Ухвала

01 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 381/4398/17-ц

провадження № 61-754ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 -ОСОБА_2, на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ :

ПАТ «Київобленерго» звернулося з позовом до ОСОБА_1, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь 18 104 грн 83 коп., в рахунок відшкодування збитків, завданих електропостачальнику внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення.

Вимоги обґрунтовано тим, що 04 грудня 2012 року між сторонами було укладено договір користування електричною енергією № 200488420. 02 листопада 2016 року представниками позивача було виявлено порушення Правил користування електричною енергією для населення, а саме: пошкодження приладу обліку, інших дій споживача, які призвели до зміни показів приладу обліку під впливом постійного магнітного поля, про що ними було складено акт № К 032034. Згідно протоколу № 067 на підставі виявленого порушення та складеного акта, відповідачу нараховано суму спричинених збитків в розмірі 18 104 грн 83 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2018 року в задоволенні позову ПАТ «Київобленерго» відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київобленерго» 4 772 грн 04 коп., в рахунок відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, оскаржує у касаційному порядку постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року.

Предметом позову в даній справі є вимоги про стягнення збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення в розмірі 18 104 грн 83 коп., що станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

При цьому касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик