Номер провадження: 22-ц/813/422/19
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Черевка П.М.,

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, та просила стягнути з відповідача 25493 грн. суму коштів за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 06.11.2015 року до остаточної виплати, та моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона з 07.04.2014 р. до 06.11.2015 р. працювала на посаді начальника Одеського управління Страхової компанії «Брокбізнес» з посадовим окладом 3050,00 грн. з квітня 2014 р. по грудень 2014 р., а з січня 2015 р. по листопад 2015 р. - 1378,00 грн.

06.11.2015 р. її було звільнено за власним бажанням та не виплачено в повному обсязі заробітну плату і компенсацію за невикористану відпустку. Такі дії (бездіяльність) відповідача позивач розцінює як порушення її трудових прав та інтересів, що стало підставою для звернення до суду та проведення позивачем індексації на частину невиплачених коштів. Як вказувала позивач, прострочення відбулось з 06.11.2015 р. по 10.12.2015 р. Тобто, за один рік і шість місяців заробітна плата з індексацією складає 22396,75 грн.

Крім того, позивач зазначала, що в період її роботи в Одеському управлінні Страхової компанії «Брокбізнес», відповідач вираховував з її комісійної винагороди заробітну плату, податки та комунальні платежі по утриманню офісу Одеського управління Страхової компанії «Брокбізнес».

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 25 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, та посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25.05.2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не провів з ОСОБА_1 остаточний розрахунок у повному обсязі при звільненні, чим допустив порушення її прав. Остаточний розрахунок відповідач провів вже в ході розгляду справи по суті, перерахувавши 23.05.2917 року 443,57 грн. заробітної плати.

В судове засідання, призначене на 02 жовтня 2019 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2014 р. позивачем було подано відповідачу заяву про прийняття її на основне місце роботи на посаду Начальника Одеського управління Страхової компанії «Брокбізнес» з посадовим окладом згідно зі штатним розписом з випробувальним терміном у три місяці.

Наказом № ПЗ0704-14/02 від 07.04.2014 р. відповідачем було прийнято позивача на роботу з 07.04.2014 р. на посаду Начальника Одеського управління Страхової компанії «Брокбізнес» з посадовим окладом згідно зі штатним розписом з випробувальним терміном у три місяці.

Згідно з наказом відповідача №07/04/01 від 07.04.2014 р. позивачу з 07.04.2014 р. встановлено посадовий оклад у розмірі 1800,00 грн.

01.07.2014 р. наказом №01/07/01 у зв`язку з виробничою необхідністю з 01.07.2014 р. було змінено посадовий оклад позивача в бік зменшення до 1218,00 грн., про що останнього було повідомлено. До того ж, позивач погодився зі зміною діючих умов праці, що підтверджується її особистим підписом в письмовому попередженні.

01.09.2015 р. штатним розписом, затвердженим Наказом відповідача № 01/09/01 від 01.09.2015р., посадовий оклад позивача збільшено до 2000,00 грн.

Згідно з наказом №ПЗ0611-15/01 від 06.11.2015р. позивача було звільнено за власним бажанням.

При звільненні позивачу ОСОБА_1 було виплачено компенсацію за невикористану нею щорічну основну відпустку у кількості 18 календарних днів, а також заробітну плату за кількість відпрацьованих в листопаді робочих днів, про що свідчить реєстр для перерахунку заробітної плати №2599 від 06.11.2015 р. та платіжне доручення №19114 від 06.11.2015 р.

Разом з тим, судом встановлено, що з липня по листопад 2014 року позивачу не було нараховано індексацію на заробітну плату.

Листом від 23.05.2017 р. позивача повідомлено, що ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» їй було перераховано суму індексації заробітної плати за період з липня 2014р. по листопад 2014р. з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь період прострочення на загальну суму 481,98 грн., про що також свідчить копія поштового переказу та копія квитанції від 23.05.2017р., а також 29.05.2017р. перераховано 443,57 грн. - заробітну плату, враховуючи відпускні, індексацію, інфляційне збільшення та 3% річних.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Згідно з вимогами ст.ст.116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року: "Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 " Про практику розгляду судами трудових спорів" . Із змісту п. 32 убачається , що у випадку стягнення на користь працівника у тому числі середнього заробітку за час затримки розрахунку, такий визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку , виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Згідно з п.п.2, 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» N 1078 від 17.07.2003р. індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають Працівникам підприємств i організацій, які перебувають на госпрозрахунку, підвищення заробітної плати у зв`язку із зростанням рівня інфляції провадиться у порядку, визначеному у колективних договорах, але не нижче норм, визначених Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та положень цього Порядку.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не провів з ОСОБА_1 остаточний розрахунок у повному обсязі при звільненні, чим допустив порушення її прав, спростовані матеріалами справи. Остаточний розрахунок відповідач провів вже в ході розгляду справи по суті, перерахувавши 23.95.2917 року 443, 57 грн. заробітної плати, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи встановлено, що при звільненні позивачу була виплачена заробітна плата з урахуванням її розміру, затвердженого штатним розкладом, крім індексації за період з квітня 2014р. по листопад 2014р. та з вересня 2015р. по листопад 2015р., яку було перераховано відповідачем на користь позивача поштовими переказами, копії яких наявні в матеріалах справи. Також відповідачем було нараховано та виплачено три проценти річних за затримку виплати зазначених коштів. Крім цього, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення немає.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 25 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.10.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький