Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

за участі:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання особи такою, що втратила право користування,

установив:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання особи такою, що втратила право користування посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить 1/4 частина жилого будинку АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 23.08.1989 року. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, вона є власником 1/4 частини від 0,1000 га земельної ділянки, на якій розташований будинок. Цільовим призначенням земельної ділянки є будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. У її частині будинку зареєстровані вона - з 1980 року, та відповідач з 2007 року. Відповідач, як член сім`ї, не бажав нести обов`язки по утриманню будинку, сплаті комунальних платежів. Крім того, він ніде не працював, спільного господарства вони не вели, на спірній житловій площі він проживав періодично. На її неодноразові прохання обіцяв знятись з реєстраційного обліку, однак, до теперішнього часу цього не зробив. З травня 2015 року по теперішній час відповідач не проживає за місцем реєстрації, площу залишив добровільно, його особисті речі відсутні, житлом не цікавиться, не сплачує комунальні платежі. Реєстрація відповідача спричиняє для неї матеріальне навантаження, яке вона не в змозі нести сама, оскільки є людиною похилого віку та інвалідом ІІ групи. Підставою позовних вимог зазначила ст.ст. 405, 406 ЦК України. В подальшому було подано заяву про зміну підстав позову, де підставою позовних вимог зазначила ст. 391 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали обставини викладені в позовній заяві, змінені позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Позивач доповнила, що відповідач не проживав у будинку рік до подачі позову, речі його відсутні. За цей рік він жодного разу не зателефонував, не допоміг. А вона є інвалідом ІІ групи, перенесла два інсульти. Він набрав кредитів, вони розплачувались з банками. Здав каблучки та інше майно. Вона не в змозі оплачувати послуги самостійно, не може отримати субсидію. Після реєстрації в 2017 році він не проживав і дня, бувало заходив, брав запчастини. Ніколи не отримала від нього і копійки. Опікуном відповідача вона не була. Він прописав дитину, навіть не зателефонував. Відповідач є її племінником. Будинок його батьків вона продала. З приводу винесення майна відповідачем, до правоохоронних органів не зверталась. Він приходив з товаришем, казав, що вижене з хати. Після показів свідка ОСОБА_8 зазначила, що з дружиною дівчиною (майбутньою дружиною) відповідача познайомилась весною 2017 року. Відповідач жив у літній кухні, бо сам так хотів, там були його речі. Не заперечувала, що в цей період в 2017 році кілька місяців в її будинку жив квартирант. Зауважила, що все життя платить за відповідача. Дитину прописали, проте за неї не платять.

Представник позивача додав, що відповідач не є власником будинку, проживає у дружини. У судових дебатах зазначив, що позивач сповідалась на підтримку відповідача у похилому віці, але відповідач не цікавиться позивачем, не допомагає. Він не працював, не оплачував послуги. Відповідач у спірному будинку проживав періодично.

В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві.

Відповідач зазначив, що у спірному будинку жив з 12 років. Жив приблизно до кінця 2017 - початку 2018 року. Проживав періодично, так як їздив на заробітки. Не проживав по 3-4 місяці. У вересні 2017 року уклав шлюб. Після укладення шлюбу жив ще місяці три. Місяці чотири назад намагався потрапити до будинку, однак тітки не було, а ключів він не має. Він певний час жив в літній кухні, оскільки в його кімнаті жив квартирант. Однак, у літній кухні жити неможливо. У дружини живе з кінця 2017 року. В спірному будинку залишились його речі, вони були у літній кухні, де вони зараз, не знає. Років 5-6 тому він сплачував за будинок. Про те, що будинок його батьків був проданий позивачем дізнався місяців 8-9 тому. Зауважив, що у спірному будинку не проживає з кінця 2017 року.

Представник відповідача зазначив, що відповідач є рідним племінником позивача, яка була його опікуном після смерті батьків. Він успадкував будинок у Богуславі, проте, позивач будинок продала. Відповідач не має власного майна, житла. Останні чотири місяці, після подачі позову, він жив у знайомих, оскільки позивач відмовляється пускати його до будинку. У судових дебатах зазначив, що позивач не надав жодного доказу, що не може отримати соціальну допомогу через реєстрацію відповідача у будинку. Крім того, дана обставина не є підставою зняття людини з реєстраційного обліку.

В судове засідання представник Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його присутності, та просив прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

В судове засідання треті особи - ОСОБА_4 ., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не з`явились, подали заяву, в якій просили проводити розгляд справи без їх присутності. Додатково зазначили, що знають відповідача з 1999 року. На той час йому було 15 років, він був хворобливою дитиною, позивач про нього піклувалась, виховувала, забезпечувала. У школі він не хотів вчитись, прогулював уроки, бувало, що не ночував вдома, потрапив до сумнівної компанії. Після служби в армії, він довгий час не працював, набрав кредитів, повиносив з дому всі коштовності позивача. Позивач допомагала йому погасити кредити, і після їх виплати, у 2000 році потрапила до лікарні з інсультом, і з того часу вона дуже хворіє, весь час у лікарнях. Відповідач не цікавиться життям позивача, не допомагає, ніколи не зателефонує, не провідає у лікарні. Проживаючи у будинку, він не мав бажання допомагати своїй тітці в проведенні ремонтних робіт та на присадибній ділянці. У позивача погіршується стан здоров`я, стала ходити з палицею, матеріальний стан у неї незадовільний. За увесь час спільного проживання з позивачем у них (третіх осіб та позивача) склалися дружні стосунки, вони цікавляться її життям, станом здоров`я, і завжди допомагають в її потребах. Позовні вимоги підтримали.

