Справа № 482/2390/18
Номер провадження 2/482/77/2019
30 травня 2019 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Демінської О.І., за участю секретаря судового засідання Мозгової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є позивач.
На обґрунтування позову вказав, що відповідач знаходилася в зареєстрованому шлюбі з його сином. Після реєстрації шлюбу була зареєстрована в будинку позивача. З 2016 року відповідач виїхала з будинку і не проживає за місцем реєстрації понад один рік, жодного разу в будинку не з`являлася. Просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.
У судове засідання, призначене на 30.05.2019 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялася належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не подала.
У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9 ст. 28 ЦПК), двічі викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомила, позивач не заперечував проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися до зали судового засідання.
Вивчивши доводи позовної заяви, матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.08.2011 року, реєстровий №2-1420.
Відповідач ОСОБА_2 , як дружина сина позивача, 19.11.2009 року була зареєстрована за вказаною адресою, що підтверджується даними будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно акту обстеження по факту проживання від 11.10.2018 року, складеного головним інспектором КП «Правопорядок» в присутності сусідів, підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 зареєстрована, але фактично не проживає у зв`язку зі зміною місця проживання.
Відповідно до копії рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15.05.2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.
Як вбачається з матеріалів справи, з 2016 року відповідач ОСОБА_2 забрала свої речі і виїхала звідти, припинивши користування та проживання у належному позивачу будинку, не знявшись з реєстраційного обліку.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що відповідач ОСОБА_2 була дружиною сина позивача, в будинку АДРЕСА_1 не проживає з 2016 року, а саме ще до розірвання шлюбу з позивачем. Забрала свої речі і виїхала з будинку, більше не приїжджала, вселитися не намагалася.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.
За приписами ст. ст. 12 ,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, що встановлено ст. 379 ЦК України.
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
За змістом ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК України).
Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.
За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Викладені в позові обставини щодо не проживання відповідача у належному позивачу будинку з 2016 року, тобто більше 1 року до моменту звернення до суду із позовом, суд вважає встановленим.
Враховуючи той факт, що відповідач, місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою не проживає більше 1 року без поважних причин, що є встановленим у судовому засіданні, вона є особою, що втратила право користування зазначеним будинком.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 30.05.2019 року

Суддя Новоодеського районного суду

Миколаївської області О.І. ДЕМІНСЬКА