КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №376/292/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/3831/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І.,Сушко Л.П.., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

18 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, де просила стягнути із ОСОБА_1 на її користь грошові кошти в розмірі 1 297 000 грн.

Разом з тим, 14 листопада 2018 позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, де просила накласти арешт на 3/10 частини житлового будинку №30, з відповідною частиною побутових будівель та споруд, щопо АДРЕСА_2 загальною площею 112,1 кв.м., житловою площею 67,6 кв.м.,

на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на належне ОСОБА_1 майно, а саме на:

3/10 частини житлового будинку №30, з відповідною частиною побутових будівель та споруд, що по АДРЕСА_2 загальною площею 112,1 кв.м., житловою площею 67,6 кв.м.,

квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м.

На обґрунтування постановленої ухвали місцевий суд зазначив, що суд, розглянувши заяву про забезпечення позову та перевіривши на відповідність доказів викладеним обставинам, беручи до уваги предмет позову, обґрунтування необхідності вказаного виду забезпечення позову, вважає, що вимога щодо накладення арешту на майно є обґрунтованою, а заява про забезпечення позову такою, що підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні.

Просить скасувати вжиті заходи забезпечення позову згідно ухвали Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії.

Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 18 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, де просила стягнути із ОСОБА_1 на її користь грошові кошти в розмірі 1 297 000 грн. ( а.с. 40-41 ).

Разом з тим, 14 листопада 2018 вона подала до суду заявупро забезпечення позову, де просила накласти арешт на 3/10 частини житлового будинку №30, з відповідною частиною побутових будівель та споруд, що по АДРЕСА_2 загальною площею 112,1 кв.м., житловою площею 67,6 кв.м.,

на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м. ( а.с. 2-3 ).

На обґрунтування поданої заяви зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду ( там же ).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 13 листопада 2018 року ОСОБА_1 є власником 3/10 частини житлового будинку №30, щопо вул. Шевченка в м. Сквира, Київської області та квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 23-25 ).

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. ( а.с. 11 ).

Накладено арешт на належне ОСОБА_1 майно, а саме на: 3/10 частини житлового будинку №30, з відповідною частиною побутових будівель та споруд, щопо АДРЕСА_2 загальною площею 112,1 кв.м., житловою площею 67,6 кв.м. таквартиру АДРЕСА_1, загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м. ( там же ).

Постановляючи ухвалу з цього приводу, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю дотримався вимог ст.ст. 149-154 ЦПК України, положень постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

При цьому, місцевий суд, із врахуванням доказів по справі, наявності спору між сторонами, реальної загрози невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, в разі відчуження спірного майна третім особам, відповідності виду забезпечення позову поданим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання.

Окрім цього, з апеляційної скарги вбачається, що апелянт погоджується з тим, що вартість майна, на яке накладено арешт, становить близько 1 000 000 грн., тоді як, з позовної заяви вбачається, що ціна позову становить 1 297 000 грн., відтак, зазначене додатково свідчить, що місцевим судом при забезпеченні позову дотримано співмірності вжитих заходів з заявленими вимогами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, зокрема, ч. 3, 4 ст. 153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді другої інстанції.

Доводи апелянтапро те, що інформаційна довідка від 13 листопада 2018 року не містить актуальної інформації щодо права власності ОСОБА_1 на 3/10 чистини житлового будинку АДРЕСА_2 з точки зору суду другої інстанції, не може бути підставою для задоволення апеляційних вимог, оскільки, будь-яких доказів на підтвердження зазначеного, зокрема, на дату її формування, відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України матеріали справи не містять і таких не надав апелянт.

Інші доводи, зазначені в апеляції, зокрема, про те, що розписка, з приводу якоїзаявлено позовні вимоги, написана без зазначення валюти в якій надавалася позика, ідентифікуючих даних позичальника та позикодавця, на момент написання розписка не мала ніякого значення для сторін по справі, ціна позову визначена в розмірі 1 297 000 грн. є необґрунтованою та безпідставною, на житловий будинок №30 по вул. Шевченка вже накладено арешт, право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації, судом накладено арешт на майно, що йому не належить, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не спростовують висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову, при наявності для цього обґрунтованих та законних підстав.

Відтак, при вжитті заходів забезпечення позову в даній справі судом правильно враховано позовні вимоги, співмірність вжитих заходів з цими вимогами та вид забезпечення позову у повній відповідності до положень п.п. 3,4 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року.

Доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 58-60 ), зокрема про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду і, як наслідок, захист порушених прав позивача також станове неможливим, на переконання апеляційного суду, є обґрунтованими та спростовують доводи апеляційної скарги.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відповідно до положень ст. 127 ЦПК України задовольнити клопотання про продовження строку для подачі цього відзиву, визначеного ухвалою Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року ( а.с. 34-35 ), оскільки ОСОБА_2 не мала можливості подати його в визначений строк з поважних причин.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, судове рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко