Справа № 306/335/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 жовтня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Терпай С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 04 лютого 2019 року (у складі судді Уліганинця П.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Свалявської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у лютому 2018 р.

Просив:

-позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання синів у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 грн. на одну дитину, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття;

-вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 р. шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розірвано. За час перебування у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом із позивачем із 15 серпня 2015 р. та перебувають на його утриманні.

Відповідачка тривалий час не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їх здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дітей.

Натомість, позивач має усі можливості піклуватися про дітей, має належні умови проживання, працює сезонним робітником.

Відтак, із метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав і законних інтересів дитини вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав.

Крім того, відповідач тривалий час не надає жодної допомоги дітям, через що позивач змушений звернутися до суду з приводу примусового стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей.

Рішенням Свалявського районного суду від 04 лютого 2019 р. позов задоволено: позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 26.02.2018 р. і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і постановити нове, яким у задоволенні позову в частині позбавлення її батьківських прав відмовити, а в частині стягнення аліментів позов задовольнити частково та стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-на розгляді в Стрийському міськрайонному суді Львівської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання дітей. Указаний позов зумовлений тим, що позивач без згоди відповідача забрав дітей проживати до себе у Свалявський район і чинить перешкоди у спілкування відповідача з дітьми, про що в матеріалах справи є відповідні докази;

-позивач не розповідав дітям про життя відповідача, чим сам порушує права та інтереси дітей;

-відповідач із поважних і незалежних від неї причин не могла відвідувати дітей у Свалявському районі;

-у ході судового розгляду не доведено, що відповідач умисно ухиляється від участі у вихованні дітей і чому до відповідача має бути застосовано саме такий крайній захід як позбавлення батьківських прав;

-відповідач уживала всіх заходів для спілкування із дітьми та передавала їм подарунки;

-служба у справах дітей не встановила достовірних і достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав;

-при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції не було визначено та не враховано доходів і майновий стан сторін, такі обставини судом узагалі не досліджувалися. У відповідача не має можливості сплачувати розмір аліментів, установлений судом.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Новікова І.С. в інтересах ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення - змінити, з таких мотивів.

Стосовно задоволення позовної вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно своїх дітей суд дійшов висновку, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечує їм належного догляду, ухиляється від виховання, тобто свідомо нехтує своїми обов`язками.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду, оскільки він суперечить обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що у сторін по справі народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 із 15 серпня 2015 р. на його утриманні перебуває двоє дітей, мати дітей із ними не проживає, не займається їх вихованням і не забезпечує матеріально. Відтак, комісія дійшла висновку про доцільність клопотати перед органом опіки та піклування про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав (а.с.9).

Заочним рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 16 лютого 2016 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.11) .

Висновком Свалявської районної адміністрації від 05.02.2018 р. було вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.37-39).

Із матеріалів справи прослідковується, що відповідач вдруге вийшла заміж і народила дитину, проживає у м. Стрий. Сторонами вказані факти не заперечуються.

Також у матеріалах справи міститься ухвала судді Стрийського міськрайонного суду від 04 квітня 2018 р. про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей (а.с.201).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Указані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини(стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилається на те, що позивач не надав доказів того, що вона умисно ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо виховання синів.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена: належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно синів, позивачем не надано, а тому суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав.

Апеляційний суд не може погодитися із висновком Свалявської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який узяв до уваги суд першої інстанції, оскільки у ньому відсутні доведені факти умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей, не наведено обставин про намагання указаного органу об`єктивно визначити ставлення матері до своїх синіві яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дітей.Також указаним органом не з`ясовано, чому діти не проживають разом із матір`ю. Тим паче, ОСОБА_1 була присутня на засіданні комісії із питань захисту прав дитини та заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно синів. Однак, органом місцевого самоврядування указане не було взято до уваги.

ОСОБА_1 має намір на відновлення відносин з дітьми, оскільки подала позов про визначення місця проживання дітей із нею, відтак апеляційний суд вважає, що родинний зв`язок між мамою і синами має бути збережений, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, доцільність вжиття якого уповноваженим органом достатньо не аргументовано.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем факту злісного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо їх синів і не врахував, що поведінка відповідача свідчить про її бажання та спроможність виконувати батьківські обов`язки, що, у свою чергу, не дає підстав вважати, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дітей.

Відтак, рішення суду першої інстанції у частині позбавлення відповідача батьківських прав стосовно своїх дітей належить скасувати і відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги.

Стосовно апеляційної вимоги ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, які суд першої інстанції вирішив стягувати з неї на користь позивача на утримання дітей, апеляційний суд зауважує наступне.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки остання знаходиться у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною - сином ОСОБА_8 , 2016 р. народження, то аліменти належить визначити у частці від заробітку (доходу) матері.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його відповідність обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно з положеннями ст.ст. 180, 182, 184 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлений прожитковий мінімум для дітей відповідного віку від 6 років: з 1 січня 2018 р. - 1860 грн.; з 1 липня - 1944 грн.; з 1 грудня 2027 грн.

За приписами ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки зобов`язані брати участь у вихованні та утриманні дитини. Спільні діти сторін проживають разом із батьком, відтак саме на нього лягає основний тягар по утриманню та вихованню дітей. Спір щодо визначення місця проживання дітей, ще не вирішений судом, тому розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, є абсолютно справедливим.

Наявність у відповідача іншої сім`ї не звільняє її від обов`язку допомагати позивачу утримувати їх спільних дітей, та аж ніяк не свідчить про те, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Суд, вирішуючи такі спори, в першу чергу має враховувати інтереси дитини. Мінімальний розмір аліментів на утримання дитини станом на момент звернення позивача до суду з цим позовом складав 972 грн. Відтак, прохання відповідача в апеляційній скарзі встановити аліменти в розмірі 500 грн. на кожну дитину не згоджується із нормами матеріального права та не є соціально справедливим по відношенню до дітей відповідача.

Спільні діти сторін проживають разом із батьком і, безумовно, позивач несе більші витрати на дітей, ніж той із батьків, із ким діти не проживають. А за умови, що відповідач жодними належними та допустимими доказами не довела факту неможливості сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом першої інстанції, то суму стягуваних аліментів належить залишити без змін.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції належить у частині позбавлення відповідача батьківських права скасувати як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові. Решту рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 2.Рішення Свалявського районного суду від 04 лютого 2019 року в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно своїх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , скасувати і в задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_2 відмовити. 3.У решті рішення залишити без змін. 4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1057,20 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн. у відшкодування судового збору. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 р.

Судді: