ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/748/19 Справа № 201/3603/17 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, грошових коштів та витрат, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, грошових коштів та витрат, мотивуючи його тим, що 17 жовтня 2016 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики №2 за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 30.000 доларів США.

Зазначав, що він умови договору виконав, надавши обумовлені ним грошові кошти, що також підтверджується розпискою написаною ОСОБА_1

Вказував, що строк повернення позики було визначено до 01 січня 2017 року, а у разі несвоєчасного виконання з повернення грошових коштів ними були обумовлені відповідні штрафні санкції.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 умови договору не виконав, грошові кошти не повернув, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 суму позики у розмірі 30.000 доларів, що еквівалентно 841.800 грн., 16.876 грн.41 коп. відсотків за користування позикою, 3.616 грн.37 коп. 3% річних та 90.120 грн. штрафу.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 квітня 2018 року позовні вимоги задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції допустився грубих порушень норм процесуального права, розглянувши дану справу у його відсутність, а також не враховані норми матеріального права, які регулюють моніторинг фінансових операцій, а також норми щодо запобігання відмиванню доходів, отриманих незаконним шляхом.

Позивач ОСОБА_2 04 жовтня 2018 року надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказав, що відповідач зловживав своїми правами, не з'являючись до суду, грошові кошти отримував в іноземній валюті, а законами, на які посилається відповідач, не встановлено жодних обмежень щодо розміру готівки, яка може надаватись фізичною особою іншій фізичній особі.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Зважаючи на те, що представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 сповіщений належним чином про дату судового засідання, колегія суддів визнала неявку відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 17 жовтня 2016 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики №2, строком на 76 днів (а.с.12-14).

У відповідності до пункту 2.1 договору позики розмір позики становить 30.000 доларів США.

Пунктом 5.4 укладеного між сторонами договору передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув позики, він зобов'язаний сплатити позикодавцю борг з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, пеню на рівні подвійної обліковою ставки НБУ за кожен день прострочення, а також штраф у розмірі 1.000 доларів США за кожний тиждень прострочення.

Також на виконання умов договору позики сторонами було укладено розписку, з тексту якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав 30.000 доларів США на строк до 01 січня 2017 року включно (а.с.11).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд виходив з їх доведеності та обґрунтованості, взяв до уваги вимоги законодавства, які регулюють дані правовідносини, та умови укладеного сторонами договору в частині штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Колегія суддів наголошує на тому, що між сторонами був укладений договір позики.

Факт укладання вказаного вище договору позики і факт отримання грошових коштів за ним підтверджується розпискою позичальника.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач взяв на себе зобов'язання з своєчасного повернення суми позики та у разі порушення строків повернення взяв на себе зобов'язання сплати обумовлені вказаним договором штрафні санкції і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Посилання апеляційної скарги на процесуальні порушення, які виразилися у розгляді справи за його відсутності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки дане порушення усунено саме шляхом перегляду справи в апеляційному порядку, та не призвело до неправильного вирішення спору, тому оскаржуване судове рішення не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушень позивачем вимог Закону України від 14 жовтня 2014 року №1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки даний закон не регулюють відносини між фізичними особами стосовно надання у борг грошових коштів.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Зважаючи на те, що ухвалою апеляційного суду від 07 червня 2018 року апелянту було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення та враховуючи результат розгляду апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 12.000 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 12.000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.