ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2184/17 Номер провадження 22-ц/814/1201/19Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т.О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Хіль Л.М., Прядкіної О.В., при секретарі судового засідання: Дикань Д.І., -

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м Полтави від 29 січня 2019 року (ухвалене суддею Січиокно Т.О., повний текст рішення складено 03 лютого 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, прокуратури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним перебуванням під слідством та судом та незаконними діями органів прокуратури, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути на свою користь за рахунок Державного бюджету України шляхом списання і коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди грошові кошти у розмірі 221518, 50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він незаконно перебував під слідством та судом із 25 січня 2015 року по 25 серпня 2016 року, що становить 19 місяців. Так, 23 січня 2015 року йому було повідомлено слідчим СВ ПМУ УМВС України в Полтавській області Стеценко Л.Г. про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. 11.02.2015 року цим же слідчим йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. 02.10.2014 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава було проведено обшук офісного приміщення, де він проводив свою господарську діяльність, в ході якого вилучено ноутбук «НР» із зарядним пристроєм, який використовувався ним у робочих цілях. Окрім цього стосовно нього було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із забороною виїзду за межі України, який було скасовано 19.05.2016 року.

19.05.2016 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави його визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Дане судове рішення набрало законної сили.

Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 у соціальній мережі Інтернет-видання «Полтавщина» опублікувало на своїй сторінці статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» із зображенням рук людини у наручниках, автором якої вказано ОСОБА_2 та яка стосувалася його особи.

В даній статті містилася інформація, яку було надано працівником прокуратури міста про те, що восени 2014 року голова ліквідаційної комісії склав неправдиві офіційні документи та заволодів 14 тис. грн., завдавши матеріальної шкоди на вищезгадану суду Полтавській міській раді - засновнику КМ «Містобудування та кадастр». В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі цього ж Інтернет-видання «Полтавщина» було опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», автором якої є ОСОБА_4, в якій було зазначено про те, що стосовно нього було винесено виправдувальний вирок.

Позивач вважає, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом та поширеної в соціальних мережах інформації стосовно нього йому було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у втраті клієнтів, заробітку. Він був змушений витрачати свій час на проведення процесуальних (слідчих) дій, виправдовуватися. Із 11.02.2015 року стосовно нього було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з обмеженням виїжджати за межі м. Полтави, вилучено ноутбук, який використовувався ним для роботи. З урахуванням висновку судової-психологічної експертизи, а також часу перебування під слідством та судом, розмір спричиненої моральної шкоди він оцінює у 221518,50 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м Полтави від 29 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, прокуратури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним перебуванням під слідством та судом та незаконними діями органів прокуратури - задоволено частково.

Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом грошові кошти у розмірі 79287,00 (сімдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят сім) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із Державної казначейської служби України в дохід держави судовий збір у розмірі 1600,00 (одна тисяча шістсот) грн.

Стягнуто із Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 пропорційно задоволеним позовним вимогам судові витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 4118,00 (чотири тисячі сто вісімнадцять) грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1260 (одна тисяча двісті шістдесят) грн., а всього 5378,00 (п`ять тисяч триста сімдесят вісім) грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачу було спричинено моральну шкоду, а тому держава зобов`язана відшкодувати таку шкоду, яка заподіяна тривалим необґрунтованим кримінальним переслідуванням (19 місяців) з боку правоохоронних органів та необхідністю відновлення його попереднього стану у розмірі 79287 грн. При цьому судом зазначено, що розмір завданої моральної шкоди підлягає визначенню у загальному вигляді, без його розмежувань виходячи із того, якими діями відповідачів вона була спричинена. Одночасно судом було зазначено, що оскільки позивачем на наведено достатні підстави та не надано достатніх доказів для підтвердження своїх вимог про стягнення із відповідачів немайнової шкоди за поширення відносно нього недостовірної інформації у засобах масової інформації, задоволенню вони не підлягають.

З даним рішенням суду частково не погодився ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2019 року скасувати в частині відмови у стягненні моральної шкоди у сумі 142231,5 грн., і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю. Апелянт вважає, що рішення суду першої в оскаржуваній частині є незаконне та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема вказує, що висновки експертизи №1889 від 24.07.2018 не суперечать матеріалам справи і суду не надано інших доказів на спростування вказаного висновку експерта. Тому, встановлений судом розмір моральної не відповідає нормам розумності, поміркованості та справедливості, оскільки судом не враховано в повній мірі характер вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача. Вказує, що діями працівників прокуратури йому причинено моральну шкоду за незаконно перебування під слідством та судом з 25.01.2015 р. по 25.08.2016 р. - що становить 19 місяців; проведення обшуку та вилучення ноутбуку; публікуванню в Інтернет-виданні «Полтавщина» статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», статті під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2», а тому позов має бути задоволено в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи були присутні представник апелянта та представник прокуратури області, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що вироком Октябрського районного суду м. Полтава, від 19.05.2016 року ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за відсутністю у його діях складу злочинів, передбачених ч.2 ст. 191 та ч.1 ст. 366 КК України. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_1 скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.08.2016 року вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 19.05.2016 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Із матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 31.07.2014 року, які витребувані та досліджені судом, встановлено, що 23.01.2015 року слідчим СВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області Стеценко Л.Г. повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

11.02.2015 року в рамках цього ж кримінального провадження слідчим СВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області Стеценко Л.Г. повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

30.09.2014 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава було проведено обшук за місцем розташування офісного приміщення ФОП ОСОБА_1 , що по АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено ноутбук марки «НР» чорно-сірого кольору та зарядний пристрій до нього. Рішення про проведення обшуку позивачем у порядку передбаченому законом не оскаржувалося та не визнавалося не законним.

11.02.2015 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава щодо позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено обов`язок прибувати до слідчого за першою вимогою, не відлучатися із місця проживання без дозволу прокурора або суду.

Матеріалами справи доведено, що позивач ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом із 25 січня 2015 року по 25 серпня 2016 року, що становить 19 місяців, тобто з часу повідомлення його про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України та до ухвалення судом виправдувального вироку, який набрав законної сили.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що загальний строк незаконного перебування позивача під слідством та судом протягом 19 місяців, а тому взявши до уваги розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи в суді, який становить 4173,00 грн., суд оцінив спричинену моральну шкоду позивачу діями відповідача у розмірі 79287,00 грн., виходячи із розрахунку: 19 місяців х 4173,00 грн. = 79287,00 грн. Разом з цим місцевий суд зазначив, що підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі зазначеному позивачем та виходячи з наведених ним доводів, відсутні.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин. Проте, при оцінці доводів позивача та доказів наданих останнім на їх підтвердження, місцевим судом не в повній мірі було враховано вимоги закону і обставини справи, що вплинуло на правильність розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги. Вказані висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 383/596/15).

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону №266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції не прийняв до уваги висновок судово-психологічної експертизи проведеної в межах розгляду справи, та визначив розмір моральної шкоди виходячи з положень ч.2 ст. 13 Закону України №266/94-ВР. При цьому детальних мотивів відхилення доводів позивача, щодо окремої оцінки кожної із дій відповідача (обшук, запобіжний захід) не навів.

Колегія суддів, частково погоджуючись з доводами апеляційної скарги, вважає, що висновки місцевого суду в цій частині підлягають додатковій оцінці та виправленню виходячи з наступного.

Виходячи з обставин справи та зважаючи на те, що обшук у офісі позивача проводився в рамках досудового розслідування по кримінальному провадженню з дотриманням встановлено КПК України порядку, в подальшому не визнавався судом незаконним, підстави для задоволення вимог позивач в цій частині відсутні.

В той же час, у зв`язку із застосуванням до позивача запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, фактично право позивача на вільне пересування протягом тривалого часу було обмежено, у зв`язку з чим останньому було завдану моральну шкоду. Оскільки остаточним рішенням суду даний запобіжний захід було скасовано, чим фактично вказано на безпідставність його застосування, на думку колегії суддів, суд першої інстанції повинен був врахувати дані обставини, окремо надавши їм оцінку та визначити розмір моральної шкоди необхідної для компенсації моральних страждань позивача, додавши його до загального розміру моральної шкоди визначеної відповідно до ч.2 ст. 13 України №266/94-ВР. На думку колегії судів, розмір моральної шкоди завданої у зв`язку із застосуванням до позивача запобіжного заходу, виходячи з обставин справи, на положень закону становить 10000 грн.

Разом з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було доведено факту спричинення йому моральної шкоди працівниками органів прокуратури у зв`язку з розміщенням інформації на інтернет-сайті, оскільки позивачем не надано суду переконливих доказів того, що інформація, яка була розміщена була поширена саме працівником прокуратури, та що факт її поширення порушив його права. Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи в цій частині, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2019 року, з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м Полтави від 29 січня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення із відповідачів моральної шкоди у зв`язку із застосуванням щодо останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення із відповідачів моральної шкоди у зв`язку із застосуванням щодо останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди понесеної останнім у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання грошові кошти у розмірі 10000 ( десять тисяч ) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 22 травня 2019 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Л.М. Хіль_______________ О.В. Прядкіна