ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 689/1769/18
Провадження № 22-ц/4820/898/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Крижанівської М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2019 року,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

ОСОБА_2 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір, ОСОБА_5 , внаслідок чого відкрилася спадщина на земельні ділянки, розташовані на території Ясенівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, та інше рухоме і нерухоме майно. За життя ОСОБА_5 заповіла все своє майно своєму внукові, ОСОБА_4 , однак позивач як особа з інвалідністю І групи має право на обов`язкову частку у спадщині. Після смерті ОСОБА_5 її дочка ОСОБА_3 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа. В установлений законом строк позивач не звернувся до нотаріуса з заявою при прийняття спадщини через хворобу, тобто з поважних причин, а тому суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У зв`язку з цим, ОСОБА_2 просив суд визначити йому додатковий строк у три місяця для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2019 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання ним до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5 , 3 місяці, який слід обчислювати з дати набрання рішенням суду законної сили. Стягнуто з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь держави по 352 грн 40 коп. судового збору з кожного.

Суд керувався тим, що ОСОБА_2 пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наведені ОСОБА_2 причини пропущення строку для прийняття спадщини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення цих дій, однак, суд не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не подали відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції зазначив у рішенні певні обставини (факти), які не підтверджені доказами, та не дотримався положень статей 81, 89 ЦПК України.

У зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та порушенням судом норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є дітьми, а ОСОБА_4 внуком ОСОБА_5

21 серпня 2012 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла належну їй на підставі державного акта на право власності на землю серії Р2 №884106 земельну ділянку (пай) площею 3,02 га, розташовану на території Ясенівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, ОСОБА_3 , а все інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, яке належатиме їй на день смерті, і на що вона матиме право за законом, ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. На час смерті вона проживала одна в с. Ясенівка, Ярмолинецького району, Хмельницької області.

Внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як спадкоємці за заповітом прийняли в установленому законом порядку, звернувшись протягом шести місяців з часу відкриття спадщини до нотаріуса з відповідними заявами.

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області Динько Г.А. з заявою про оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_5 , однак нотаріус відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії через сплив шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Статтями 1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз ч. 3 ст. 1272 ЦК України дає підстави для висновку, що дана норма може бути застосована, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За змістом указаної норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини без поважних причин, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 спадкування здійснюється за заповітом. Право на спадщину мають ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як особи, визначені у заповіті, та ОСОБА_2 як повнолітній непрацездатний син спадкодавця, що має право на обов`язкову частку.

Враховуючи час відкриття спадщини, ОСОБА_2 , який проживав окремо від ОСОБА_5 , мав подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в період з 12 травня до 12 листопада 2017 року включно.

ОСОБА_2 не вчинив цих дій, отже, він не прийняв спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_5 , у встановлений законом строк.

Як пояснив ОСОБА_2 , це сталося через його хворобу.

Медична документація (а.с. 10-14, 18-20) вказує на те, що 18 червня 2008 року ОСОБА_2 переніс ішемічний інсульт та лікувався в амбулаторії Ярмолинецької центральної районної лікарні до 8 жовтня 2008 року. З 25 березня до 2 квітня 2010 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у Ярмолинецькій центральній районній лікарні після перенесеного ішемічного інсульту. З 3 до 12 квітня 2013 року та з 11 до 19 березня 2015 року ОСОБА_2 знову перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з захворюванням головного мозку та гіпертонічною хворобою. З 27 листопада до 4 грудня 2015 року ОСОБА_2 проходив стаціонарне лікування в Хмельницькій обласній лікарні з аналогічним діагнозом. З 28 березня до 6 квітня 2017 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у Хмельницькому військовому госпіталі (Військова частина НОМЕР_1 ) через хворобу головного мозку.

Згідно довідки Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1 від 23 січня 2018 року №19 ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в указаному медичному закладі з 15 до 23 січня 2018 року.

Із матеріалів медико-соціальної експертної комісії (а.с. 15, 16), пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 17), довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №1084883 (а.с. 23) слідує, що в 2011 році ОСОБА_2 визнано особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання довічно, а 22 січня 2018 року особою з інвалідністю І групи загального захворювання довічно.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтвердили, що протягом 2017-2018 років ОСОБА_2 хворів, однак, при цьому він самостійно пересувався, був контактний.

Ці докази достовірно не підтверджують наявність обставин, які б у період з 12 травня до 12 листопада 2017 року включно перешкоджали ОСОБА_2 звернутися до нотаріуса чи уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування з відповідною заявою для реалізації свого права на спадкування.

У зв`язку з цим, висновок суду першої інстанції про те, що причини пропущення ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій, ґрунтується на суперечливих доказах і припущеннях.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки дослідженим доказам і помилково виходив з того, що позов ОСОБА_2 є обґрунтований.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цей позов не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and other v. Ukraine, №4909/04, §58, рішення від 10 лютого 2010 року).

При розподілі судових витрат суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп.

ОСОБА_2 відноситься до осіб з інвалідністю І групи, тому він користується пільгами щодо сплати судового збору.

За змістом положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових втрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

В позові ОСОБА_2 , який звільнений від оплати судових витрат, відмовлено, внаслідок чого судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави. При цьому сплачений ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги (1 057 грн 20 коп.) має бути відшкодований відповідачеві з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 відмовити.

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 (місце проживання 32150, Хмельницька область, Ярмолинецький район, село Ясенівка; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 1 057 гривень 20 копійок судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції Кульбаба А.В.
Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 39