Єдиний унікальний номер справи 472/715/18
Провадження №22-ц/812/1004/19 Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області, яке ухвалене 02 квітня 2019 року об 11 годині 42 хвилини, в приміщенні того ж суду, під головуванням судді Кучерявенка С.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Веселинівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

12 липня 2018 року ОСОБА_3 пред`явила до ОСОБА_1 вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_4 , про що в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 07 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 10 червня 2003 року, в якому батьками вказано ОСОБА_3 та ОСОБА_1

29 листопада 2012 року рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області по справі №2/1406/410/12, яке набрало законної сили, з батька на користь матері ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня 2012 року і до досягнення нею повноліття.

Вищевказане судове рішення набрало законної сили і на його підставі 13 грудня 2012 року Веселинівським районним судом Миколаївської області був виданий виконавчий лист.

13 грудня 2012 року ОСОБА_3 пред`явила виконавчий лист до виконання.

14 грудня 2012 року постановою державного виконавця Килевник С.В. відділу державної виконавчої служби Веселинівського районного управляння юстиції, за заявою ОСОБА_3 , відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду та присвоєно номер ВП № 35691093.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 , сплачував аліменти не щомісяця та в неповному розмірі, що тягне за собою відповідальність боржника у вигляді обов`язку сплатити неустойку (пеню), у розмірі визначеному положеннями ч.1 ст.196 СК України, після декількох уточнень позовних вимог, позивач кінцево просила стягнути з платника на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2013 року по 06 березня 2019 року в сумі 116 001 гривня 27 копійок.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 квітня 2019 року, арифметичну помилку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 04 квітня 2019 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер ІНН НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , номер ІНН НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2013 року по 06 березня 2019 року в сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень, 2800 гривень витрат на правову допомогу та на користь держави судовий збір.
Відповідач, діючи через свого представника ОСОБА_2 , подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати і відмовити в задоволені позовних вимог.

Скаргу обґрунтовував невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення ним норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції без змін, оскільки суд ухвалив його з точним додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд 1 інстанції виходив з того, що з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України, якою передбачено, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 відсотків заборгованості та з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, зменшив розмір суми пені на заборгованість по аліментам та стягнув з відповідача на користь позивача 80 000 гривень.
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Так, стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із частиною першою статті 196 СК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення .
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та статті 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.
Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, судам необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.
Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.
Як вбачається з матеріалів справи, 29 листопада 2012 року рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області по справі №2/1406/410/12, яке набрало законної сили, з батька на користь матері ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня 2012 року і до досягнення нею повноліття ( т.1 а.с. - 6).

Вищевказане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили. На його підставі 13 грудня 2012 року Веселинівським районним судом Миколаївської області був виданий виконавчий лист, який ОСОБА_3 того ж дня пред`явила до виконання (т.1 а.с. 93, 94) .

14 грудня 2012 року постановою державного виконавця Килевник С.В. відділу державної виконавчої служби Веселинівського районного управляння юстиції, за заявою ОСОБА_3 , відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду та присвоєно номер ВП № 35691093 (т.1 а.с. 98) .

13 травня 2015 року постановою начальника відділу державної виконавчої служби Веселинівського районного управлянні юстиції Крецу Б.М. при примусовому виконанні, за заявою стягувача, що боржник проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_4 , та винесена постанова про закінчення виконавчого провадження (а.с. 151). При цьому, аліменти з місця роботи (військової частини) продовжували надходити на користь стягувача, в основному, в більшому чим належало до сплати розмірі.

Проте, 08 листопада 2018 року, в ході перевірки зазначеного виконавчого провадження, було виявлено порушення ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», та ухвалено постанову про скасування процесуального документу, а саме постанови про закінчення виконавчого провадження винесену начальником ОСОБА_6 (а.с. 153-154).

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, який міститься в матеріалах виконавчого провадження, вбачається, що відповідач практично весь час, з моменту стягнення аліментів за виконавчим листом, здійснював виплати, проте не щомісячно та не в повному розмірі.

Згідно з приписами ч.1, ч.2 ст.196 Сімейного кодексу України, предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов`язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення.

З аналізу цієї норми закону вбачається, що неустойка має нараховуватися за період з часу першого дня прострочення до дня звернення до суду.

Згідно з приписами ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми сімейного права, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року справа № 572/1762/15-ц (реєстраційний 75296544) містить висновки про відступлення від висновків, які викладені в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року та в наступних постановах того ж суду, щодо застосування ст.196 СК України.

Так, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду пеня за прострочення сплати аліментів згідно з положеннями ст. 196 СК України, має розраховуватися виходячи з таких вимог закону.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати ще й функцію майнової відповідальності. Фактично це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
Zp=(A1Х1%ХQ1)+(A2Х1%ХQ2)+……….(AnХ1%ХQn), де:
Zp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
З матеріалів справи і зокрема, розрахунку державного виконавця вбачається, що за період з липня 2013 року по березень 2019 року включно, боржник допустив несплату аліментів на загальну суму 116 001 гривень 27 копійки, що перевищує стягнуту судом пеню у 80 000 гривень.
Період прострочення складає 2074 дня.
Станом на березень 2019 року заборгованість не погашена.
Перевіривши вказані обставини, колегія дійшла висновку, що заборгованість мала місце і її розмір, за період з 01 липня 2013 року по 06 березня 2019 року, становить 116 001 гривня 27 копійок (а.с. 9-10, 138-140), і саме на неї і слід було б нараховувати неустойку (пеню).

Це б відповідало ст. ст. 180, 196 СК України, бо саме за ними батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Зокрема, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, можна констатувати, що суб`єктний склад в аліментних зобов`язаннях є таким:

отримувач аліментів один з батьків або інший законний представник дитини, разом з якими вона проживає;

платник аліментів інший з батьків, який проживає окремо від дитини та має можливість надавати дитині утримання;

дитина, на утримання якої аліменти стягуються.

У зв`язку з цим, кожний з названих осіб має певні, лише йому належні, права та обов`язки, які підлягають виконанню, а у разі їх порушення судовому захисту.

Зокрема, платник зобов`язаний вчасно та в установленому розмірі сплачувати аліменти, а у разі порушення такого обов`язку і утворенні з його вини заборгованості з їх сплати, відповідно до частини першої статті 196 СК України, ще й сплачувати на користь одержувача аліментів неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому, виходячи із визначеності прав та обов`язків сторін, право ініціювання стягнення пені за законом - належить лише одержувачу аліментів, який і буде належним позивачем у такій категорії справ.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем повністю не спростовано твердження відповідача, що виконавчою службою не у повній мірі враховані перечисленні роботодавцями платника доходу грошові суми, які перевищували аліментні зобов`язання.

Так встановлено, що в 2013, травні 2014, та у 2018 році переплачені грошові кошти не завжди обліковувались та за їх рахунок не зменшувався розмір заборгованості.

Посилання особи, яка подає апеляційну скаргу, на неправомірність наданих позивачем доказів, які суд взяв до уваги, не заслуговують на увагу, оскільки виконавчою службою надано копію виконавчого провадження, з матеріалів якого вбачається, що борг по аліментам існує на який і нараховано пеню, що становить значно більше ніж стягнуто судом 1 інстанції.

В той же час, беручи до уваги допущені недоліки при вчинені виконавчих дій зі стягнення аліментів, а також, виходячи із принципу розумності та справедливості судового рішення, зменшення судом розміру пені до 80 000 гривень є обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

За такого, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

__________________________________________________

Повний текст постанови складено 29 травня 2019 року.