ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5961/19 Справа № 214/802/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило найменування на АТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 10 липня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KRHTAW04320059, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 39 745 грн, який зобов`язався повернути до 09 липня 2012 року та сплатити відсотки та комісію за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором.

У порушення умов кредитного договору, а так статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. У зв`язку з чим станом на 26 грудня 2014 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів, комісії та пені становить 266 841,14 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 26 грудня 2014 року за кредитним договором №KRHTAW04320059 від 10 липня 2007 року у сумі 132 688,45 грн, яка складається із: 35 030,40 грн заборгованості за кредитом, 72 067,16 грн заборгованості за процентами, 6 359,20 грн заборгованості з комісії за користування кредитом, 19 231,69 грн. пені. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності факту невиконання позичальником умов кредитного договору, а тому дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісії за користування кредитними коштами у визначеному в позові розмірі. В межах річного строку суд стягнув пеню у розмірі 19 231,69 грн із розрахунку 0,15% від суми не погашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 10 квітня 2019 року скасовано постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позову, посилаючись на те, що суд першої інстанції не врахував того, що він не отримував письмової вимоги про необхідність дострокового повернення кредиту та вважав, що в нього відсутня будь-яка заборгованість. Крім того, в досудовому порядку позивач у 2014 році продав належний йому автомобіль марки ВАЗ 21104, державний номер НОМЕР_1 , який був предметом застави, що призвело до виникнення між ним та відповідачем позасудового порядку вирішення спору, який регулюється положеннями Закону України «Про заставу» та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Посилаючись на те, що в порушення діючого законодавства він не повідомлявся позивачем про реалізацію автомобіля та недостатність коштів від його реалізації на погашення виниклої заборгованості, вважає, що бездіяльність позивача призвела до виникнення заборгованості, у зв`язку з чим відсутні підстави для її стягнення судом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 липня 2007 року між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KRHTAW04320059, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 50 440,00 грн. терміном до 09 липня 2012 року на наступні цілі: 37 200,00 грн. на купівлю автомобіля, а також 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу НОМЕР_2 від 10 липня 2007 року на строк до 09 липня 2008 року у сумі 2 139,00 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 372,00 грн. та у розмірі 10 695 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченого п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,40% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 договору.

Із наданого банком розрахунку вбачається, що позичальник порушив умови договору, не сплачував нараховані банком відсотки, не погашав кредит, унаслідок чого станом на 26 грудня 2014 року виникла заборгованість у сумі 266 841,14, яка складається із: 35 030,40 грн заборгованості за кредитом, 72 067,16 грн заборгованості за процентами, 6 359,20 грн заборгованості з комісії за користування кредитом, 153 384,38 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до статей 526, 530, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За умовами кредитного договору від 10 липня 2007 року № KRHTAW04320059 сторони погодили щомісячну сплату позичкової заборгованості за кредитними ресурсами та нарахованими відсотками за користування кредитом, який надано до 09 липня 2012 року.

Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитним договором, то після 09 липня 2012 року позивач не міг нараховувати такі відсотки.

Проте, суди попередніх інстанцій визнали обґрунтованим наданий банком розрахунок заборгованості за відсотками за користування кредитом, який включав період після спливу визначеного договором строку кредитування (2013-2014 роки).

Стягнення судами попередніх інстанцій пені в межах річного строку перед зверненням кредитора до суду від суми не погашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу не ґрунтується на вимогах закону, оскільки після закінчення строку кредитування (09 липня 2012 року) право кредитора нараховувати будь-які платежі за кредитним договором припиняється.

Крім того, матеріалами справи узгоджується, що відповідач звертався до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу).

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Із надано позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що відповідач з 10 квітня 2009 року припинив виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом.

Термін кредитного договору встановлено до 09 липня 2012 року.

Банк звернувся до суду з позовом 02 лютого 2015 року, тобто поза межами позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України, за щомісячними платежами нарахованими до 02 литого 2012 року.

Відповідно до п.7.1 договору період сплати платежів за кредитом визначено з "10" по "14" число кожного місяця.

З врахуванням визначеного договором періоду сплати щомісячних платежів та дати звернення банку з позовними вимогами колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість починаючи з 10 лютого 2012 року до строку дії договору, тобто до 09 липня 2012 року. Виходячи з наданих розрахунків заборгованості з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь банку заборгованість заборгованість за кредитом у розмірі 6 026, 98 грн., заборгованість по відсоткам - 9 187, 35 грн., загальна сума складає 15 214, 33 грн. Інші суми заборгованості стягненню не підлягають, оскільки заявлені з пропуском строку позовної давності.

Крім того, не підлягають стягненню нараховані відсотки та сума неустойки після 09 липня 2012 року, оскільки враховуючи норми ст.1048 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Також визначений сторонами розмір неустойки діє в межах строку кредитного договору. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такого з висновку прийшов Верховний Суд у свої постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Дані обставини не були враховані судом першої інстанції при розгляді даної справи, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог банку та стгянення з відповідача заборгованості в межах позовної давності враховуючи строку дії кредитного договору.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку, а саме в частині стягненняути з боржника заборгованості за кредитним договором станом на 26 грудня 2014 року у розмірі 15 214, 33 грн., з яких заборгованість за кредитом - 6 026, 98 грн., заборгованість по відсоткам - 9 187, 35 грн.

Відповідно до вимог ст..141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь банку підлягає стягненню сума 152, 14 грн., в рахунок відшкодування судового збору за подання позовної заяви. Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги з банку на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 292, 34 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», , заборгованість за кредитним договором № KRHTAW04320059 від 10 липня 2007 року станом на 26 грудня 2014 року у розмірі 15 214, 33 грн., з яких заборгованість за кредитом - 6 026, 98 грн., заборгованість по відсоткам - 9 187, 35 грн.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», , судовий збір у розмірі 152, 14 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 292, 34 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров