Справа № 159/1401/19
Провадження № 2/159/692/19
17 жовтня 2019 року м. Ковель
Ковельський міськрайонний суд Волинської області
під головуванням судді Бойчука П.Ю.,
судового засідання Гусар Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Ковельської райдержадміністрації (м.Ковель, вул. Незалежності, 73) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Ковельської райдержадміністрації, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 в розмірі по 1200 гривень щомісячно до досягнення дитиною повнолітня.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач з 2008 року по 2012 рік проживали однією сім`єю без укладення шлюбу. За час проживання однією сім`єю у них народилась спільна донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач вказує, що спільне життя із відповідачем не склалось, адже останній не проявляв належної уваги та турботи ні до неї, як до дружини, ні до спільної дочки, сімейні цінності для відповідача не мали сенсу, оскільки останній часто безпричинно зникав на тривалі періоди з місця проживання, вів розгульний спосіб життя. На початку 2012 року вони перестали проживати спільно та припинили сімейні відносини, а тому вона разом із дочкою переїхали із м. Луцька на проживання до м. Ковель.
У червні 2012 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_5 , який добровільно прийняв обов`язок по вихованню та утриманню її дочки ОСОБА_4 . При цьому позивач зазначає, що їх спільна дочка ніколи не цікавила відповідача. Починаючи з народження доньки, останній фактично не приймав участі ні у її вихованні, ні у її утриманні.
З моменту народження доньки, позивач намагалась привити відповідачу любов до дитини та постійно сприяла тому, щоб батько приділяв їй належну увагу. Після переїзду у м. Ковель, вона ніколи не чинила перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною, а навпаки, при будь -якій можливості, намагалась сприяти зустрічам батька з донькою. Однак, усі її намагання позитивних результатів не дали, а тому відповідач, починаючи з лютого 2012 року та по сьогодні, свого ставлення до батьківських обов`язків не змінив, будь - якої ініціативи щодо участі у вихованні доньки не виявляв та не виявляє, не цікавиться колом її інтересів, її фізичним та духовним розвитком.
Зважаючи на те, що батько дитини - ОСОБА_2 з 2012 року самоусунувся від виховання та утримання дочки, не піклувався про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто не виконував та ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, то питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків тричі було предметом розгляду органом опіки та піклування, а 29.10.2013 року органом опіки та піклування Ковельської райдержадміністрації було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 13 травня 2016 року у справі №159/1126/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в задоволенні позову було відмовлено. Підставою для відмови в задоволенні такої вимоги позивача стала передчасність, оскільки відповідач запевняв, що у нього виникло бажання спілкуватись з дочкою, а також обіцяв, що змінить своє ставлення до виховання доньки, а тому суд попередив відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання своєї малолітньої доньки, адже у випадку продовження такої поведінки, в майбутньому, може мати для нього несприятливі наслідки. При цьому, на орган опіки і піклування було покладено обов`язок контролю виконання ОСОБА_2 свої батьківських обов`язків.

Позивач вказує, що після набрання вищевказаного рішення суду законної сили поведінка та ставлення ОСОБА_2 до батьківських обов`язків відносно спільної дочки ОСОБА_4 не змінились. Жодного разу у вказаний період відповідач не виявив бажання та ініціативи зустрічі з донькою, не цікавився її фізичним та духовним розвитком, не забезпечував матеріально. Відповідач самостійно не приступив до виконання батьківських обов`язків, надану можливість скористатись наявними батьківськими правами не використав та проігнорував, хоча позивач будь -яких перешкод відповідачу у спілкуванні з донькою не чинила. Відтак - у даній ситуації достатньо підстав для позбавлення його батьківських прав.

Покликаючись на норми чинного законодавства, позивач просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 в розмірі по 1200 гривень щомісячно до досягнення дитиною повнолітня.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Представником позивача - ОСОБА_6 попередньо було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча, в силу вимог ст. 128 ЦПК України, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подав.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Ковельської райдержадміністрації в судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності.

Зважаючи на вказані обставини, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення повністю з наступних підстав.

Згідно ч. 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частин 1 і 2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 2008 року по 2012 рік проживали однією сім`єю без укладення шлюбу.

08.06.2012 року позивачка ОСОБА_7 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що стверджується свідоцтвом про шлюб виданим 08.06.2012 року відділом ДРАЦС по м. Ковелю РС Ковельського МРУЮ Волинської області.

Той факт, що відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджено свідоцтвом про народження дитини від 22.01.2008 року та довідкою №13 від 22.01.2008 року, виданими відділом РАЦС Луцького МУЮ Волинської області.

З матеріалів позову вбачається, що 29.10.2013 року та 25.12.2015 року Органом опіки та піклування при Ковельській райдержадміністрації було надано висновки про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3

Отримавши вказані висновки в 2016 році, позивач звернулась до Ковельського міськрайонного суду із позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 13 травня 2016 року у справі №159/1126/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в задоволенні позову було відмовлено.

Разом з тим, судом було попереджено відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання своєї малолітньої доньки, що може потягнути за собою, у випадку продовження такої поведінки в майбутньому, позбавлення його батьківських прав щодо неї, з покладенням на орган опіки та піклування обов`язку по контролю за виконанням своїх батьківських обов`язків останнім.

З матеріалів справи вбачається, що після набуття рішенням суду законної сили поведінка та ставлення ОСОБА_2 до батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_4 не змінились. Жодного разу у вказаний період відповідач не виявив бажання та ініціативи зустрічі із донькою, не цікавився її фізичним та духовним розвитком, не забезпечував матеріально.

Дана обставина підтверджується також довідкою №385 від 14.12.2018 року, виданою Ковельською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №3 ім. Л.Українки Ковельської міської ради, з якої вбачається, що навчанням та вихованням ОСОБА_9 займається мама, батько жодного разу в школу не з`являвся, з класним керівником не спілкувався, навчанням і успіхами дитини не цікавився.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ковельської районної державної адміністрації Волинської області від 01.02.2019 року №185/24/2-19, в результаті проведеної перевірки та роботи з батьком дитини, було визнано доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3 .

Таким чином, аналізуючи вище перелічені докази у їх сукупності, суд дійшов до переконливого висновку про те, що належними і допустимими доказами у справі доведено та встановлено факт ухилення відповідача від виконання ним своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дочки ОСОБА_3

Доказів на спростування вище встановлених обставин відповідачем суду не надано.

При вирішенні даного цивільного спору суд виходить, в першу чергу, з інтересів малолітньої дитини та вважає, що з урахуванням наведених вище обставин, а саме - того, що відповідач дійсно тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, не виконує своїх батьківських обов`язків щодо цієї дитини, доцільним є позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 .

Разом з тим, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В той же час, відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Неповнолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що не заперечено відповідачем.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду.

Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд вважає, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Як стверджується позивачем, відповідач не працює, однак отримує стабільний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідач не подав суду доказів того, що він не має ніяких доходів.

Таким чином вбачаються підстави для стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі.

Відповідач має вік 41 рік, не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі по 1200 грн. щомісячно.

Визначений розмір аліментів в сумі 1200 грн. щомісячно, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин.

За таких обставин з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 18.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Крім цього, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265 280-289 ЦПК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. ст. 165, 166, 167, 169, 141, 180-182, 184 Сімейного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області) батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт АЮ НОМЕР_3 , виданий 18.07.2012 року Ковельським МВ УМВС України у Волинській області, і.н. НОМЕР_4 ) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1200 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно, починаючи з 18.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий 18.07.2012 року Ковельським МВ УМВС України у Волинській області, і.н. НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області) в дохід держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий:П. Ю. Бойчук