверджується договором та технічним завданням на встановлення меж земельної ділянки в натурі від 15 лютого 2018 року.

27 березня 2018 року наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-3974/15-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» було затверджено надану ОСОБА_2 технічну документацію та надано йому у власність земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :07:008:0265 із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Стрижавської селищної ради Вінницької області для ведення особистого селянського господарства /т.1 а.с. 122/.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 30 березня 2018 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно було прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_2 .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав обґрунтовані очікування того, що наданий дозвіл на розроблення технічної документації з землеустрою в подальшому буде реалізований шляхом виготовлення такої документації та її затвердження (за відсутності зауважень, встановлених при її виготовленні), а відповідачем не будуть вчинятись дії, спрямовані на відмову у затвердженні проекту землеустрою. Позивач був поставлений у нерівні умови з відповідачем з огляду на те, що оформлення земельної ділянки ОСОБА_2 зайняло 4 місяці, додаткові відомості та дозволи від нього не вимагалися. Не вимагалося, зокрема, і підтвердження закінчення договору оренди щодо земельної ділянки, укладеної з ОСОБА_4 , та погодження, що в свою чергу для самого ОСОБА_4 було підставою для відмови у затвердженні проекту відводу оформленого на ім`я позивача.

Суд також виходив з того, що згідно витягу з державного земельного кадастру від 03 травня 2018 року в державний земельний кадастр внесений проект землеустрою лише той, який розроблявся ОСОБА_4 Доказ того, що до державного земельного кадастру вносився проект землеустрою виготовлений ОСОБА_2 суду не поданий.

Також суд зазначив, що з інформаційної довідки вбачається, що правовстановлюючим документом був наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27 березня 2018 року за №2-3974/15-18-СГ щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області та надання гр. ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,00 га з кадастровим номером :07:008:0265 із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03).

Виходячи з наведеного, підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою визначені в листах від 12 вересня 2017 року, від 09 січня 2018 року та від 13 лютого 2018 року носили формалізований характер і не відповідають принципу пропорційності, а застосовані до позивача несприятливі наслідки не відповідають цілям, на досягнення яких спрямоване рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою, відтак відмова Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області викладена у листах від 12 вересня 2017 року, від 09 січня 2018 року та від 13 лютого 2018 року на ім`я ОСОБА_4 по питанню затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власності є незаконною.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає таким, що зроблений за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Щодо вимоги про визнання відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладу в листах від 12 вересня 2017 року, від 09 січня 2018 року та від 13 лютого 2018 року незаконною суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений положенням статті 118 ЗК України.

У визначеному статтею 118 ЗК України порядку, за замовленням ОСОБА_4 , ДП Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою у 2013 році був розроблений проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які не надані у власність та користування (землі запасу) на території Стрижавської селещної ради Вінницького району Вінницької області. / т1. а.с. 11/

Відповідно п. 8 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно п. 6 ст. 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем неодноразово, за період з 2015 - 2018 роки подавались клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Стрижавської селещної ради Вінницького району Вінницької області.

Наслідками розгляду головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області клопотань ОСОБА_4 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки були листи із зазначенням недоліків, які містив проект.

Так, у листі від 12.09.2017 року зазначалось, що прийняття рішення щодо надання земельної ділянки у власність можливе за умови надання інформації щодо припинення орендарем договору оренди землі. / т.1 а.с.66/

У листі від 09.01.2018 року зазначалось, що клопотання розглянуто та при його розгляді встановлено, що в представленому проекті землеустрою вдруге не враховані всі зауваження, викладені у листі Головного управління від 12.09.2017 року./ т. 1а.с.69/

У листі від 13.02.2018 року йдеться про те, що в результаті розгляду клопотання про затвердження проекту встановлено, що в представленому проекті не в повній мірі усунуті зауваження викладені у листі Головного управління від 31.03.2017 року. Зокрема, в частині уточнення опису меж земельної ділянки та погодження із суміжними землекористувачами. Наразі, земельна ділянка, з північної сторони межує із смугою відведення каналу. Враховуючи зазначене, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області рекомендувало доповнити погодженням власника земель водного фонду державної власності, з урахуванням повноважень органів державної влади щодо передачі земельних ділянок у власність чи користування відповідно до вимог ст. 122 ЗК України./ т. 1 а.с.68/

Частиною 9 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч. 10 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Разом з тим, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинне оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справа № 820/4219/17, провадження №11-1029апп18).

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що листи Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 12.09.2017 року, від 09.01.2018 року та від 13.02.2018 року не є відмовою у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розумінні чинного законодавства, оскільки являються рекомендаційними та не породжують наслідків, а тому оскарженню не підлягають.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою позивачу Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області не приймалося, а тому правових підстав для визнання відмови незаконною немає.