У судовому засіданні ОСОБА_6 пояснювала, що відповідач жив з позивачем, та ніколи їй не допомагає, до лікарні не приходив. Позивачу важко. Відповідача в дворі не бачить більше трьох років, не приходить. Вона часто приходить до позивача, речей відповідача в квартирі немає. Через прописку відповідача позивач не може отримати допомогу від держави. Два роки тому у позивача жив квартирант, жив десь 2-3 місяці. Квартирант жив у літній кухні.

В судове засідання представник Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його присутності, проти позову заперечував, та просив прийняти рішення з урахування інтересів малолітньої дитини та чинного законодавства України.

В суді були допитані свідки позивача - ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , та свідок відповідача - ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_9 показала, що позивач є подругою її матері, знає з 1998 року. Позивач була опікуном ОСОБА_3 , та робила для нього усе. ОСОБА_3 жив з тіткою, потім одружився. В 2007 році він був зареєстрований на рік. В 2017 році ОСОБА_3 розлучився з ОСОБА_12 , та прийшов жити до позивача. Десь з 2014 до 2016 році у будинку не проживав. На даний час у нього є сім`я, дитина. Десь в 2017 році жінка забрала ОСОБА_3 до себе. Чи жив відповідач у спірному будинку у 2017 році їй не відомо, не приходила. Знає, що відповідач не провідував тітку у лікарні, не допомагав. Останній раз бачила відповідача у будинку в 2016 році, ніби забирав якісь речі. Про спадковий будинок відомо те, що у 1997 році він був проданий позивачем в інтересах відповідача, оскільки будинок розпадався, і сусіди просили його продати.

Свідок ОСОБА_10 показала, що вони з позивачем сусіди, її мати дружила з позивачем. Відповідача знає. Після смерті матері, позивач взяла опікунство над ОСОБА_3 . Жив ОСОБА_3 з позивачем десь з років десяти. Будинок матері відповідача був на двох людей. Ця хата була безхозна, його мати вела погане життя, зловживала алкоголем. ОСОБА_3 знав,що хата була продана. У спірному будинку бувала часто, проходила допомагати, оскільки після двох інсультів позивачу важко. Є ще племінниця позивача, яка почала доглядати позивача, але її перестрів ОСОБА_3 , і сказав, що це його будинок. ОСОБА_3 набрав кредитів, позивач їх погашала. Їй (свідку) відомо, що відповідач проживає у дружини, з дитиною. В кінці лютого 2019 року була у квартирі позивача, прибирали. Була в 2017 році, в 2018 році, ОСОБА_3 не бачила. За рік була у позивача раз 5- 10.

Свідок ОСОБА_8 показала, що відповідач її чоловік. Вони приїхали до позивача, хотіли онуку показати, позивача не було, і по телефону вона відмовилась зустрічатись. З серпня 2017 року вони з відповідачем проживають разом, 02.05.2018 року уклали шлюб. З позивачем познайомились весною (квітень-травень) 2017 року, було не приємно, позивач не хотіла щоб вони жили у неї. Її (свідка) привели до літньої кухні, там був ОСОБА_3 , речі, телефон. ОСОБА_3 розповідав, що живе з тіткою, періодично вони сварились, і він іноді жив у знайомого. Позивач кричала на них (свідка і відповідача) матом. На даний час відповідач проживає у неї. Вона (свідок) бажає налагодити відносини. В квітні-серпні 2017 року в будинку жив квартирант ОСОБА_13 , вони з ним розмовляли. Тітка у них допомоги не просила.

Вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Даний позов подано до суду 24.11.2017 року.

Згідно ухвали суду від 28.11.2017 року у даній справі відкрито провадження.

19.02.2018 року за клопотанням сторони позивача залучено третіх осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7

08.05.2018 року подано заяву про зміну підстав позову.

18.07.2018 року за клопотанням сторони відповідача залучено третю особу - Службу у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

В суді встановлено, що згідно Договору від 23.08.1989 року ОСОБА_1 є власником 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Іншими частинами будинку володіють ОСОБА_4 ., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 22.11.2005 року ОСОБА_1 належить 1/4 від 0,100 га земельної ділянки, на якій розташований будинок. Цільовим призначенням земельної ділянки є будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Іншими власниками земельної ділянки є ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14

Згідно будинкової книги ОСОБА_1 за спірною адресою зареєстрована з 30.08.1980 року. ОСОБА_3 зареєстрований 06.02.1997 року (реєстрація постійна), знімався з реєстрації. 31.07.2007 року зареєстрований знову за спірною адресою.

По даній справі позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 , та визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В суді було встановлено, що відповідач, який є племінником позивача, набув право користування у 2007 році, і проживав у спірному будинку до серпня-вересня 2017 року, що не спростувала позивач. Позов подано до суду 24.11.2017 року.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено зняття з реєстраційного обліку за рішення суду: позбавлення права власності на житло; позбавлення права користування житлом; виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення померлою.

Враховуючи обставини справи та норми законодавства України, особа може бути визнана втратившою право користування у разі відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України).

Однак, як було встановлено у суді, відповідач не проживає у будинку з серпня-вересня 2017 року, і до подачі позову до суду не сплинув рік його не проживання за місцем реєстрації.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

По даній справі позивач не навела жодної підстави та не надала відповідних доказів, що дає підстави суду для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судом враховується те, що в судовому засіданні позивач спростувала своїми поясненнями щодо не проживання відповідача за спірною адресою з весни 2017 року - викладене нею в позові щодо періоду не проживання відповідача - з 2015 року.

До показів свідків зі сторони позивача суд відноситься критично, враховуючи пояснення позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-78, 81, 137, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання особи такою, що втратила право користування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 28.05.2019 року.

Суддя: