Справа № 535/1619/18
Провадження № 2/535/56/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Якименко Т.О., при секретарі Балала Л.В., розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_3, яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 18.06.2018 року та ордеру серії ПТ №107639 від 14.12.2018 року, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0, 1500 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 0, 1741 га призначену для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: смт Котельва Полтавської області, вул. Миколаївська, 159, в порядку набувальної давності.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтаської області від 21.02.2019 року відповідачку ОСОБА_2 визнано належним відповідачем по даній справі, в зв'язку з тим що вона є правонаступником відповідача ОСОБА_4, який помер 28 травня 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача ОСОБА_3 зазначила, що відповідачка ОСОБА_2 02.07.2005 року продала позивачу житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 0, 3241 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: смт Котельва, вул. Миколаївська, 159. Договір купівлі-продажу від 02.07.2005 року посвідчений приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5

Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу від 02.07.2005 року вказане вище нерухоме майно належало ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №000146 виданого Котелевською селищною радою Полтавської області від 21.08.1996 року та договору дарування 1/2 частини житлового будинку від 21.01.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 1/2 частину належних йому житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0, 3241 га, які розташовані за адресою: смт Котельва, вул. Миколаївська, 159.

06.04.2018 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, та спірні земельні ділянки, оскільки відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки №НВ-017 та №НВ-017 спірні земельні ділянки: кадастровий номер: :30:002:2532 площею 0, 1500 га, та кадастровий номер: :30:002:2533 площею 0, 1741 га, до цього часу зареєстровані за ОСОБА_4, тобто після оформлення договору дарування від 21.01.2000 року, відповідачка ОСОБА_2 не зарестувала своє право власності на подароване їй майно, у вигляді спірних земельних ділянок у встановленому законом порядку.

Позивач, після укладення договору купівлі-продажу від 02.07.2005 року відкрито та безперервно володів і користувався зазначеним вище нерухомом майном, тому числі і спірними земельними ділянками з 2002 року, тобто понад 15 років, а тому вважає, що набув права власності в порядку набувальної давності на вказану ділянку на підставі ст. 344 ЦК України.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з'явились. ОСОБА_3 надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просить справу розглянут без їх з позивачем участі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. ОСОБА_2 надала суду письмову заяву, в якій позов визнала повністю та просить справу розглянути без її участі.

Відповідно до абз. 3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Положеннями ст. 200 ЦПК України визначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Визнання відповідачем пред'явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. п. 9, 11 та 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України, зокрема статтею 119.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Земельного кодексу України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Судом встановлено, що починаючи з 2002 року позивач ОСОБА_1 відкрито безперервно володіє та користується спірними земельними ділянками за адресою: смт Котельва Полтавської області, вул. Миколаївська, 159, обробляє їх, сплачує земельний податок. За свого життя власник земельних ділянок ОСОБА_4, а після його смерті спадкоємець власника - ОСОБА_2 не претендують на спірні земельні ділянки. Жодна особа не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, тому визнання права власності не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

За таких обставин, оцінюючи достатність і взаємний зв'язок наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку, що оскільки позивач більше 15-ти років відкрито, безперервно володіє земельними ділянками, добросовісно їх придбав, несе витрати на їх утримання, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_7 обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 335, 344 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, ст. 152 Земельного кодексу України,суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку набувальної давності право власності на земельну ділянку, площею 0,1500 га, кадатровий номер: :30:002:2532, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована за адресою: смт Котельва Полтавської області, вул. Миколаївська, 159.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку набувальної давності право власності на земельну ділянку, площею 0,1741 га, кадатровий номер: :30:002:2533, призначену для ведення особистого селянського господарства, та розташована за адресою: смт Котельва Полтавської області, вул. Миколаївська, 159.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Голова Котелевського районного суду

Полтавської області ОСОБА_8