РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/13046/17

Провадження № 2/643/335/19

14.05.2019 року Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря Постульга О.Г. розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві користуванні власністю та виселення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві користуванні власністю та виселення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, зобов`язати звільнити вказану квартиру.

В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що їм на праві спільної сумісної власності належить двокімнатна квартира по АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №5н НОМЕР_1 від 21.02.1996 року. Позивач ОСОБА_2 проживав у цій квартирі разом зі своєю дружиною відповідачкою ОСОБА_3 ,від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в квартирі позивачів.

26.12.2016 шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 було розірвано. Шлюбно-сімейні відносини припинені, спільного господарства вони не ведуть. Проте, відповідачка продовжує проживати в одній квартирі разом зі позивачами , демонструвати своє неприязне відношення до позивачки , перешкоджає їй в користуванні однією з жилих кімнат, ванною кімнатою, не сплачує за комунальні послуги, вчиняє постійні сварки, застосовує фізичне насилля до позивачки . ОСОБА_3 зареєстрована за іншою адресою, проживає в квартирі безпідставно, без згоди позивачів , своєю агресивною поведінкою та діями перешкоджає їм у праві користування власністю.Вказані обставини і вимусили позивачів звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити.

Відповідачка , представник відповідача позовні вимоги не визнали , посилаючись на те, що позивачами не надано суду доказів порушень правил співжиття з боку ОСОБА_3 , не доведено що до неї застосовувались заходи запобігання і громадського впливу. Відповідачка була вселена в квартиру, як дружина співвласника квартири ОСОБА_5 ОСОБА_2 , у них народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тобто, ОСОБА_3 була вселена в квартиру власниками на законних підставах та має право користування спірним житлом.

Суд, вислухав пояснення позивача та його представника, відповідача, представника відповідача , всебічно та повно дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено,що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить двокімнатна квартира по АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №5н НОМЕР_1 виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 21.02.1996 року.

В квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,відповідно довідки дільниці № 39 КП «Жилкомсервіс» від 10.10.2017 року № 2155.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.

Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом виселення.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК України , у частині першій якої передбачені підстави виселення. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 116 ЖК України , якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачами на підтвердження доводів щодо вчинення відповідачкою ОСОБА_3 дій, які б свідчили про наявність передбачених ст.116 ЖК України підстав для її виселення не надано.

З відповідді начальника Московського ВП ГУ НП в Харківській області від 17.03.2017 року вбачається, що заява ОСОБА_1 про вжиття заходів та надання допомоги у виселенні з квартири колишньої невістки ОСОБА_3 . 1975 р.н., зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Московського ВП ГУ НП в Харківській області за М 7841 від 28.02.2017 року.

Перевірка викладених в зверненні відомостей проведена в порядку Закону України «Про звернення громадян», у зв`язку з відсутністю в них достатніх обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

В ході перевірки було встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , склались цивільно-правові відносини, з приводу виселення останньої з вищевказаної квартири, вирішення яких до компетенції поліції не відноситься, а можливе лише в суді, в порядку цивільного судопровадження.

Під час перевірки приймались заходи спрямовані на встановлення особи можливих свідків та очевидців вказаної пригоди, однак, вжитими заходами, встановити особи останніх не виявилось можливим. Зі скаргами та заявами, з приводу порушення громадського порядку, ніхто не звертався.

Відповідачка ОСОБА_1 вселилася в спірну квартиру як дружина співвласника квартири позивача ОСОБА_2 , від вказаного шлюбу позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в квартирі позивачів.

26.12.2016 шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 було розірвано.

Відповідно відповідді директора ХЗОШ № 56 №21 від 07.12.2017 року на адвокатський запит ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: АДРЕСА_4 разом з матір`ю ОСОБА_3 , батьком ОСОБА_2 та бабусею. Вихованням доньки в основному займається мати ОСОБА_3 Вона постійно приводить дитину до школи та забирає після групи подовженого дня, цікавиться успіхами доньки в навчанні, бере активну участь в позакласних заходах, регулярно відвідує батьківські збори. Між матір`ю та донькою склалися доброзичливі, теплі, довірливі стосунки. Батько ОСОБА_2 за весь період навчання лише один раз відвідав батьківські збори. Доньку зі школи забирав кілька разів, але ніколи не цікавився її успіхами

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) ОСОБА_7 колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Доказів того, що співвласники квартири , позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заперечували про вселення та проживання в спірній квартирі або на момент вселення в квартиру була інша угода про порядок користування цим приміщенням суду не надано .

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону .

Відповідно до ч.З ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займано приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, всупереч вимогам закону позивачами не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 чинить перешкоди позивачам у користуванні належним їм на праві власності квартирою , суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві користуванні власністю та виселення слід відмовити в повному обсязі.

Враховуючи те, що у задоволенні позову було відмовлено, у відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачами по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 319,321,391 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві користуванні власністю та виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішенні виготовлений 20.05.2019 року.

Суддя Майстренко О.М.