Постанова

Іменем України

03 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 686/17785/15-ц

провадження № 61-11522св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від

05 грудня 2018 року під головуванням судді Стефанишина С. Л. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі зміненими в суді першої інстанції позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно.

В обґрунтування доводів позивач зазначив, що 09 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ«УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 29 800 доларів США під 15 відсотків річних в іноземній валюті за користування кредитом на строк до 08 червня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальником 09 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 3444, предметом якого була квартира

АДРЕСА_1 .Позивач вказував, що 08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених договором АКІБ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором укладеним із ОСОБА_1 . В подальшому право власності на іпотечне майно було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного з ОСОБА_1 .

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору № 0 від 09 червня 2008 року станом на 10 серпня 2015 рік виникла заборгованість по кредиту в розмірі 1 254 776, 36 грн, з яких: 591 816, 89 грн - тіло кредиту, 436 585, 02 грн - відсотки, 212 398, 40 грн - пеня та 13 976, 05 грн - три відсотки річних.

У рахунок цієї заборгованості Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2 , а саме на однокімнатну квартиру

АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на майно за ПАТ «Дельта Банк» та визнати за ним право власності на вказану квартиру.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 грудня 2018 року відмовлено ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову.

Суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки у вказаний ним спосіб та визнання за ним права власності на іпотечне майно не є належним способом захисту.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 05 грудня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності в судовому порядку, законодавством не передбачений.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ПАТ «Дельта Банк» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Крім того, заявник зазначав, що він позбавлений можливості звернутись до реєстратора у позасудовому порядку для врегулювання питання, оскільки не визнання та порушення прав іпотекодержателя є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателю.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі із витребуванням справи з суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 09 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 29 800 доларів США під 15 % річних за користування кредитом на строк з 09 червня 2008 року до 08 червня 2018 року.

На забезпечення належного виконання зобов`язань позичальником 09 червня

2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки

№ 3444, предметом якого була квартира

АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, АКІБ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором укладеним із ОСОБА_1 .

В подальшому право власності на зазначене майно було зареєстровано за

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № ВРН 954453 від 21 жовтня 2011 року, який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчено

29 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новіковою Л. В.

21 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Новіковою Л. В., на підставі заяви ПАТ «УкрСиббанк», було вилучено запис про обтяження № 7350545 щодо заборони відчуження, зареєстрованого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г. Г. на підставі договору іпотеки № 3444 від

09 червня 2008 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Дельта Банк», керуючись Законом України «Про іпотеку», просило у рахунок погашення заборгованості за договором кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на нього.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з умовами договору іпотеки, укладеного між сторонами, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або іпотекодержателем самостійно.

Відповідно до пунктів 4.4 та 4.5 договору звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України, а звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 Договору та Закону України «Про іпотеку».

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Такого не передбачає й Закон України «Про іпотеку».

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші, встановлені цим Законом, способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Разом із тим, у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

За змістом вказаних вище норм Закону України «Про іпотеку» для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

З огляду на зазначене, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року № 14-38цс18.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, висновок судів попередніх інстанційпро відсутність передбачених законодавством підстав для задоволення позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банківською установою права власності на нього, є правильним.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк», які ґрунтуються на тому, що банк має право в разі порушення умов кредитного договору вимагати в судовому порядку визнання за ним права власності на майно, передане в іпотеку, не заслуговують на увагу і спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та положеннями законодавства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги, залишення без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду від 05 грудня 2018 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 05 грудня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
А І. Грушицький
І. М. Фаловська