ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 644/8995/18

Провадження № 22-ц/818/4199/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

сторони справи:

позивач Харківський національний університет внутрішніх справ,

відповідач Ісаєнко ОСОБА_1 Геннадійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова, ухвалене 14 червня 2019 року у складі судді Зябрової О.Г.,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Харківський національний університет внутрішніх справ (надалі ХНУВС) звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 витрати, пов`язані з утриманням, у сумі 42 136 грн 2 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 14 червня 2019 року позовні вимоги ХНУВС задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ХНУВС витрати, пов`язані з утриманням, у розмірі 42 136 грн 2 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1762 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 проходив навчання в ХНУВС за державним замовленням за спеціалізацією «Правознавство» та здобув ступінь бакалавра. Відповідно до Закону України «Про міліцію», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Після завершення навчання наказом ХНУВС від 04 березня 2017 року № 68 о/с ОСОБА_2 був відрахований зі складу курсантів та відкомандирований до ГУНП в Харківській області для подальшого проходження служби. Наказом ХНУВС від 02 жовтня 2018 року № 264 о/с ОСОБА_2 звільнений згідно із Законом України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 за п.7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням). Тобто відповідач має відшкодувати ХНУВС витрати на утримання у вищому навчальному закладі, що згідно довідок-рахунків склало 42 136 грн 2 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вищенаведеного позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. А саме, матеріалами справи не доведено його працевлаштування на посаду начальницького складу органів внутрішніх справ, оскільки він був працевлаштований до ГУНП в Харківській області, а не до органів внутрішніх справ. Також судом не встановлено, що Законом України «Про освіту» не передбачений обов`язок особи відпрацьовувати три роки після закінчення навчання за державним замовленням. Тому висновок суду про наявність підстав для стягнення з нього витрат на утримання у ХНУВС помилковий.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Судом установлено, що ОСОБА_2 за програмою державного замовлення навчався в ХНУВС на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за спеціалізацією «Правознавство» з 10.08.2013 по 04.03.2017, що підтверджується договором про підготовку фахівця ХНУВС від 02.09.2013 (а.с. 10-11, 5, 6, 7). По закінченню навчання наказом ректора ХНУВС ОСОБА_2 був направлений для подальшого проходження служби до Головного управління національної поліції (надалі ГУНП) в Харківській області (а.с. 8). 02.10.2018 згідно наказу ГУНП в Харківській області № 264 о/с ОСОБА_2 за власним бажанням був звільнений з ГУНП в Харківській області.

За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (надалі КАС (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення)) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 3 КАС визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною четвертою статті 5 КАС передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі Закон № 565-XII), чинного на час виникнення спірних відносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 565-XII працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до частини п`ятої статті 18 Закону № 565-XII підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку,установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (частина сьома статті 18 Закону № 565-XII).

З метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 було відступлено від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц, 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15, оскільки указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Водночас слід зазначити, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС , якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

На підтвердження викладеного висновку слід зауважити, що 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі №533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі №815/5027/15, 3 жовтня 2018 року у справі №755/2258/17, та вказала, що спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розгляд даної справи належить до компетенції адміністративних судів.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково. Не з підстав, визначених доводами апеляційної скарги, а з підстав порушення судом норм процесуального права щодо підвідомчості спору. Тому рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права щодо підвідомчості спору, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, провадження у справі - закрити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 377, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 14 червня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 4 жовтня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

А.І. Овсяннікова