Справа № 465/6464/18 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1284/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року в складі судді Ванівського Ю.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сбербанк» про зобов`язання до вчинення дій,-

встановила:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до АТ «Сбербанк» про зобов`язання до вчинення дій.

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Сбербанк про зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалу суду оскаржив представник позивача Гачак І ОСОБА_3 , вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, а висновки суду викладені в ухвалі не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив, що є предметом та підставою позову у цій справі.

Зазначає, що предметом і підставами позову є правовідносини, що виникли із трудових, оскільки 02.10.2012 року позивач та відповідач підписали заяву-договір №6592/980/Р щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Зарплатний плюс» в рамках Договору щодо банківського обслуговування.

Тобто, договір укладений на отримання своєї зарплати, а не банківського вкладу, кредиту, оскільки правова природа коштів заробітна плата, а не інший вид нарахувань, відтак якщо б відповідач своєчасно здійснив перерахунок заробітної плати позивачу, не було б спору.

Підставою виникнення зобов`язань між сторонами є невиконання доручень клієнта щодо перерахування позивачу заробітної плати.

Покликаючись на рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2013 від 15.10.2013 року зазначає, що спір про стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором.

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року та передати справу іншому складу Франківського районного суду м. Львова для продовження слухання по суті.

30.07.2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив АТ «СБЕРБАНК» на апеляційну скаргу, у якому представник відповідача зазначає, що АТ «СБЕРБАНК» не є роботодавцем позивача, тому спір не є трудовим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 рокубез змін.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Ухвалою про призначення справи до розгляду від 31 липня 2019 року вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті (ст. 23 ЦПК України).

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд врахував відомості про місцезнаходження відповідача АТ «Сбербанк» поза межами Франківського районного суду м. Львова, а саме м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46, тому передав позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Сбербанк» про зобов`язання вчинити певні дії на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

У ст. 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Як беззаперечно вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувшись в суд з позовними вимогами, предметом яких є вимога про зобов`язання до вчинення дій, в позовній заяві визначив відповідачем АТ «СБЕРБАНК», зазначив його юридичну адресу АДРЕСА_1 . Київ, вул. Володимирська, 46.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України визначено правило альтернативної підсудності за яким позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Таким чином, законом встановлені випадки, у яких застосовується альтернативна підсудність, у зв`язку з чим, позивачі мають право вибору між судами.

Встановлення альтернативної підсудності, яка на відміну від загальної, є додатковою процесуальною гарантією забезпечення інтересів окремих категорій позивачів, пов`язане з необхідністю створення позивачеві більш сприятливих умов для звернення за судовим захистом.

Обгрунтовуючи свою позицію щодо підсудності даної справи та оскаржуючи ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 свої доводи зводить до того, що правовідносини, які виникли між сторонами є трудовими, оскільки правова природа коштів, які останній просить стягнути заробітна плата, а не інший вид нарахувань, а підставою виникнення зобов`язань між сторонами є невиконання доручень клієнта щодо перерахування позивачу заробітної плати.

Разом з цим, колегія суддів приходить переконання про те, що спірні правовідносини не є трудовими в силу закону, оскільки по відношенню до відповідача позивач ОСОБА_1 не є працівником, а АТ «СБЕРБАНК» не є роботодавцем позивача.

Більше того, як зазначає сам позивач, між сторонами підписано договір на умовах пакету продуктів та послуг «Зарплатний плюс» в рамках договору банківського обслуговування, тобто між сторонами фактично існують договірні зобов`язання з обслуговування банківського рахунку, які, на думку позивача, відповідач не виконує належним чином, що свідчить про відсутність підстав для застосування альтернативної підсудності.

При цьому, як вбачається із позовної заяви та відзиву на апеляційну скаргу зареєстрованим місцезнаходженням відповідача є м. Київ АДРЕСА_2 Володимирська, 46 (а. с. 1, 95).

Таким чином, звернувшись з позовом до Франківського районного суду м. Львова позивач порушив правила підсудності, встановлені ч. 2 ст. 27 та ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Встановивши, що справа належить до територіальної підсудності іншого суду, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про передачу справи на розгляд іншому суду.

Поряд з цим, не може залишитись поза увагою колегії суддів те, що дійшовши обґрунтованого висновку про підсудність справи іншому суду, Франківський районний суд м. Львова передав за підсудністю позовну заяву, а не справу, як це визначено ст. 31 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок про наявність правових підстав для передачі справи за підсудністю Шевченківському районному суду м. Києва відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 01 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк