Провадження № 22-ц/4808/1163/19
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду про відмову в забезпеченні позову, постановлену суддею Бородовським С.О. 29 липня 2019 року в м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

29 липня 2019 року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.5)

Одночасно із поданням позовної заяви, ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим що, відповідачка як одноосібний власник, згідно оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, може відчужити спадкове майно, що утруднить виконання рішення суду та майбутнє оформлення спадщини заявником, а тому наявні підстави для накладення арешту на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . При тому заявник просила не застосовувати зустрічне забезпечення позову, оскільки накладення арешту не виключає можливість відповідачки користуватись цим майном і її права не будуть порушені. Просила застосувати заходи забезпечення позову у справі № 344/13543/19, а саме накласти арешт на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 липня 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с.1).

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність постановленої ухвали.

Апелянт зазначає, що нею подано до суду позов про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, частка в якому належала її батькові як члену колгоспного двору, і яку вона успадкувала. Відповідачка в будь-який момент може відчужити третім особам спірне будинковолодіння, чим ускладнить у майбутньому оформлення спадщини позивачем.

Посилаючись на ст.149,150 ЦПК України просила ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити, застосувати заходи забезпечення позову у справі № 344/13543/19, а саме накласти арешт на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що, відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча обов`язок щодо її повідомлення про день, місце та час розгляду справи судом виконаний.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за відсутності відповідачки.

Вислухавши пояснення апелянта та її представника, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.149, 150 ЦПК України, зазначивши, що доводи щодо користування відповідачем спірним майном не є підставою для забезпечення позову, в заяві про забезпечення позову описано обставини спору щодо правильності оформлення спадкових прав, а не спір щодо усього титулу на об`єкт цивільних прав, позивач не надала суду пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а навпаки, просила суд не застосовувати таке забезпечення, заявником не вказано на дійсні наміри і безпосередні дії відповідача, що унеможливлять виконання судового рішення чи створюватимуть у майбутньому перешкоди для розгляду справи. За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивачки та батько відповідачки - ОСОБА_5 . На випадок своєї смерті залишив заповіт, згідно якого все своє майно залишив дочці ОСОБА_3 15 березня 2019 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідачка набула право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на житловий будинок під літ. А, житловою площею 33,4 кв.м., загальною площею 56,9 кв.м., комору під літ. Б, площею 16,7 кв.м.; сарай під літ. В., площею 24 кв.м.; літню кухню під літ. Г, площею 16,6 кв.м.; сарай під літ Г1, площею 37,7 кв.м.; сарай під літ.Д., площею 7,4 кв.м.; навіс під літ. Ж, площею 13 кв.м.; сарай під літерою 3, площею 6,8 кв.м.; сарай під літ. И, площею 50 кв.м.; вбиральня під літ.У, площею 1 кв.м; огорожа №1; огорожа№2 (а.с.2).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 зареєстрована як власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-10).

04.06.2019 року Івано-Франківським ОБТІ видано довідку про технічні характеристики житлового будинку (а.с.11).

Згідно довідки від 06.06.2019 року, виданої Крихівецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради встановлено, що за змістом протоколу №6 засідання виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 10.06.1987 року за ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 обліковувався житловий будинок як колгоспний двір (а.с.12-13,14).

За заповітом від 17.04.2018 року все своє майно ОСОБА_1 заповів позивачці ОСОБА_1 (а.с.16).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову встановлені положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України, зокрема згідно пункту 1 позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Однак, заява про забезпечення позову не містить жодних доказів, які б свідчили про необхідність забезпечення позову.

У заяві не наведено жодних доказів того, що відповідачка має наміри відчужувати спадкове майно. Навпаки, позивач вказує на те, що має постійно доступ до спадкового майна, а відповідачка навідується у будинок не часто.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції по суті постановлена правильна ухвала про відмову у забезпеченні позову, оскільки будь-яких доказів про наміри відповідача, спрямовані на відчуження спадкового майна, що у майбутньму може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову, позивачем не представлено, а тому ухвалу слід залишити без змін.

При тому суд зауважує, що це судове рішення не буде перешкодою для подачі іншої заяви про забезпечення позову у разі наявності підстав для забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 383-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду про відмову в забезпеченні позову від 29 липня 2019 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2019 року.

Головуючий: І.О. Максюта

Судді: М.Д. Горейко

Л.В. Василишин