КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі П`ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Короля Дмитра Володимировича на ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року (суддя Остапчук Т.В.) за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Короля Дмитра Володимировича про забезпечення позову ОСОБА_1 до Федерації велосипедного спорту України про визнання неправомірними та скасування рішення,

встановила:

у липні 2019р. представник ОСОБА_1 адвокат Король Д.В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони головному територіальному управлінню юстиції у місті Києві вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомості про зміну керівника (президента) Федерації велосипедного спору України (далі ФВСУ) до набрання законної сили судовим рішенням по справі за позовом ОСОБА_1 до ФВСУ; заборони ФВСУ до набрання законної сили судовим рішенням по справі за позовом ОСОБА_1 до ФВСУ виключати ОСОБА_1 з членів ФВСУ; заборони ФВСУ до набрання законної сили судовим рішенням по справі за позовом ОСОБА_1 до ФВСУ організовувати та проводити позачергову конференцію ФВСУ та заборони ОСОБА_2 до набрання законною сили судовим рішенням по справі за позовом ОСОБА_1 до ФВСУ виконувати обов`язки президента ФВСУ.

Обґрунтовуючи заяву, представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 є президентом ФВСУ, проте 12 липня 2019р. віце-президентом ФВСУ ОСОБА_2 було організовано та проведено, як головою зборів, засідання президії ФВСУ про розгляд скарги члена ФВСУ ОСОБА_3 , за результатами якого було прийнято низку рішень стосовно ОСОБА_1 , зокрема: надання доручення дирекції ФВСУ виключити його з членів ФВСУ; покладення обов`язки президента ФВСУ на ОСОБА_2 ; скликання позачергової конференції ФВСУ для обрання президента ФВСУ, які були оформлені відповідним протоколом.

Представник позивача зазначав, що під час скликання та проведення засідання президії ФВСУ були допущені істотні порушення статуту ФВСУ, а на підставі протиправного рішення можуть бути здійснені дії, направлені на виключення ОСОБА_1 з членів ФВСУ, внесення недостовірної інформації щодо нього до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що в свою чергу може ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, предметом якого буде визнання неправомірними та скасування рішень президії ФВСУ від 12 липня 2019 року.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Король Д.В. просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Представник позивача посилається на неналежну оцінку судом обставин, викладених в заяві, не дослідження доказів, якими було підтверджено необхідність вжиття таких заходів забезпечення позову.

Крім того, представник позивача зазначає про неповне з`ясування обставин справи, оскільки в ухвалі суд посилається на те, що позивач не вказав відомості про майно, на яке необхідно накласти арешт, проте такої вимоги заява про забезпечення позову не містить.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.68), у судове засідання свого представника не направив, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Короля Д.В., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, пунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

З наданих матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про визнання неправомірними та скасування рішень президії ФВСУ від 12 липня 2019 року про рекомендацію виключення ОСОБА_1 зі складу членів Федерації.

Разом з цим, заява про забезпечення позову не містить обґрунтування, як саме невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, може ускладнити ефективний захист прав позивача чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги, що в ухвалі суд безпідставно посилається на те, що позивач не вказав відомості про майно, на яке необхідно накласти арешт, оскільки такої вимоги заява про забезпечення позову не містить, є правомірними, разом з цим, вказана обставина не вплинула на правильне вирішення питання.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не допущено порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Короля Дмитра Володимировича залишити без задоволення, ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк