АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/270/19Головуючий по 1 інстанції - Смоляр О.А. Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В
Категорія: 312000000
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-доповідач)

Суддів Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_4;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_3;

розглянувши у м. Черкаси порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - Шамова Олексія Анатолійовича на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Смоляра О.А. у залі Черкаського районного суду Черкаської області 20.11. 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання, - :

в с т а н о в и в :

02.08.2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ФОП ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання.

Позивач ОСОБА_3 в обґрунтування своїх вимог зазначає, що 23.12.2017 року між нею та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір від 23.12.2017 року, за яким відповідач ОСОБА_4 зобов'язався виконати роботи по виготовленню ПВХ конструкцій загальною площею 10 м. кв. + двері протягом 30-ти робочих днів після оплати позивачем вартості замовлення. Згідно умов договору сума вартості робіт складає 25 462 грн. Позивач посилається, що, виконуючи умови договору, згідно пункту 3.1 вона сплатила кошти 23.12.2017 року 8 000 грн.; 30.12.2017 року 2 000 грн.; 25.01.2018 року 16047 грн. Загальна сума сплачених коштів за договором складає 26 047 грн., тобто станом на 25.01.2018 року позивачем повністю виконано обов'язок оплатити вартість замовлення.

Станом на 01.08.2018 року відповідач ОСОБА_4 не виконав умов договору, а саме не виготовив і не доставив протягом 30 робочих днів замовлені конструкції ПВХ, як це передбачено договором. Тому позивач ОСОБА_3 змушена була звернутись в суд з позовом та просила стягнути з ФОП ОСОБА_4 на її користь пеню за прострочення виконання зобов'язання згідно договору від 23.12.2017 року у розмірі 109995,84 грн.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення виконання зобов'язання по договору від 23.12.2017 року в розмірі 364,10 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 - адвокат Шамов О.А. оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі посилається на порушення норм матеріального права, вважає, що рішення суду підлягає скасуванню у частині стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання, та суд має ухвалити нове рішення , яким позов задовольнити повністю.

Скаржник зазначає в апеляційній скарзі, що відповідальність виконавця перед споживачем імперативно закріплена у ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», і можливість відступити від її застосування не може бути передбачена договором, а лише законом. Таким чином, п. 4.2. договору не застосовується, оскільки роботи ще не виконані. Також у скарзі вказано, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, а саме, що умовами договору між споживачем та виконавцем п.4.2 передбачена неустойка у розмірі 0,01 % від вартості виконаних робіт, а не вартості договору, як вказав суд. Скаржник вважає, що оскільки роботи не виконано, то в даному випадку даний пункт договору не підлягає застосуванню. Суд першої інстанції не врахував другий абзац ч. 3 ст. 6 ЦК України, який передбачає, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У скарзі зазначено, що суд першої інстанції послався на ст.ст. ст. 551, 611, 625 ЦК України, але саме в цих статтях вказано, що застосовується розмір пені, встановлений договором або законом. Тому скаржник вважає, що використання пені за законом прямо передбачене ст. 551, 611, 625 ЦК України, а споживач наполягає на застосуванні норми спеціального закону. Представник позивача Шамов О.А. просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Дана справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, але без виклику в судове засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки суд допустив помилку у розрахунках щодо розміру стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов про стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання, суд першої інстанції виходив із того, що за умовами договору згідно п.4.2 передбачено, що у випадку невиконання п.3.2 виконавець зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 0, 01 % від вартості даного договору за кожний день прострочення, тому суд дійшов висновку, що пеня підлягає стягненню відповідно до умов договору, а не спеціальної норми Закону, як просила позивач, посилаючись на ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» . Суд послався, що сторони відступили від положень вище вказаного закону і домовились про розмір неустойки 0, 01 % від вартості договору за кожний день прострочення. Дане відступлення сторін відповідає положенням ч. 3 ст.6 ЦК України та не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування саме умов договору, де сторони обумовили стягнення неустойки та її розмір, але суд першої інстанції при обчисленні неустойки у розмірі 0,01 % допустив неправильний розрахунок розміру пені, тому рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру пені, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 23.12.2017 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір-замовлення (підряду), предметом якого є виготовлення ПВХ конструкцій загальною площею 10 м. кв. та дверей протягом 30 робочих днів після оплати позивачем вартості замовлення.

Відповідно до п. 3.1. Договору вартість виробів складає 25462,00 грн.

Позивачем ОСОБА_3 вказана сума була повністю сплачена, що підтверджується даними товарних чеків від 23.12.2017 року, 30.12.2017 року, 25.01.2018 року ( а. с. 9).

Пунктом п. 3.2. Договору передбачено, що після виконання замовником пункту 3.1. договору, виконавець зобов'язується виготовити та передати замовлення протягом 30 робочих днів.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що замовник сповіщається про передачу виробів за добу. Замовник зобов'язаний прийняти готові вироби особисто або забезпечити присутність свого представника. У разі якщо передача виробів не була проведена (холостий виїзд) з вини замовника, вартість повторної передачі оплачується замовником і становить 300 грн.

Згідно п. 3.10. Договору договір діє з дня підписання до повного виконання сторонами всіх зобов'язань.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у випадку невиконання п. 3.2. виконавець зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 0,01 % від вартості даного договору за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно положень ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 849 ЦК України передбачено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 статті 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Зі змісту договору вбачається, що сторони відступили від положень ч.5 ст.10 Закону України«Про захист прав споживачів» і в п. 4.2 договору обумовили, що у випадку невиконання послуг виконавець зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 0,01 % від вартості даного договору за кожний робочий день прострочення.

Дане відступлення сторін відповідає положенням ч.3 ст.6 ЦК України та не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що застосуванню підлягають саме умови договору про стягнення розміру пені, а не положень Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилається позивач, та просить стягнути пеню саме, виходячи із розміру 3 % вартості роботи ( послуги ) , а не 0, 01 % , як вказано у п.4.2. договору. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Проте, суд першої інстанції, обчислюючи розмір неустойки, зробив невірний розрахунок, оскільки за 144 дні прострочення (з 10.03.2018 року до 31.07.2018 року) відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 36665,28 грн. ( 25462 грн.(сума договору) х 0,01% = 254,62 х 144 дня прострочення = 36665,28 грн.)

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню лише щодо зміни рішення суду, оскільки апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення вимог апеляційної скарги та позовних вимог про стягнення пені з відповідача у розмірі 109 995, 84 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору не перевірив належним чином розрахунок пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь , тому допустився помилки у розрахунку, що стало підставою для зміни рішення суду першої інстанції .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_3 була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону Укракїни «Про захист прав споживачів», то судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог. Позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір 907,47 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - Шамова Олексія Анатолійовича задовольнити частково.

Заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2018 року в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання змінити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення виконання зобов'язання по договору від 23.12.2017 року в розмірі 36665,28 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 907,47 грн. згідно частково задоволених позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук