Справа № 441/2200/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2049/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Фейір К.О.

З участю сторін по справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 13 грудня 2018 року звернулася з позовом у суд про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову до закінчення сином навчання 30 червня 2019 року. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі і від спільного подружнього життя мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач недобросовісно відносився до свого обов`язку щодо утримання сина, і на даний час йому не допомагає, не дивлячись на те, що син потребує матеріальної допомоги, так як навчається у Львівському професійному коледжі готельно-туристичного та ресторанного сервісу. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 13 грудня 2018 року до закінчення сином навчання 30 червня 2019 року.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь держави 704,80 грн. судового збору.

Рішення оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи. Стверджує, що постійно виділяє кошти на всі потреби третьої особи у справі , які безпосередньо передаються йому особисто, що останній може підтвердити. Звертає увагу, що обов`язок по утриманню повнолітньої дитини, яка продовжує навчання виникає за сукупністю таких юридичних фактів, як досягнення 18 років та не більше 23 років, продовження навчання, потребу у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням , наявність у батьків можливості надавати допомогу. У випадках якщо дитина має можливість працювати і заробляти собі на життя обов`язку утримувати таку дитину немає. Зазначає, що ОСОБА_3 з жовтня 2018 року працює і отримує заробітну плату, а тому вважає, що підстав для задоволення позову не було. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 подав суду відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що дійсно був на практиці та працював кухарем з жовтня по червень і одержував 50 % заробітної плати, яку витрачав на підготовку до ЗНО, а інші 50% перераховував на рахунок навчального закладу, що підтверджується відповідними договорами. Стверджує, що відповідачу відомо про дані обставини, однак останній заводить суд в оману щоб уникнути сплати аліментів. Доводи апеляційної скарги про перерахування коштів у добровільному порядку відповідають дійсності, однак зазначених коштів не вистачає навіть на хліб. Зазначає, що продовжує навчання до 31 січня 2021 року, що стверджується довідкою та потребує матеріальної допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 16 вересня 2003 року і від спільного подружнього життя мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 4, 5, 6, 7/.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю по АДРЕСА_1 і, після досягнення повноліття, продовжує навчатися на денній формі навчання у Львівському професійному коледжі готельно-туристичного та ресторанного сервісу 1 рівня акредитації /а.с.3/, термін навчання - з 1 вересня 2016 року до 30 червня 2019 року, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір аліментів відповідатиме реальним потребам повнолітнього у зв`язку з його навчанням.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не може самостійно себе утримувати.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дітей;

-стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

-наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

-наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

-доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідач ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що син не потребує матеріальної допомоги, оскільки працевлаштований та отримує заробітну плату.

Колегія суддів вважає зазначені аргументи такими, що не дають підстав для скасування рішення,яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З доданої до апеляційної скарги довідки про доходи ОСОБА_3 вбачається, що останній працював кухарем та розмір його доходу з жовтня 2018 року по березень 2019 року становить 19424,16 грн. (а.с.50).

Розмір місячної заробітної плати без урахування податків з доходів фізичних осіб з січня 2019 року становить 4173 грн.

З наданого третьою собою ОСОБА_3 договору про надання освітніх послуг у сфері освіти між замовником робітничих кадрів, фізичною особою та навчальним закладом ОСОБА_3 отримує заробітну плату за фактично виконані роботи під час виробничої практики та 50% якої перераховується на розрахунковий рахунок ЛПК готельно-туристичного і ресторанного сервісу.

В свою чергу відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів,які підтверджують те, що він не має можливості надавати повнолітньому сину, який продовжує навчання матеріальної допомоги. Зокрема, останнім не надано документів, які підтверджують розмір його доходів, відсутність рухомого та нерухомого майна чи коштів.

Залишаючи рішення про стягнення аліментів в розмірі 1000 грн. без змін, суд апеляційної інстанції виходить з того, що відповідач є особою молодого віку, протипоказань до праці за станом здоров`я немає, доказів про наявність інших утриманців суду не надав, а відтак має можливість працювати та надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання.

Наявність у сина мінімальної заробітної плати, яку він отримує одночасно працюючи і навчаючись не свідчить про те, що такої йому вистачає на все необхідне і що він не потребує матеріальної допомоги.

Суд враховує аргументи відповідача про добровільне надання коштів на потреби сина в розмірі 200-300 грн. на місяць, однак зазначених коштів на думку суду є недостатньо для забезпечення всім необхідним для навчання та харчування.

Висновки суду першої інстанції є достатньо мотивованими та узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18) щодо застосування статті 199 СК України.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права і незгоді з стягненням аліментів.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк