Справа № 720/1236/19
Провадження № 2/720/630/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Скриндіца С.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 . Спадщину після його смерті як спадкоємець по заповіту на 7/16 частки спадкового майна прийняв його онук ОСОБА_3 та обов`язкову частку на 1/16 частину домоволодіння прийняла його непрацездатна дружина ОСОБА_2. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування по закону на 1/16 обов`язкову частку спадкового домоволодіння.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі звернулися до суду із заявами, в яких позов визнали та просили розглянути справу у їх відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Магальської сільської ради № 2188 від 23 квітня 2019 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 відносилося до категорії робочих дворів головою якого був ОСОБА_7 ..

Вказане домоволодіння побудовано подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_2 в 1980 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровано в погосподарській книзі сільської ради із наданням відповідної адресної частини.

Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування.

Правові акти чинні на час проведення будівництва пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Так, порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції 1969 року, діюча на час побудови домоволодіння, передбачено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже за змістом вищевказаних норм закону, кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, крім окремих речей кожного з подружжя.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24 серпня 1976 року вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2 були чоловіком та дружиною.

Зважаючи на те, що домоволодіння було побудовано на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстровано в сільській раді за ОСОБА_7 на час коли останній перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , то домоволодіння вважається їх спільним майном та з того часу вони стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частці на кожного з них.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння.

Згідно ст. 1218 ЦК України, діючого на час відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка)".

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно заповіту, який був складений 03 листопада 2016 року та посвідчений секретарем виконкому Магальської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець ОСОБА_7 заповів все своє майно ОСОБА_3 ..

Оскільки на момент смерті спадкодавця ОСОБА_7 його дружина ОСОБА_2 була непрацездатною, то вона мала право на обов`язкову частку у відповідності до змісту ст. 1241 ЦК України.

Спадщину після смерті ОСОБА_7 своєчасно прийняли ОСОБА_3 як спадкоємець по заповіту на 7/16 частки домоволодіння та непрацездатна дружина спадкодавця ОСОБА_2 на обов`язкову частку, яка складає 1/16 частину домоволодіння, звернувшись з відповідними заявами до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_7 ..

Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння.

Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка та своєчасно прийняла спадщину, то суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у зв`язку із чим позов слід задовольнити та визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/16 частку вказаного домоволодіння в порядку спадкування.

У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду , що складає 481 гривню.

На підставі ст.ст. 16, 328, 1218, 1223, 1241, 1268, 1268, 1270 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 142, 197, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_2 на 1/16 частку домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», житлового будинку літера «Б», гаражу літера «В», сараю літера «Г», вбиральні літера «Д», колодязя № 1, огорожі № 2,3, вигрібної ями № 4, в порядку спадкування обов`язкової долі у спадщині після смерті ОСОБА_7 .

У зв`язку із визнанням позову відповідачами до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 481 гривню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ляху Г.О.