Позивачем не надано доказів про визнання бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо розгляду клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою протиправною, а вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою із прийняттям відповідного владного рішення позивачем не заявлено.

Вимогу про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27 березня 2018 року № 2-3974/15-18-СГ позивач не обгрунтовує самостійними підставами та не зазначає, яким чином даний наказ порушує його права, а отже без встановлення факту неправомірності дій відповідачів у його видачі, підстав для задоволення даної вимоги немає.

Доводи позивача про порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області принципів рівності та законного очікування, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та недоведеними з наступних підстав.

В розумінні Європейського Суду право правомірного очікування та законного сподівання виникає у разі якщо особа, яка набула майнове право, не встигла його реалізувати в зв`язку із ухваленням державою нормативного акту чи акту індивідуальної дії, котрим таке право скасовується із наданням цьому актові ретроспективної дії щодо фактів, які відбулися до його прийняття. При цьому підстави, з яких особа позбавляється раніше набутого права, не пов`язані з її поведінкою. У справі, що розглядається, позивач тривалий час з 2015 по 2018 роки безпідставно виконував не передбачені чинним законодавством листи Головного управління, при цьому з вимогами про визнання дій/бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки площею 2, 0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Стрижавської селещної ради Вінницького району Вінницької області позивач до суду не звертався.

Проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції вважає помилковим також висновок районного суду про те, що позивач був поставлений у нерівні умови з відповідачем, оскільки усі учасники земельних відносин мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку, а тому не має підстав зважати на пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що виключає наявність порушеного права позивача.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 березня 2018 року у справі № 463/3375/15-а.

Окрім цього, підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не може бути надання раніше аналогічного дозволу іншому заявнику (Постанова Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року, справа № 545/808/17).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу також на те, що позивач звернувся до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, однак його право не було реалізовано, а тому приватний інтересах позивача на час звернення до суду з позовом відсутній.

Щодо вимоги про скасування рішення від 03 квітня 2018 року, індексний номер 40459870 , прийняте реєстратором Бурлакою В. В. про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :07:008:0265, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи, що правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27 березня 2018 року № 2-3974/15-18-СГ суд апеляційної інстанції не вбачає, відтак відсутні підстави для задоволення вимоги про скасування рішення від 03 квітня 2018 року, індексний номер 40459870, прийняте реєстратором Бурлакою В. В. про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :07:008:0265, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу також на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року № 367/2022/15-ц (14-376цс18) зазначено, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18).

Також суд апеляційної інстанції враховує висновки, які містяться в пунктах 83-85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року, справа № 361/4307/16-ц, провадження № 14-141цс18, відповідно до яких повноваження державного реєстратора щодо перевірки поданих для проведення державної реєстрації документів обмежені встановленням відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами.

Державний реєстратор не може вважатися таким, що порушує права третіх осіб, якщо правомірно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і вносить запис про таку реєстрацію на підставі чинного та не скасованого рішення відповідного суб`єкта, який здійснює публічно-владні управлінські функції.

З огляду на вказане державний реєстратор і орган державної реєстрації не можуть бути належними відповідачами за позовними вимогами про скасування рішення про державну реєстрацію прав чи скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, якщо такі вимоги є похідними від вимоги про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого державна реєстрація була проведена.

Відповідно до пункту 1 - 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Аргументи апеляційної скарги про те, що ухвала місцевого суду від 19 вересня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі ухвалена з порушенням норм процесуального права, оскільки даний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, справа 617/1315/15-ц, провадження №14-219цс18, для визначення юрисдикції суду щодо розгляду спору про оскарження рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передання її у власність і рішення про затвердження такого проекту важливим є не лише участь у відповідних правовідносинах суб`єкта владних повноважень, а й встановлення факту реалізації його рішень і державної реєстрації за набувачем земельної ділянки права власності на неї. Якщо на момент звернення до суду з позовом така реєстрація не була проведена та відсутня державна реєстрація речового права на цю земельну ділянку чи її частину за іншою особою, спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

Враховуючи те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27 березня 2018 року № 2-3974/15-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»був реалізований і проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку кадастровий номер :07:008:0265за ОСОБА_2 , тому даний спір має розглядатися за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Якщо в результаті прийняття рішення суб`єктом владних повноважень фізична особа набула речове право на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 та державного реєстратора Бурлаки Вікторії Вікторівни, в інтересах якого діє Марценюк Володимир Станіславович задовольнити.

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Державного реєстратора Бурлаки Вікторії Вікторівни, ОСОБА_2 про визнання відмови незаконною, визнання незаконними та скасування наказу, рішення про державну реєстрацію речових прав залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис В. П. Рибчинський

Підпис В. В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2019 року.