Справа № 739/356/19
Номер провадження 2/739/228/19
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2019 року м.Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді Кочура О.О.,
за участі : секретаря - Худорба Р.Г.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні зали судових засідань Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельна інспекція України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області, ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, -
ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області та ОСОБА_3 , в якому просила визнати за собою право власності на прибудову до будинку за адресою АДРЕСА_1 площею 24,1 кв. м., яка складається з коридору ІІ 6,3 м. кв., кімнати І площею 11,3 м. кв., санвузла ІІІ площею 6,5 м. кв.. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що являється співвласником будинку, власником квартири АДРЕСА_2 , власником іншої квартири в будинку є ОСОБА_3 . Земельна ділянка приватизована співвласниками будинку. На належній їй на праві власності земельній ділянці протягом 2018 років нею без дозволу на виконання будівельних робіт була добудована прибудова до будинку площею 24,1 кв. м., яка складається з коридору ІІ 6,3 м. кв., кімнати І площею 11,3 м. кв., санвузла ІІІ площею 6,5 м. кв.. Після закінчення будівництва вона зверталася до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області за прийняттям об`єкта до експлуатації, проте відповідач роз`яснив їй про неможливість прийняття до експлуатації самочинно збудованої прибудови згідно з вимогами діючого законодавства. Заявляючи вимогу про визнання права власності, позивач послалася на частину п`яту статті 376 ЦК України, згідно з якою на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. На позовну заяву надійшов відзив від Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області, в якому відповідач просить закрити провадження в справі, зважаючи на відсутність предмету спору між ним та позивачем. В судовому засіданні позивач та її представник, адвокат Костюченко В.К., позов підтримали з заявлених підстав та просили задовольнити. Зазначили про необґрунтованість клопотання відповідача про закриття провадження в справі. Представник відповідача, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , позов визнала, заявила про відсутність заперечень щодо визнання права власності на самочинно збудовану прибудову за позивачкою. Вирішуючи справу, суд виходить з наступного: Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 382 Цивільного кодексу України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11 травня 2016 року позивачка є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 4). Згідно з Рішенням від 13 жовтня 2015 року Новгород-Сіверської Міської ради Чернігівської області від 13 жовтня 2015 року АДРЕСА_3 - ОСОБА_5 перейменовано в АДРЕСА_4 (а.с.34). Отже встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 та відповідач, ОСОБА_3 , проживають в двоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_4 , є власниками квартир відповідно № 2 та № 1 та співвласниками будинку. Рішенням двадцять п`ятої сесії VII скликання Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність» № 490 від 22 листопада 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номером НОМЕР_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності в межах м. Новгород-Сіверський загальною площею 0,0504 гектари, яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Новгород- АДРЕСА_1 Буяльського, 7, та безкоштовно передано її у власність співвласників будинку за вказаною адресою позивачки та відповідача, ОСОБА_3 (а.с.5). Згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 грудня 2017 року, № запису про право власності 23764974, на зазначену земельну ділянку за позивачкою та відповідачем, ОСОБА_3 , зареєстроване право спільної часткової власності - по Ѕ за кожним співвласником (а.с. 6). Як вбачається з Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , згідно з проведеною в січні 2019 року технічною інвентаризацією до будинку самочинно добудована прибудова а-1, площею 24,1 кв. м., яка складається з коридору ІІ площею 6,3 м. кв., кімнати І площею 11,3 м. кв., санвузла ІІІ площею 6,5 м. кв. Під час інвентаризації було проведено технічне обстеження самочинно збудованої прибудови та встановлена можливість її надійної та безпечної експлуатації (а.с. 8-10). З листа № 14.02.2019 № 40-1025-3/262-19 Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області вбачається що прийняття прибудову у експлуатацію шляхом звернення до органів Державної архітектурно-будівельної інспекції є неможливим з огляду на відсутність в Порядку проведення технічного обстеження та прийняття в експлуатацію індивідуальних садибних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Мінрегіону № 158 від 03.07.2018 р., не передбачено прийняття до експлуатації таких об`єктів, як квартири або прибудови до них, натомість передбачено прийняття до експлуатації: - індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року; - будівель і споруд сільськогосподарського призначення, збудованих до 12 березня 2011 року. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, згідно з ст. 331 Цивільного кодексу України для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація. Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна) - (ч. 3 ст. 331 ЦК України). За змістом статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Зазвичай особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього ч. 2 ст. 376 ЦК України). Частиною п`ятою статті 376 ЦК України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як свідчать пояснення позивачки її представника, лист Управляння Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Чернігівській області № 14.02.2019 № 40-1025-3/262-19 від 14.02.2019 р, у позивача відсутній дозвіл на початок виконання будівельних робіт, отже прибудова до будинку є об`єктом самочинного будівництва. Позивачка попередньо зверталася до Управляння Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Чернігівській області, проте отримала відповідь про неможливість прийняття в експлуатацію зазначеної прибудови з подальшою реєстрацією права власності на неї. Оцінюючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що прибудова до будинку за адресою АДРЕСА_1 площею 24,1 кв. м., яка складається з: коридору ІІ 6,3 м. кв., кімнати І - площею 11,3 м. кв., санвузла ІІІ -площею 6,5 м. кв., є об`єктом самочинного будівництва через відсутність необхідного дозволу на початок виконання будівельних робіт, набуття право власності на прибудову неможливе в порядку ст. 331 ЦК України, натомість можливе лише за рішенням суду за наявності умов, передбачених ч. 5 ст. 376 ЦК України. Суд враховує, що позивачка є співвласницею земельної ділянки, на якій збудований спірний об`єкт нерухомості, цільове призначення земельної ділянки відповідає збудованому на ній об`єкту, об`єкт відповідає будівельним нормам та правилам, вимогам надійності та безпечної експлуатації. З огляду на визнання позову іншим співвласником будинку та земельної ділянки суд вважає, що самочинне будівництво не порушує прав цього відповідача. Під час судового розгляду не встановлено будь-яких інших осіб, права яких порушені внаслідок здійснення позивачкою самочинного будівництва. Суд вважає, що зазначене свідчить про наявність необхідних умов для визнання за позивачко права власності на спірний об`єкт згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України. Що стосується клопотання про закриття провадження в справі, заявленого відповідачем у відзиві на позов, суд виходить з наступного: Підставою для закриття справи згідно з пунктом другим частини першої ст. 255 Цивільного процесуального кодексу є відсутність предмету спору. У позовному провадженні розглядається і вирішується спір про право цивільне, тобто спір про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить ухвалити рішення, яким здійснити захист цивільних прав та інтересів способами, передбаченими законом, реалізуючи право на звернення до суду, яке є одним із важливих конституційних прав громадян. Оскільки вимоги про визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомості згідно з ст. 376 Цивільного кодексу України підлягають вирішенню в суді, суд не погоджується з доводами відповідача про відсутність у позивача права звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване майно. Вирішуючи питання про те, чи є відповідач належним відповідачем за цим позовом, суд виходить з того, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Про неналежного відповідача можна вести мову тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Державна архітектурно-будівельна інспекція України відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» має повноваження в галузі будівництва: надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до цього закону. Згідно з ст. 38 цього закону відповідач також наділений повноваженням звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. Схожі повноваження у галузі будівництва згідно з ст. 31 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» делеговані виконавчим органам сільських рад. Виходячи з зазначеного вище, суд вважає, що органи місцевого самоврядування та Державна архітектурно-будівельна інспекція мають схожі повноваження у сфері будівництва, отже позивач вправі обирати в якості відповідача один з зазначених органів або державну архітектурно-будівельну інспекцію, або орган місцевого самоврядування. Згідно з п. 10 Порядку Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджених Постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 461 саме на Державну архітектурно-будівельну інспекцію покладені обов`язки прийняття в експлуатацію об`єкта самочинного будівництва в разі визнання судом права власності на нього, отже саме відповідач є особою, яка вправі, за наявності відповідних підстав, опонувати позивачеві за позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Таким чином, суд вважає, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України є належним відповідачем за позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, позов заявлений до належних відповідачів і підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з вимог ч. 9 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Суд вважає, що спір виник внаслідок неправомірних дій самої позивачки здійснення будівництва без отримання дозволу на початок виконання будівельних робіт, отже судові витрати слід покласти на неї.
На підставі викладеного, керуючись статтями 76-81, 83, 258-259, 263-268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області - задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на прибудову «а-1» до будинку за адресою: АДРЕСА_4 , площею 24,1 кв. м., яка згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_2 -Сіверський складається з: коридору ІІ площею 6,3 м. кв., кімнати І -площею 11,3 м. кв., санвузла ІІІ- площею 6,5 м. кв.. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського Апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О.О.Кочура