ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9800/17 Номер провадження 22-ц/814/567/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник позивача Стороженко Н.Ю.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 вересня 2018 року, ухвалене суддею Андрієць Д.Д., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_3 про стягнення наданої суми щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення наданої суми щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Позовна заява мотивована тим, що до Управління звернулась ОСОБА_3 для отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання. З цією метою ОСОБА_3 подала заяву, в якій повідомила про те, що разом із нею проживає її донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 призначено щомісячну адресну грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання на період з 23.10.2014 р. по 25.10.2016 р. у розмірі 884 грн, як непрацездатним особам (діти до 18 років). Відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, особа, яка береться на облік, зобов'язана повідомляти уповноваженому органу за місцем отримання довідки про добровільне повернення до покинутого постійного місця проживання не пізніш як за три дні до від'їзду. З листа Департаменту освіти виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 05.10.2016 р. вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15.11.2014р. по 01.10.2016р. не навчалися у загальноосвітньому закладі у зв'язку із переїздом до м. Донецька. У зв'язку із цим, виник факт надмірної виплати відповідачу коштів в сумі 38 719,21 грн. Відповідачем в добровільному порядку кошти не повернуто. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача кошти в сумі 38 719,21 грн.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 вересня 2018 року позов Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_3 про стягнення наданої суми щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг - залишено без задоволення.

Судові витрати віднесено на рахунок позивача.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надані позивачем докази, зокрема лист Департаменту освіти виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 05.10.2016 №01-30/1265 не є достатнім доказом у розумінні ст.80 ЦПК України для висновку про те, що діти відповідача добровільно повернулись до покинутого постійного місця проживання. Інших доказів, які б підтверджували існування обставин, які впливають на призначення відповідачу грошової допомоги, позивачем надано не було. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що Управління належним чином повідомляло ОСОБА_3, як уповноваженого члена сім'ї, про необхідність повернення переплати допомоги в сумі 38 719,21 грн. і що остання відмовилась від їх добровільного повернення.

В апеляційній скарзі Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення місцевого суду скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що підтвердженням факту відсутності ОСОБА_3 та її малолітніх дітей за зареєстрованим місцем проживання є те, що заявниця після дострокового припинення виплати допомоги повторно не зверталася із заявою про продовження їй виплат. Окрім того, факт зміни місця проживання може бути підтверджений довідкою з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб. Обов»язок повідомити про добровільне повернення до покинутого постійного місця проживання та зміну проживання уповноваженому органу за новим місцем проживання покладається на заявника. Доказами відсутності відповідача та її дітей за вказаним місцем проживання є лист Департаменту освіти виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 05.10.2016 р., акт обстеження матеріально-побутових умов сім»ї про відсутність відповідача та її дітей за місцем проживання, виклик ОСОБА_3 про необхідність з»явитися до управління, рішення про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи від 10.03.2017 р., листи Державної прикордонної служби від 20.02.2017 р. та від 06.09.2017 р. про перетин ОСОБА_3 кордону. Відповідач та її діти змінили місце проживання, однак не повідомили про це до управління, у зв»язку з чим виникла переплата наданої допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 23 жовтня 2014 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, подала заяву для отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Членами сім'ї відповідач зазначила ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.10.2014 р. фактичним місцем проживання ОСОБА_3 та її дітей значиться: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

ОСОБА_3 та її сім'ї призначено допомогу на період з 23.10.2014 р. по 22.12.2014 р. в сумі 2 210 грн.; з 23.12.2014 р. по 22.02.2015 р. в сумі 1 989 грн.; з 23.02.2015 р. по 25.10.2016 р. в сумі 1 768 грн. (а.с. 9-12).

Згідно повідомлення Департаменту освіти Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 05.210.2016 р., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15.11.2014 по 01.10.2016 не навчались у загальноосвітніх закладах м. Кременчука (а.с.17-18).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов є недоведеним, тому не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача коштів у розмірі 38 719,21 грн. як грошової допомоги, виплаченої надміру внаслідок подання відповідачем документів з недостовірними відомостями, за період з 01.12.2014 р. по 30.09.2016 р.

Згідно п. 2. «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції», затвердженого постановою КМ України від 01.10.2014 р. № 509, у редакції, яка була чинна на час отримання ОСОБА_3 довідки, для отримання довідки повнолітня особа, яка переміщується, звертається особисто або через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

По справі вбачається, що 23.10.2014 р. ОСОБА_3 отримала довідку від 23.10.2014 р. № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с. 14), в якій зазначено відомості про переміщення осіб, які не досягли 18-річного віку і прибули разом з особою: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 Перемістилися з тимчасово окупованої території АДРЕСА_1.

Згідно п. 5 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою КМ України від 1 жовтня 2014 р. № 505, у редакції, яка була чинна на час подачі заяви, для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім'ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються.

23.10.2014 р. ОСОБА_3 подала заяву для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій просила призначити вказану грошову допомогу, у заяві вказала себе та дітей, місце фактичного проживання - АДРЕСА_1, місце навчання дітей - ЗОШ № 17.

Згідно п. 3 вище вказаного «Порядку надання щомісячної адресної допомоги …» грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї). Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Пункт 3 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ № 212 від 31.03.2015 р. наступного змісту: для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Згідно п.п. 8,10,11 вказаного «Порядку …» уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні та надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї. Інформація про призначення грошової допомоги вноситься уповноваженим органом до Єдиної інформаційної бази даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

По справі вбачається, що у подальшому ОСОБА_3 подавала 30.04.2015 р., 03.11.2015 р., 26.04.2016 р. заяви для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 6,7,8).

Рішеннями про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 24.112014 р., 29.05.2015 р. від 04.11.2015 р., від 16.05.2016 р. ОСОБА_3 була призначена вказана допомога у відповідних розмірах (а.с. 9-12).

З інформації від 05.10.2016 р. Департаменту освіти виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на виконання листа Державної фінансової інспекції в Полтавській області від 29.09.2016 р. про відвідування учнями загальноосвітніх закладів м. Кременчука вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації яких АДРЕСА_1, навчальний заклад - ЗОШ № 17, період протягом якого відвідувався навчальний заклад - з 04.09.2014 р. по 14.11.2014 р., період протягом якого не відвідувався навчальний заклад - з 15.11.2014 р. по 01.10.2016 р., причини відсутності дітей у навчальному закладі - переїзд до м. Донецька (а.с. 18).

Інших доказів на підтвердження факту переїзду дітей з місця фактичної реєстрації АДРЕСА_1 до м. Донецька суду першої інстанції позивачем не надано.

В апеляційній скарзі позивач як на підставу задоволення позову посилається на листи Головного центру обробки спеціальної інформації Державного прикордонної служби України від 28.09.2016 р. та від 01.06.2017 р. Ці докази позивачем суду першої інстанції не надавалися без поважних причин, хоча на день ухвалення судового рішення у справі вони існували і позивач не був позбавлений процесуальної можливості надати їх вчасно суду першої інстанції для правової оцінки їх судом.

Згідно ч.ч.2,3 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У справі, що розглядається, відсутні передбачені ст.82 ЦПК України підстави звільнення від доказування. За змістом ст.83, ст.175, ч.5 ст.177 ЦПК України позивач повинен долучити до позовної заяви усі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути поданий, причини, з яких доказ не може бути поданий у зазначений строк, докази, що особа здійснила усі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх подання.

За загальним правилом докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми (ст.77-80 ЦПК України).

Досліджуючи вказані листи, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до наступних висновків.

У листі Головного центру обробки спеціальної інформації Державного прикордонної служби України від 01.06.2017 р. містяться відомості про дату та час перетину державного кордону ОСОБА_3 (без зазначенням дітей) у період з 23.03.2017 р. по 26.08.2017 р., тобто у період, який не є спірним, оскільки предметом даного спору є стягнення коштів, отриманих за період з 01.12.2014 р. по 30.09.2016 р., отже вказаний лист не є належним доказом, оскільки згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Щодо листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державного прикордонної служби України від 28.09.2016 р., то у цьому листі містяться відомості про дату та час перетину державного кордону ОСОБА_3 (без зазначенням дітей) у період з 16.08.2016 р. по 19.12.2016 р., а саме виїзд - 16.08.2016 р., 29.09.2016 р., 02.12.2016 р.,19.12.2016 р. та в»їзд - 15.12.2016 р.

Отже, вказані листи не містять інформації про виїзд дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окуповану територію України або у райони проведення антитерористичної операції у період часу 01.12.2014 р. по 30.09.2016 р. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження вказано факту позивачем не надано.

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей від 14.04.2017 р. № 222 - ог затверджено Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, п.5.1.1. якого передбачає, що в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, проте вказаний наказ виданий пізніше та не охоплює спірний період.

Згідно п.п. 3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. N 724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі -батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з

яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві

або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Доводи апеляційної скарги про те, що фактом підтвердження відсутності ОСОБА_3 та її дітей за вказаним місцем проживання є акт обстеження матеріально-побутових умов сім»ї від 16.09.2016 р. (а.с. 132-133), в якому вказано, що не підтверджено фактичне проживання гр. ОСОБА_3 за даною адресою, не заслуговую на увагу, оскільки цей акт складено одноособово інспектором, без зазначення інших осіб, які можуть засвідчити достовірність даних, наведених в акті, зазначена в акті інформація не підтверджує факт вибуття дітей саме до м. Донецька, відсутність осіб за місцем проведення перевірки не вказує про відсутність цих осіб в Автозаводському районі м. Кременчука.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо направлення на ім»я ОСОБА_3 виклику про необхідність з»явитися до управління та щодо рішення про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, оскільки ці докази не є належними та допустимим з огляду на предмет доказування у справі.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дослідив надані докази, на підставі яких дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - залишити без задоволення.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2019 року.

СУДДІ: Дорош А.І. Лобов О.А. Триголов В.М.