Провадження № 22-ц/4808/682/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В

з участю представника апелянта ОСОБА_6, представника позивача ОСОБА_2 ., представника третьої особи Миговича І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа - виконавчий комітет Івано-Франківської міськради про спонукання до укладення договору, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2018 року, ухвалене суддею Татаріновою О.А.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У вересні 2017 року представник позивача звернувся з позовом до відповідачів про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська та просив визнати договір укладеним в редакції фінансового управління.

Позивач заявлені вимоги обґрунтував тим, що 27 липня 2017 року фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулось із листом до відповідачів як замовників реконструкції індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок на АДРЕСА_1 з пропозицією укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, надавши проект такого договору з розрахунком розміру пайової участі, складеного відповідно до типового договору, передбаченого Положенням «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста». На подану пропозицію відповіді замовників будівництва отримано не було.

ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає обов`язок усіх замовників прийняти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, крім тих, яких цей закон звільняє від участі у створенні інфраструктури.

Позивачем було здійснено всі дії, необхідні для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Івано-Франківська. Запропонований для підписання проект договору містить всі реквізити та істотні умови, необхідні для договорів такого виду, інші домовленості сторін щодо укладення договору та його умов відсутні, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в редакції, запропонованій позивачем, складеного відповідно до типового договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 травня 2018 року позов фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задоволено частково. Визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної і інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в редакції фінансового управління. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 27 липня 2017 року надіслало відповідачам для розгляду та підписання проект договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. Будівництво завершене, об`єкт по АДРЕСА_1 готовий до експлуатації, однак в порушення вимог законодавства, відповідачі не взяли участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківськ шляхом укладення відповідного договору, як це передбачено законом.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01 квітня 2019 року заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення від 29 травня 2018 року залишено без задоволення у зв`язку з безпідставністю заявлених вимог заявників.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2019 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає всім обставинам справи, прийняте на основі неповного і не об`єктивного з`ясування обставин справи, таким, що порушує норми матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що оскаржуване заочне рішення порушує його конституційні права щодо судового захисту, процесуальні права щодо своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи. Необхідною умовою для заочного провадження є неявка відповідача в судове засідання, однак його відсутність в судовому засіданні 10 жовтня 2017 року та на 29 травня 2018 року зумовлена не отриманням повістки.

Крім цього, згідно ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи суд не врахував, що 19 травня 1999 року батько апелянта ОСОБА_4 отримав у постійне користування земельні ділянки площею 0,0036 га та 0,0275 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та звернувся до органів місцевого самоврядування за дозволом на будівництво будинку. У 2000 - х роках на підставі наданого дозволу розпочав будівництво індивідуального житлового будинку на вказаній земельній ділянці, 26 червня 2009 року став власником земельної ділянки площею 0,0275 га на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 10 липня 2008 року та отримав Державний акт.

08 серпня 2013 року ОСОБА_4 подарував 2/3 земельної ділянки площею 0,0275 га своїм дітям - апелянту ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у рівних частках по 1/3 кожному.

У 2013 році відповідачі вирішили розділити індивідуальний житловий будинок на двоквартирний. Як наслідок, у 2013 році ОСОБА_3 подав до Інспекції Держархбудконтролю в Івано-Франківській області декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 . Під час виготовлення проектних документів на проведення реконструкції будинку присвоєна нова поштова адреса : АДРЕСА_1 .

Протягом двох років проводилась реконструкція даного будинку, і у жовтні 2015 року відповідачі подали до Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

За даними розгляду декларації Управління Держархбудінспекції 26 жовтня 2015 року зареєструвало дану декларацію та прийняло в експлуатацію двоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 .

За результатами проведеної реконструкції житлового будинку загальною площею 231, 1 кв.м створено дві квартири в даному будинку, з яких площа квартири №1 становить 114,1 кв.м, а площа квартири №2 становить 117 кв.м. Отже, реконструкція індивідуального житлового будинку загальною площею 231,1 кв.м проведена у відповідність до вимог ДБН та з дотримання проектної документації на будівництво, а проведений відповідачами розподіл індивідуального житлового будинку на дві квартири є фактично його переплануванням.

Відповідно до п. 22 Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 26 жовтня 2015 року замовники звільняються від сплати пайової участі замовників будівництва на підставі п.п. 4 п.4 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачає, що до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках.

Крім цього, відповідно до п.2 ст.40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Пунктом 9 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Відповідачі здали в експлуатацію реконструйований індивідуальний житловий будинок під двоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 Івано-Франківську 26 жовтня 2015 року на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації і жодних претензій щодо сплати пайового внеску чи пропозиції щодо укладення вказаного договору Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області не надавала.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

Представник фінансового управління подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін.

Зазначив, що відповідно до поданих декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації відповідачі, як замовники будівництва, здійснювали реконструкцію індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок. Площа під час реконструкції збільшилась з 114, 1 кв.м. до 231 кв.м, тому фінансовим управлінням правомірно нараховано замовникам будівництва пайову участь на площу 117 кв.м, яка при реконструкції була добудована. Двоквартирний житловий будинок не можна віднести до індивідуального (садибного) житлового будинку, оскільки таким є одноквартирний житловий будинок, що має прибудинкову територію. Строк для укладення договору пайової участі у 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, встановлений саме для добровільного виконання стороною вказаного обов`язку, і невиконання такого зобов`язання не звільняє замовника від укладення договору.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 18 жовтня 2013 року затверджено Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста» від 28 лютого 2012 року (а.с. 20-28).

8 вересня 2013 року Департаментом містобудування та архітектури виконкому Івано-Франківської міськради затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки в АДРЕСА_1 (а.с.15).

18 жовтня 2013 року затверджено Декларацію про початок виконання будівельних робіт: реконструкції індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 16)

26 жовтня 2015 року затверджено Декларацію про готовність об`єкта, реконструкції індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 , до експлуатації (а.с.12-14).

27 липня 2017 року фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надіслало ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для розгляду та підписання проект договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста (а.с.8-11).

Згідно довідки-розрахунку розмір пайового внеску по об`єкту «реконструкція житлового будинку під двоквартирний житловий будинок на АДРЕСА_1 » становить 36 359,72 гривень (а.с.18).

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, представника позивача та представника третьої особи які заперечили вимоги скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідачі є замовниками реконструкції індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок, і 26 жовтня 2015 року Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області зареєструвало відповідачам декларацію № ІФ41 про готовність об`єкта до експлуатації. Зазначені обставини повністю підтверджуються матеріалами справи та підтверджуються самим апелянтом.

Правові й організаційні основи містобудівної діяльності врегульовані ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону замовником є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими для виконання на відповідній території (стаття 144 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної в місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

На виконання норм Закону рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18 жовтня 2013 року затверджено Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста» від 28 лютого 2012 року (далі - Положення), п. 1.2 якого передбачає, що замовники будівництва залучаються до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста виключно на підставі укладених з виконавчим комітетом та фінансовим управлінням договорів про пайову участь.

Згідно з ч.2 ст.40 Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно п.4 ч. 4 ст. 40 Закону до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач без достатніх правових підстав ухиляється від укладення з виконавчим комітетом та фінансовим управлінням Івано-Франківської міської ради обов`язкового згідно із законом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Івано-Франківська.

Згідно з пунктом 2.1 Положення пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до бюджету м. Івано-Франківська коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська у розмірах: сім відсотків вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування для нежитлових будівель та споруд та чотири відсотки вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування для житлових будинків.

Замовники будівництва залучаються до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста виключно на підставі укладених з виконавчим комітетом та фінансовим управлінням договорів про пайову участь (пункт 1.2 Положення).

У разі якщо замовник не звернувся про укладення договору про пайову участь та не підписав його у встановлені терміни, виконавчий комітет та/або фінансове управління вправі подати позовну заяву про укладення такого договору в судовому порядку (пункт 1.4 Положення).

Частина третя статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частина дев`ята статті 40 зазначеного Закону).

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону (частина перша статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами (частина п`ята статті 40 зазначеного Закону).

Як встановлено судом 27 липня 2017 року позивач надіслав відповідачам для розгляду та підписання у десятиденний термін з моменту отримання два примірники проекту договору про пайову участь, які відповідачі отримали 02 серпня 2017, однак не підписали.

Колегія суддів вважає, що на підставі наведених норм законодавства, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач ухиляється від укладення договору про пайову учать у розвитку та інфраструктури міста Івано-Франківська, обов`язок якого передбачено Законом та Положенням.

Висновки щодо обов`язку укладення договору про пайову участь викладено у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 635/9453/15-ц (провадження № 61-7726св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 646/15522/15-ц (провадження № 61-9850св18).

Доводи апелянта про те, що проведений відповідачами розподіл індивідуального житлового будинку на дві квартири є фактично його переплануванням, та замовники звільняються від сплати пайової участі замовників будівництва на підставі п.п. 4 п.4 ст. 40 Закону, яка передбачає, що до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках, спростовуються наступним.

За даними Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 18 вересня 2013 року, загальна площа до реконструкції - 182, 9 кв.м, загальна площа будинку після реконструкції - 295, 8 кв.м, загальна площа квартири №1 - 182, 2 кв.м, загальна площа квартири №2 - 113, 6 кв.м. Пунктом 13 «Інші вимоги» передбачено укладення з виконавчим комітетом міської ради договору про пайову участь замовника будівництва у створенні і розвитку інженерної та соціальної інфраструктури міста (а.с. 15).

Згідно Декларації про початок виконання будівельних робіт, затвердженої 18 жовтня 2013 року ОСОБА_3 , вид будівництва: реконструкція індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальна площа - 295, кв.м, житлова площа - 137,2 кв.м, кількість квартир - 2: трикімнатна - 1, загальна площа -182, 2 кв.м, житлова - 90, 5 кв.м, чотирикімнатна - 1, загальною площею - 113, 6 кв.м, житловою площею - 46, 7 кв.м (а.с. 16-17).

Згідно Декларації про готовність об`єкта до експлуатації ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - замовники реконструкції індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 , дата початку будівництва - жовтень 2013 року, дата закінчення будівництва - жовтень 2015 року, строк введення у експлуатацію - 4 квартал 2015 року. Загальна площа будівлі - 231 кв.м, кількість квартир - 2, загальна площа квартири №1 - 114,1 кв.м, загальна площа квартири №2 - 117 кв.м.

Відповідно до п.20 Декларації, кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 650 000 гривень, в тому числі витрати на будівельні роботи - 0 гривень, витрати на машини, обладнання та інвентар - 0 гривень (а.с. 12-14).

Посилання апелянта, що проведений відповідачами розподіл індивідуального житлового будинку на дві квартири є фактично його переплануванням, не заслуговує на увагу, оскільки згідно ст.9 ЗУ «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності". Таким чином, реконструкція входить в поняття будівництва. Крім цього, за даними Декларацій здійснювалася саме реконструкція індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 , тобто фактично створено новий об`єкт будівництва.

Щодо поняття індивідуального житлового будинку, то згідно Державних будівельних норм України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005 одноквартирний житловий будинок - індивідуальний житловий будинок, що має прибудинкову ділянку.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належить відповідачам після реконструкції став двоквартирним, а тому доводи апелянта щодо незалучення їх до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту як замовників будівництва, передбачені ч.4 п. 4 ст.40 Закону, до реконструйованого житлового будинку застосовуватися не можуть. Після проведеної реконструкції відповідачами індивідуальний житловий будинок перетворений на двоквартирний житловий будинок, який не є об`єктом виключення із пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

На підтвердження створення окремих квартир будинку АДРЕСА_1 свідчать наявні у матеріалах справи технічні паспорти.

За даними технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 посімейного, спільного заселення розташована на 1 поверсі 2 поверхового будинку та складається з 4 кімнат житловою площею 70 кв.м, загальна площа квартири 114, 1 кв.м (а.с. 213-214).

За даними свідоцтва про право власності вказана квартира належить на праві спільної часткової власності (по 1/2) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.217).

За даними технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_6 , спільного заселення розташована на 2 поверсі 2 поверхового будинку та складається з 4 кімнат житловою площею 63,2 кв.м, загальна площа квартири 117 кв.м (а.с. 215-216).

За даними свідоцтва про право власності вказана квартира належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.218).

У засіданні апеляційного суду за згодою сторін долучено копію витягу з робочого проекту реконструкції індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 здійсненим ПП «Борислав» на замовлення ОСОБА_3 До реконструкції житловий будинок мав площу забудови 155 кв.м, поверховість - 1, загальна площа приміщень - 182, 2 кв.м, житлова площа - 58,9 кв.м. Після реконструкції площа забудови - 155 кв.м, поверховість будинку - 2 поверхи, загальна площа приміщень будинку - 295, 8 кв.м, кількість квартир - 2: квартира №1 (трьохкімнатна): загальна площа приміщень - 182, 2 кв.м, житлова площа - 58,9 кв.м, квартира №2 (чотирьохкімнатна): загальна площа приміщень - 113, 6 кв.м, житлова площа - 58, 7 кв.м, площа літніх приміщень - 1,5 кв.м.

Отже, технічні документи видані на дві різні квартири, що підтверджує дані про те, що вказаний житловий будинок не є індивідуальним житловим, а двоквартирним житловим будинком, передбаченим для проживання двох сімей, тому висновок суду першої інстанції є правильним.

Крім цього, визначений ч.9 ст. 40 Закону строк тривалістю у п`ятнадцять робочих днів встановлений для добровільного виконання замовником будівництва обов`язку звернутися до органу місцевого самоврядування з метою укладення договору про пайову участь. Ухилення замовника будівництва від ініціювання укладення цього договору до прийняття об`єкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням обов`язку, прямо передбаченого чинним законодавством. Факт реєстрації декларації про готовність до експлуатації багатоквартирного житлового будинку не звільняє замовника будівництва від обов`язку укласти договір про пайову участь після такої реєстрації.

Апелянт у поданій скарзі, як на підставу виключення із пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, також посилається на те, що згідно п. 22 Декларації від 26 жовтня 2015 року на підставі п.п.4 п.4 ст.40 Закону звільнений від сплати.

Однак, представник позивача обґрунтовано зауважив, що декларація заповнена самим відповідачем і не може бути підставою для звільнення замовника будівництва від обов`язку укласти договір про пайову участь після такої реєстрації.

Посилання апелянта про неотримання повістки в судове засіданні на 29 травня 2019 року спростовуються відміткою на конверті про відмову Гавриліва від листа, датовану 07 травня 2018 року (а.с.130). Проведеним записом на конверті встановлено, що апелянт від отримання листа відмовився.

Таким чином, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому законне рішення суду першої інстанції не може бути скасовано у апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 27 травня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта