11.02.2019 Єдиний унікальний № 371/1479/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Миронівка

ЄУН 371/1479/18

Провадження № 2/371/222/19

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі :

секретаря судових засідань Харченко І.С.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2000 року належить будинок під номером АДРЕСА_1. У даному будинку вона прописала відповідача. Будинком для проживання відповідач ніколи не користувався, членом її сім'ї ніколи не був. З часу реєстрації з 26 червня 2015 року відповідач в будинку не проживає, проте залишається зареєстрованим в ньому. Фактом реєстрації відповідач порушує її права власника житла, просила усунути перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 28 листопада 2018 року відкрито провадження у справі.

Відповідач відзиву на позов не подав.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала. В обґрунтування заявлених вимог послалася на обставини, викладені в поданій до суду заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому порядку.

Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач не з'явився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 210, 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Житло є невід'ємною складовою особистого життя людини. Вона має природне право жити так, як бажає, бути захищеною від оприлюднення фактів особистого життя. Але це неможливо без поваги до її житла, де значною частиною проходить це особисте життя, і тому людина має таке ж природне право не тільки на саме житло, а й на недоторканність його.

Саме тому міжнародні правові акти декларують право людини на недоторканність її житла. Зокрема, стаття 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, передбачено: «Ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла... Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Аналогічна вимога міститься в статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відомої як Європейська конвенція з прав людини, комплексно декларує зазначені права. Зокрема, в ній зазначено: «Кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції».

У статті 379 ЦК України наведено поняття житла - житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Однак, реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону.

Таке право виникає у власника житла (глава 28 ЦК), членів його сім'ї (стаття 405 ЦК України, стаття 156 Житлового кодексу Української РСР), орендаря (наймача) житла (стаття 810 ЦК України, 61 ЖК України), членів його сім'ї (статті 816 ЦК України, статей 64, 160 ЖК України) тощо.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником будинку під номером АДРЕСА_1.

Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу, посвідченим 09 вересня 2000 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Захарченко Н.Ф., зареєстрованим в реєстрі за № 3210, Витягом з Державного реєстру цивільного стану громадян про шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 5.

Відповідач був зареєстрований в даному будинку за згодою власника 26 червня 2015 року.

Вказані обставини зазначені позивачем, підтверджені даними довідки № 1073 від 14 листопада 2018 року, виданої виконкомом Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області.

В судовому засіданні встановлено, що жодних угод чи домовленостей щодо вселення відповідача в будинок та проживання в ньому між сторонами не мало місця. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони ніколи не вели спільного господарства, не мали взаємних сімейних прав та обов'язків.

Такі обставини повідомлені позивачем, підтверджені показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Допитані судом свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 показали, що відповідач не є членом сім'ї позивача, у належному їй будинку ніколи не проживав.

Із актів обстеження житлово-побутових умов позивача від 29 грудня 2017 року, 29 січня 2018 року, 23 лютого 2018 року, 23 березня 2018 року, 24 квітня 2018 року, 24 травня 2018 року, 21 червня 2018 року, 27 липня 2018 року, 28 серпня 2018 року, 28 вересня 2018 року, 29 жовтня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_6 в будинку під номером АДРЕСА_1 не проживає, його особистих речей в будинку не виявлено.

В даному випадку порушені права власника будинку підлягають захисту шляхом усунення перешкод у праві користування власністю.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном і закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Держава гарантує не лише свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено ті факти, що відповідач спільно з власником спірного будинку не проживали, спільним побутом не були пов'язані; не є членом сім'ї власника будинку.

За встановлених обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку під номером АДРЕСА_1, відповідач не набув право користування належним позивачу житловим приміщенням на підставі правочину або закону.

Судом встановлено факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем як власником своїх правомочностей,тому позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном на підставі статті 391 ЦК України.

Керуючись принципом розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що права позивача як власника будинку потребують захисту. Перешкоди у користуванні власністю підлягають усуненню шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку.

На підставі викладеного, ст.ст. 41, 47, 48 Конституції України, ст.ст. 9, 109 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 16, 317, 379, 383, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком під номером АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного обліку у вказаному житловому приміщенні ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 24 листопада 2009 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_6, зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1.

Дата складання повного тексту судового рішення 21 лютого 2019 року.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук