Справа № 550/348/19
Провадження № 2/550/119/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області

в складі головуючого судді Антонова А.А., за участю секретаря судового засідання Бондаренко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Новицький Вячеслав Васильович, до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» про стягнення належної заробітної плати та завданої моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Новицький В.В., звернулася в суд з позовом до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (далі - ДП ПКХ) про стягнення заробітної плати та завданої моральної шкоди, який обґрунтовує тим, що з 16.05.2002 р. вона працювала на посаді майстра в ДП ПКХ, а з 17.11.2011 р. призначена в.о. начальника Кочубеївської дільниці ДП ПКХ та 20.06.2012 р. затверджена на посаду начальника даної дільниці. З 05.11.2018 р. № 138-к звільнена з роботи за угодою сторін. При звільненні з роботи повний розрахунок з нею не проведений і заробітна плата в розмірі 36 121 грн. 12 коп. не виплачена. Крім того, посилаючись на норми ст. 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 05.11.2018 р. по 25.03.2019 р. в розмірі 34 058 грн. 08 коп. Просить стягнути заподіяну їй неправомірними діями відповідача щодо несвоєчасної виплати заробітної плати моральну шкода в розмірі 10 000 грн.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник позивача надав суду заяву, в якій позов підтримав і просив справу розглянути без його участі та без участі позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Надав заяву, в якій просив розгляд справи провести у відсутності представника відповідача. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги стосовно стягнення з нього заборгованості по заробітній платі в сумі 36 121 грн. 12 коп. визнав повністю, в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та моральної шкоди просив відмовити.

Враховуючи, що учасники справи належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, з огляду на подані ними заяви про розгляд справи без їх участі суд, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін за наявними в справі доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 працювала у ДП ПКХ з 16.05.2002 р. на різних посадах по 05.11.2018 р. Наказом від 05.11.2018 р. № 138-к ОСОБА_1 була звільнена з 05.11.2018 р. з посади начальника Кочубеївської дільниці ДП ПКХ за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується даними її трудової книжки. В день звільнення позивача належна їй заробітна плата виплачена не була.

Згідно довідки ДП ПКХ від 18.02.2019 р. № 14 розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 36 121 грн. 12 коп.

Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Як вказано у ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Відповідач визнає заборгованість по заробітній платі позивача в сумі 36 121 грн. 12 коп., а тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі є законною і обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, оскільки з дня звільнення - 05.11.2018 р., та на день звернення позивача з позовом до суду - 25.03.2019 р., у ДП ПКХ існувала заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, то відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 р. у справі № 6-15цс13).

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд, на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 р. у справі № 6-195цс14).

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд, на підставі ст. 117 КЗпП, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 03.07.2013 р.) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок).

Абзацом 2 п. 8 даного Порядку передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка, згідно з п. 8 цього Порядку, визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2 місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді; середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 2 та 3 п. 8 Порядку).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 р. у справі № 6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Час затримки належних ОСОБА_1 сум заробітної плати, відповідно до заявленої нею позовної вимоги, складає період з дня її звільнення - 05.11.2018 р., по день звернення з позовом до суду - 25.03.2019 р.

Згідно наданої відповідачем довідки від 16.05.2019 р. № 128 середньоденна заробітна плата позивача складає 336 грн. 18 коп.

Як вказано вище, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Останні два календарні місяця роботи позивача це з 04.09.2018 р. по 03.10.2018 р. та з 04.10.2018 р. по 04.11.2018 р.

Згідно довідки ДП ПКХ від 18.02.2019 р. № 14 режим неповного робочого часу на підприємстві за період з 01.01.2018 р. по 05.11.2018 р. не застосовувався.

Сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці роботи позивача на ДП ПКХ складає 44 робочих днів.

Отже, середньомісячне число робочих днів складає 22 робочих днів (44 : 2).

Позивач був звільнений з роботи 05.11.2018 р., то кількість робочих днів в період з 05.11.2018 по 25.03.2019 р. склала 101 робочих днів.

Отже розмір середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні складає 33 954 грн. 18 коп. (336 грн. 18 коп. х 101 робочий день) і дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з утриманням з цієї суми встановлених законодавством податків і зборів.

За вказаних обставин посилання відповідача на відсутність вини т.я. грошові кошти підприємства арештовані Господарським судом Полтавської області та вилучено документи підприємства під час обшуку слідчим 13.04.2018 р., не заслуговують на увагу та не виключають застосування положення ст. 117 КЗпП України в якості відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлено, що внаслідок порушення відповідачем законних прав ОСОБА_1 - невиплаті належній їй заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто їй завдано моральну шкоду.

Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для свого утримання, принизило позивача, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань.

Враховуючи надане суду позивачем обґрунтування характеру та обсягу душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, а також враховуються вимоги співрозмірності, розумності і справедливості, суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода, а тому позовна вимога в цей частині підлягає задоволенню, але в розмірі 2 000 грн.

Суд вважає, що стягнення з відповідача 2 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, разом зі стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 33 954 грн. 18 коп. та заборгованості по заробітній платі в розмірі 36 121 грн. 12 коп. є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до вимог ст.ст. 141 та 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову, предметом якого є стягнення заробітної плати, при цьому враховуючи, що відповідач визнав позов в цій частині до початку розгляду справи по суті, та 768 грн. 40 коп. на користь позивача в рахунок відшкодування понесених ним витрат по оплаті судового збору за вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та про відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-83, 89, 141, 142, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 94, 115-117 КЗпП України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (юридична адреса: вул. Небесної Сотні, 69 м. Полтава, 36022, ), на користь ОСОБА_1 (жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ), 36 121 (тридцять шість тисяч сто двадцять одна) грн. 12 коп. заборгованості по заробітній платі, 33 954 (тридцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 18 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 2 000 (дві тисячі) грн. моральної шкоди, а всього 72 075 (сімдесят дві тисячі сімдесят п`ять) грн. 30 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (юридична адреса: вул. Небесної Сотні, 69 м. Полтава, 36022, Код ), на користь держави (одержувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, р/р 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп. Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (юридична адреса: вул. Небесної Сотні, 69 м. Полтава, 36022, Код ), на користь ОСОБА_1 (жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ), 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копію судового рішення надіслати протягом 2 днів з дня його складення у повному обсязі.

Учасники справи мають право оскаржити рішення суду до Полтавського апеляційного суду через Чутівський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня врученням їм повного судового рішення (в порядку ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. А. Антонов