Справа № 466/1006/19 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/1400/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.,

за секретаря Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2019 року, постановлену в складі головуючого-судді Свірідової В.В. у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії,

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось в суд із позовною заявою доОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2019 року позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме, оплати судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою.

28 лютого 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова відмовлено у задоволенні клопотання від 27 лютого 2019 року Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про звільнення від сплати судового збору. Надано строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали від 12 лютого 2019 року.

03 квітня 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова відмовлено (повторно) у задоволенні клопотання від 19 березня 2019 року щодо звільненняГоловного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від сплати судового збору. Матеріали позовної заяви повернуто позивачу.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова про повернення позовної заяви від 03 квітня 2019 року оскаржено Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУПФУ у Львівській області посилається на те,що при постановленні оскарженої ухвали суд першої інстанції не врахував те, що пенсійний фонд не мав можливості сплатити судовий збір у зв`язку з відсутністю коштів, призначених на цю мету. Зазначає, що судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду всіх осіб незалежно від їх майнового стану, що відповідає гарантуванню принципу рівності. Посилається також на ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», яка регулює питання відстрочки та розстрочки судового збору.

Просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки судове засідання проводиться за відсутності учасників справи, з урахуванням вимог ч.2 ст.369 ЦПК України, розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, проводиться без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд виходив з того, що ГУПФУ у Львівській області не усунуло недоліків зазначених в ухвалі від 12 лютого 2019 року у встановлений строк та закінчився строк на усунення недоліків для сплати судового збору.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Частиною 1 ст. 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 12 лютого 2019 року позивачу судом надано строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення без руху. В подальшому 28 лютого 2019 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

03 квітня 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова позовну заяву повернуто позивачу, з підстав не усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 12 лютого 2019 року.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду.

Стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини у справі «МПП "Голуб" проти України» зазначає, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу "Голдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, ст. 13-18, п. 28-36). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Право на доступ до суду, закріплене у ст.6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див.PrinceHans-Adam II ofLiechtenstein v. Germany).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя R(81)7 Комітету міністрів Ради Європи від 14 травня 1981 року не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до правосуддя.

Згідно з положенням частини другої ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, а тому суд не надає привілеїв тим чи іншим особам зі сплати судового збору. Надання такого привілею порушить принцип рівності сторін.

Посилання ГУПФУ у Львівській області, як на підставу звільнення від сплати судового збору на ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» відповідно до якого суд може своєю ухвалою звільнити від сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, не заслуговують на увагу, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є юридичною особою, а тому дана норма закону не є належною правовою підставою для звільнення від сплати судового збору скаржника.

При цьому, згідно з частиною сьомою статті 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Отже Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вправі звернутись до суду з аналогічним позовом з додержанням встановлених законом вимог щодо змісту та порядку подання позовної заяви.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в заяві про звільнення від сплати судового збору, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржена ухвала постановлена з дотриманням вимог процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржена ухвала постановлена з додержанням вимог закону, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. п.1.ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 21.05.2019 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.