ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1787/19 Номер провадження 22-ц/814/2353/19Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 липня 2019 року (ухвалене суддею Материнко М.О., відомості щодо дати виготовлення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому прохала суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 13564,20 грн., а також 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала на філії «Полтавський райавтодор» дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» на посаді старшого інспектора з кадрів з 15 березня 2011 року по 31 жовтня 2018 року. Весь період роботи заробітна плата виплачувалася із затримками, а починаючи з 2018 року на підприємстві була постійна заборгованість по заробітній платі. 31 жовтня 2018 року у зв`язку із ліквідацією філії «Полтавський райавтодор» дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», вона звільнена із займаної посади на підставі наказу №48-К відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Заборгованість по виплаті заробітної плати фактично виплачена лише 21 грудня 2018 року. З урахуванням того, що кількість днів компенсації становить 37 днів, а сума середньоденної заробітної плати - 366,60 грн., позивач прохала стягнути на підставі ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13 564,20 грн. Разом з тим, позивач вказувала, що через винні дії відповідача, що виразились у затримці виплати заробітної плати протягом 3-х місяців, вона зазнала моральних страждань, які виразились у втраті нормальних життєвих зв`язків через економію на харчуванні у сім`ї, на побутовому забезпеченні, а також у переживаннях з приводу порушення законного права на заробітну плату, приниження честі, гідності у зв`язку із втратою престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. Розмір моральної шкоди оцінено позивачем в сумі 5 000,00 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (Код адреса 36024, Полтавська обл., місто Полтава, вул. Куйбишева, будинок 22-А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 18.05.2000 р, адреса реєстрації та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 13564,20 грн., а також 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього суму 18 564,20 грн.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (Код адреса 36024, Полтавська обл., місто Полтава, вул. Куйбишева, будинок 22-А) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

З даним рішенням суду не погодилося дочірне підприємство «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 липня 2019 року в частині відшкодування моральної шкоди, та постановити в цій частині нове рішення яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відкшодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження його моральних страждань або втрат немайнового характеру, що безпосередньо б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із діями Полтавського облавтодору. Тому, позивачем в порушення законодавчих приписів не викона належним чином покладеного на них ч.1 ст.81 ЦПК України обов`язку доказування правомірності розміру заявлених ним вимог, що свідчить про їх необгрунтованість та безпідставність.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 працювала на філії «Полтавський райавтодор» Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» на посаді старшого інспектора з кадрів з 15 березня 2011 року по 31 жовтня 2018 року.

31 жовтня 2018 року у зв`язку із ліквідацією філії «Полтавський райавтодор» Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» ОСОБА_1 . була звільнена із займаної посади на підставі наказу №48-К відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Вказане також підтверджується наданою копією наказу про прийняття на роботу від 15.03.2011 р. № 12-к та копією наказу про звільнення від 31.10.2018 р. № 48-к.

Згідно з довідкою щодо заробітної плати ОСОБА_1 від 21.02.2019 р. №47 вбачається, що на час звільнення ОСОБА_1 з ДП «Полтавський облавтодор» існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за серпень, вересень 2018 року.

В порушення вимог статті 116 КЗпП розрахунок по заробітній платі з позивачем було проведено не в день звільнення, а лише 21 грудня 2018 року, що підтверджується довідкою з АТ КБ «Приватбанк» від 09 лютого 2019 року. Вказана обставина не заперечується відповідачем.

Так, середньоденна заробітна плата позивача, виходячи з довідки про доходи, становить 366,60 грн., що розрахована наступним чином: Вихідні дані:10677,41 грн. - нарахована заробітна плата за серпень 2018 року; 4719,68 грн. - нарахована заробітна плата за вересень 2018 року; 22 дні - кількість відпрацьованих днів у серпні 2018 року; 20 днів - кількість відпрацьованих днів у вересні 2018 року.Розрахунок:(10 677,41 + 4 719,68): (22 + 20) = 366,60 грн.

Період затримки розрахунку при звільнені з позивачем складає 37 днів (22 дні листопада + 15 днів грудня). Таким чином, середній заробіток, що підлягає стягненню з ДП «Полтавський облавтодор» на користь позивача, становить - 13 564,20 грн., що розрахований наступним чином:366,60 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 37 (дні компенсації) =13 564,20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обгрунтованими та доведеними, а тому прийшов до висновку, що з відповідача ДП «Полтавський облавтодор» на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 13 564,20 грн.

Разом з цим місцевий суд зазначив, що оцінений розмір спричиненої моральної шкоди - 5 000,00 грн., на думку суду, є доведеним, співмірним та розумним розміром, з урахуванням прожиткового мінімуму на місяць для працездатної особи.

Відповідачем ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині розміру відшкодування моральної шкоди. Тому судом апеляційної інстанції перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог цієї апеляційної скарги.

Розглядаючи спір в оскаржуваній частині, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

За правилом частини 1 статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже стаття 237-1 КЗпП містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом зазначеного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Суд, установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосовувати відповідальність, що передбачена статтею 237-1 КЗпП.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 4, 5, 13, 43 ЦПК).

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при визначенні розміру компенсації на відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди у розмірі 5000 грн., яка полягала у не отриманні позивачем заробітної плати протягом 2 місяців та виразилась у моральних переживаннях, пов`язаних із позбавленням роботи, необхідністю економити на харчах та одязі,правильно виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, взяв до уваги характер та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, а тому вірно прийшов до переконання, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5000 гривень у відшкодування завданої маоральної шкоди.

Тому, доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість висновків районного суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Таким чином, приведені в апеляційних скаргах доводи про те, що суд не дав оцінки наданих сторонами доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно братидо уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського судуз прав людини усправі «Проніна проти України`від 18липня 2006року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 26 вересня 2019 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ Т.В. Одринська _________________ В.П. Пікуль