ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2532/18 Номер провадження 22-ц/814/1420/19Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 лютого 2019 року, ухваленого у складі головувуючого судді Киричка С.А., зі складанням повного тексту рішення -18 лютого 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору припиненим, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати кредитний договір № 500936306 за договором факторингу № 1 від 21 червня 2016 року припиненим та стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на її користь моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Позов мотивовано тим, що 23 квітня 2014 року між нею та ПАТ «Альфа-банк» було укладено договір № 500936306, за яким вона отримала кредит, по якому сплачувати усі платежі за сімейними обставинами вчасно не могла, внаслідок чого утворилася заборгованість. У липні вона отримала лист від ПАТ «Альфа-банк», яким її повідомили про відступлення прав на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», а також договір факторингу № 1 від 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи». Сума заборгованості згідно повідомлення про відступлення складала 15 897,60 грн. - заборгованість за кредитом та 14 878,56 грн. - заборгованість за відсотками та щомісячної комісії. На реквізити ТОВ «Кредитні ініціативи» позивач сплатила борг в сумі 30 800,00 грн. проте, товариство не видало довідку про закриття кредитного договору, а пред`явило вимогу про сплату ще 20000,00 грн.. Вказує, що вона виконала усі зобов`язання перед ТОВ «Кредитні ініціативи».

Позивач, вважає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» має компенсувати моральну шкоду, яку їй було завдано через постійні дзвінки відповідача з вимогою сплатити борг. Через постійні хвилювання у позивачки порушився звичайний спосіб життя, що негативного вплинуло на її стан здоров`я.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача, визнання кредитного договору припиненим - відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що платежі здійсненні позивачкою повністю не покривають суму заборгованості за спірним договором, тому договір не можна визнати припиненим. Крім того, правовідносини за кредитним договором від 23 квітня 2014 року не є правовідносинами споживчого кредитування, оскільки кредит за вказаним договором надавався для погашення заборгованості за попереднім кредитним договором, що не є послугами споживчого кредитування.

З вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що в листі від ПАТ «Альфа-Банк» про повідомлення її про відступлення їх права вимоги на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» сума заборгованості яка підлягала сплаті становила 15 897,60 грн. заборгованості за кредитом та 14878,56 грн. заборгованості за відсотками та щомісячної комісіі, які нею сплачено. Вказує, що її не було повідомлено про зміну умов кредитування, а саме про нарахування штрафних санкцій.

Крім того, на момент договору факторингу укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», останнє не мало ліцензії на надання фінансових послуг. Зазначає, що особи, які не є фінансовими установами, не мають права укладати договори факторингу, а тому такі договори є недійсними.

Вважає, що свої зобов`язання згідно листа - вимоги вона виконала у повному обсязі.

ТОВ «Кредитні ініціативи» подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін. Вказує, що апеляційна скарга містить нові доводи, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Серед заявлених у суді першої інстанції підстав позову, були відсутні посилання на нібито недійсність Договору факторингу та на відсутність у ТОВ «Кредитні ініціативи» ліцензії на надання фінансових послуг.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500936306, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на загальну суму 16297,76 грн., строком до 24 квітня 2019 року, процентна ставка 15,99%. В свою чергу, позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. (а.с. 549-54).

Банк свої зобов`язання за Договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредит у сумі 16297,76 грн., що позивачем не заперечується.

21 червня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу № 1, згідно якого ТОВ «Кредитні ініціативи» отримало право вимоги за кредитним договором № 500936306 від 23 квітня 2014 року та набуло статусу нового кредитора.

Повідомленням про відступлення № F-6892 від 12 липня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що станом на 21 червня 2016 року вона має невиконані зобов`язання за кредитним договором № 500936306 від 23 квітня 2014 року, заборгованість за кредитом склала 15 897,60 грн., заборгованість за відсотками та щомісячна комісія - 14878,56 грн. Сума заборгованості вказана без врахування нарахованих штрафних санкцій.

Згідно квитанцій доданих до позовної заяви вбачається, що за реквізитами ТОВ «Кредитні ініціативи» Коршунова Світлана Михайлівна сплатила борг в сумі 30 800,00 грн.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за спірним кредитним договором ОСОБА_1 повністю не виконано, тому підстав для визнання його припиненим не має.

Колегія суддів погоджується з таким висновом суду першої інстанції з наступних підстав.

Розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України ).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно зі статтею 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з підстав припинення зобов`язання є проведення його належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання.

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Випадки, коли не допускається заміна кредитора, визначені статтею 515 ЦК України, за якою заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема, у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надбання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на такі відносини поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.

Так, на підставі договору факторингу від 21 червня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» відступило своє право вимоги за кредитним договором № 500936306 від 23 квітня 2014 року на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Колегія суддів не бере до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що вказаний договір факторингу є недійсним, оскільки вимоги щодо визнання договору недійсним позивачкою не ставилися та не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 було повідомлено про те, що суми заборгованості 15 897,60 грн. та 14878,56 грн. визначені станом на 21 червня 2016 року, без врахування нарахованих штрафних санкцій. (а.с. 10) Повідомленням про відступлення № F-6892 від 12 липня 2016 року звернуто увагу ОСОБА_1 на те, що сума щомісячного платежу залишається незмінною.

Сплативши на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 30800,00 грн. ОСОБА_1 частково виконала свої зобов`язання за спірним кредитним договором, оскільки вказана сума заборгованості була визначена станом на 21 червня 2016 року без врахування штрафних санкцій.

З наданого відповідачем розрахунку вбачається, що платежі, які здійснені позивачкою на виконання договору враховані, але вони повністю не покривають суму нарахованої заборгованості, оскільки умовами спірного договору, визначені щомісячні обов`язкові платежі, які позивачкою сплачувалися несвоєчасно, тому відповідно до умов договору нараховувалися штрафні санкції.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що між сторонами наявний спір про розмір заборгованості за зобов`язаннями, який не є предметом розгляду у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів та встановлених обставин у справі. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П. О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 16 травня 2019 року.

Головуючий суддя : О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль