ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6053/19 Справа № 202/5584/18 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Акцент-Банк" про скасування обтяження, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ "Акцент-Банк", в якому просила виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження автомобіля марки Toyota Camry, 2007 року випуску, тип транспортного засобу - седан-в, № кузова-шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , у вигляді застави.

В обґрунтування позову посилався на те, що 12 липня 2017 року вона придбала у ОСОБА_2 автомобіль марки Toyota Camry, 2007 року випуску, тип транспортного засобу - седан-в, № кузова-шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Бажаючи продати належний їй на праві власності автомобіль Toyota Camry, вона розпочала процедуру оформлення необхідних для укладення договору купівлі-продажу документів. У зв`язку з цим, 28 липня 2018 року звернулася для отримання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до отриманого витягу від 28 липня 2018 року, наданого ДП «Національні інформаційні системи» на запит Регіонального сервісного центру МВС у місті Києві на вказаний автомобіль накладено обтяження - застава рухомого майна від 21 липня 2017 року. Підставою накладення обтяження зазначено договір застави № ZP00A!00000053 від 12 червня 2015 року, за яким обтяжувачем є ПАТ «Акцент-Банк». Позивач зазначила, що станом на момент купівлі-продажу автомобіля дане обтяження було відсутнє, та накладене лише 21 липня 2017 року, тоді, як договір між сторонами укладено 12 липня 2017 року. Позивач вказала, що на даний час на належне їй майно, як добросовісному набувачу, безпідставно накладено приватне обтяження, чим порушено її майнові права щодо розпорядження власністю. Посилаючись на дані обставини просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2019 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених позовних вимог посилаючись на те, що судом не було враховано, що на час накладення обтяження за договором застави позивач була добросовісним власником спірного автомобіля.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 травня 2015 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, в забезпечення виконання якого між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір застави № ZP00A!00000053 від 12 червня 2015 року, за яким предметом застави є автомобіль марки Toyota Camry, 2007 року випуску, тип транспортного засобу - седан-в, № кузова-шасі: НОМЕР_1 .

12 липня 2017 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки Toyota Camry, 2007 року випуску, тип транспортного засобу - седан-в, № кузова-шасі: НОМЕР_1 .

Відповідно до наданої позивачем копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на автомобіль марки Toyota Camry, 2007 року випуску, тип транспортного засобу - седан-в, № кузова-шасі: НОМЕР_1 21 липня 2017 року накладено обтяження - застава рухомого майна. Підставою накладення обтяження зазначено договір застави № ZP00A!00000053 від 12.06.2015 року, за яким обтяжувачем є ПАТ «Акцент-Банк».

Як видно з наданої представником відповідача довідки, заборгованість за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 09 листопада 2018 року не погашена і становить 29 766,73 грн., а отже договір застави не припинений.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.1 Закону України «Про заставу» таст.572 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно чч.1,2 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до чч.1,2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язанняне буде виконано у встановлений строк(термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст.23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст.12 акону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки згідно ст.27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи, таким чином до відповідача перейшло право власності на предмет застави, статус заставодавця, всі права та обов`язки за договором застави.

Згідно п.3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 року № 1255-ІV зі змінами, у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна не заслуговують на увагу, оскільки заставодавець порушив вимоги ч.2 ст.17 Закону України «Про заставу», а тому, за вимогами ст. 388 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», його не можна визнати добросовісним набувачем спірного майна.

Місцевий суд вірно зазначив, що на час укладання правочину щодо відчуження спірного автомобіля діїв договір застави, оскільки заборгованість за кредитним договором погашена не була. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обтяжувач надавав свою згоду на відчуження заставного автомобіля, а тому обтяження зберігає силу для нового власника.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров