Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1216/18
Провадження № 2/542/33/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2019 року смт Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області
в складі головуючого судді Афанасьєвої Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання Янко Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про визнання недійсним правочину, суд
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним правочину, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №5341/79 від 13.01.2016 року «Toyota Tundra» 2007 року випуску, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 НОМЕР_3 .
Вимоги мотивував тим, що він придбав у ОСОБА_3 транспортний засіб, вантажний пікап - «В» марки «Toyota» «Tundra» 2007 року випуску, за 110000 грн. для власного використання.
На виконання їх домовленостей було оформлено довіреність серія НАМ №451064 від 11.03.2015 року посвідчена приватним нотаріусом полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із його правом зняття автомобіля із реєстраційного обліку в територіальному сервісному центрі МВС України, а також продавати його на власний розсуд за ціну та отримувати за цим договором грошові суми та вчиняти всі необхідні дії на власний розсуд. В подальшому позивач мав намір переоформити автомобіль із попереднього власника на себе.
В січні 2016 року йому стало відомо, шо органи державної виконавчої служби в примусовому порядку стягують із нього заборгованість по сплаті аліментів. Таким чином наслідком вказаних дій може бути і накладення арешту на придбаний ним автомобіль «Toyota» Tundra» 2007 року і навіть вилучення.
У зв`язку із чим він звернувся до свого знайомого, відповідача по справі ОСОБА_2 із пропозицією укласти фіктивний договір купівлі - продажу спірного автомобіля. При цьому вони дійшли згоди про те, що він йому не сплачує кошти і фактично позивач не передає йому автомобіль.
В подальшому ними було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №5341/79, згідно якого ОСОБА_1 , шо діє згідно довіреності серія ИАН №451064 від 11.03.2015 року виданої приватним нотаріусом Дяченко Ю.А. продав, а ОСОБА_2 придбав транспортний засіб: вантажний пікап - В марки «Toyota» «Tundra» 2007 року випуску, колір - синій, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 НОМЕР_3 . Ціна договору - 140 000 грн. Договір оформлений та підписаний сторонами в ТСЦ 5341 в присутності адміністратора ТСЦ 5341/02. Позивач зазначає, що оскільки вони дійшли згоди про те, що не відбувається виконання сторонами вказаного договору то відповідач ОСОБА_2 власноручно на договорі зазначив, що придбав даний транспортний засіб формально без сплати коштів і зобов`язується зняти із себе реєстрацію авто на першу вимогу. Крім того, оскільки дії не були спрямовані на виконання договору, то позивач відповідно і не передавав відповідачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке дає йому можливість керувати автомобілем.
В подальшому, приблизно через півтора роки, взаємовідносини між сторонами погіршились і відповідач почав погрожувати, що оскільки автомобіль зареєстровано на нього, то він є власником і може вчиняти будь-які дії стосовно свого майна, а напис на договорі про формальність договору він не визнає. Вказані дії відповідача змушують позивача звернутись до суду для захисту свого порушеного права.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.09.2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків (а.с.12).
Ухвалою від 18.09.2018 року ОСОБА_1 була повернути заява про забезпечення позову (а.с.13).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.10.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 14.11.2018 року (а.с.25).
Ухвалою суду від 11.12.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , а позивачу було запропоновано надати суду довіреність серії НАМ №451064 від 11.03.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В.А (а.с.38-39).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26.02.2019 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 04.04.2019 року (а.с.80).
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судові повістки, що були направлені за адресою місця проживання вказаною самим позивачем в позовній заяві, повернулися за закінченням терміну зберігання (а.с.28,34,43, 75,86, 90,103, 106).
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Іншої адреси чи зміни місця проживання або місцезнаходження позивачем не повідомлялось.
10.12.2018 року ним була надана заява про розгляд справи без його участі (а.с. 36).
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав.
Про розгляд справи, призначеної на 11.12.2018 року, 14.01.2019 року, 13.02.2019 року відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.33, 45, 66).
Крім того, згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суд іншої адреси.
Так, у поштових повідомленнях (а.с.77, 78; 102) були проставлені відмітки про відсутність ОСОБА_2 за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , за якою вказана особа є зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с.24) та яка не повідомила суду іншої адреси, тобто вказані дні є днями вручення судових повісток.
Поштові повідомлення (а.с.92, 93; 107) повернулися з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду направила листи (а.с.46, 47; 67), в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначала, що згідно постанови Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року по справі №552/856/18 визнано недійсним договір купівлі продажу №534/79 від 13 січня 2016 року автомобіля «TOYOTA TUNDRA» 2007 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в ТЦС 5341 РЦС МВС в Полтавській області та поновлено її майнові права.
Ухвалою суду від 16.05.2019 року встановлено заочний розгляд справи.
За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
У постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14 вказано, що «для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки».
Так, звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №5341/79 від 13.01.2016 року, оскільки такий правочин є фіктивним.
На підтвердження своїх вимог позивач надав суду копію спірного договору (а.с.17), за умовами якого продавець (власник транспортного засобу) ОСОБА_3 , в особі свого представника ОСОБА_1 , який діяв на підставі довіреності серії НОМЕР_5 від 11 березня 2015 року, продав відповідачу ОСОБА_2 транспортний засіб - автомобіль марки «TOYOTA- TUNDRA», 2007 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 (а.с.17).
Оскільки власником вказаного автомобіля в договорі зазначена ОСОБА_3 , а позивач лише діяв від її імені та на підставі довіреності, й яка не була зазначена позивачем учасником справи в позовній заяві, ухвалою суду від 11.12.2018 року вказана особа була залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (а.с.38).
Крім того, судом було запропоновано позивачу надати суду довіреність серії НАМ №451064 від 11.03.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко ОСОБА_5 ., яка зазначена в спірному правочині, однак яка відсутня в матеріалах справи.
Однак вказана ухвала суду позивачем виконана не була, та довіреність суду не надана.
Разом з тим, третя особа ОСОБА_3 , заперечуючи проти позову, зазначила про те, що вказаний договір купівлі продажу №534/79 від 13 січня 2016 року автомобіля «TOYOTA TUNDRA» 2007 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в ТЦС 5341 РЦС МВС в Полтавській області вже визнаний судом недійсним та були поновлені її майнові права.
Так, згідно з постановою Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу №534/79 від 13 січня 2016 року автомобіля «TOYOTA- TUNDRA» днз НОМЕР_4 , укладеного між ОСОБА_1 , який діяв від імені власника транспортного засобу ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , зареєстрований в ТЦС 5341 РЦС МВС в Полтавській області (а.с.52-57).
Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, в постанові Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року, ухваленої за результатом розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним було встановлено, що 11 березня 2015 року позивач ОСОБА_3 видала довіреність серії НАМ №451064 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , у відповідності до якої останні наділялися правом керувати, зняти з обліку, продати, обміняти автомобіль «TOYOTA- TUNDRA» днз НОМЕР_4 .
Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Дяченко В.А. реєстровий № 3217.
18 вересня 2015 року на підставі заяви ОСОБА_3 до Єдиного реєстру довіреностей внесено запис про припинення дії довіреності №3217 серії НОМЕР_5 від 11 березня 2015 року.
Тобто, судом встановлено, що на час укладення договору купівлі-продажу 13.01.2016 року, внаслідок припинення довіреності, виданої на його ім`я ОСОБА_1 не мав повноважень вчиняти дії щодо продажу автомобіля марки «TOYOTA- TUNDRA», від імені його власника ОСОБА_3
Таким чином, оскільки спірний правочин: договір купівлі-продажу транспортного засобу №5341/79 від 13.01.2016 року «Toyota Tundra» 2007 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , який позивач просить визнати недійсним через його фіктивність, вже визнаний судом недійсним через недодержання в момент його вчинення вимог ч.ч.2,3 ст.203 ЦК України, відповідно до яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, й позивач ОСОБА_1 на час його укладання не мав повноважень вчиняти дії щодо продажу вказаного транспортного засобу, підстави для визнання такого правочину недійсним з інших підстав, відсутні.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263-265, 280-282 ЦПК України суд,
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про визнання недійсним правочину відмовити.
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Інші учасники справи, а також відповідач у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд Полтавської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 23 травня 2019 року.

Суддя (підпис)

Відповідає оригіналу

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О.Афанасьєва