Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 288/1344/16-ц

провадження № 61-22466св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - головне управління Держгеокадастру у Житомирській області;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів:

Худякова А. М., Косигіної Л. М., Григорусь Н. Й., від 06 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 27 вересня 2011 року між ним та Попільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області було укладено договір оренди землі № 221, за умовами якого йому було передано в оренду строком на 5 років земельну ділянку, площею

50,00 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення фермерського господарства. Державну реєстрацію вказаного договору було проведено 11 листопада 2011 року. Вказував, що з 01 січня 2013 року головне управління Держгеокадастру у Житомирській області стало розпорядником земель, у тому числі, земель, які були передані йому

в оренду. Маючи намір поновити строк дії договору оренди землі,

він 08 серпня 2016 року направив відповідачу лист-повідомлення щодо продовження строку дії договору оренди землі від 27 вересня 2011 року

№ 221, додавши до нього проект додаткової угоди. У своїй відповіді відповідач запропонував йому для належного розгляду питання поновлення строку дії договору оренди землі надати дані агрохімічної паспортизації орендованої земельної ділянки та відомості заборгованості зі сплати орендної плати, що ним було виконано 30 вересня 2016 року.

Проте відповідач у своєму листі від 13 жовтня 2016 року умови проекту додаткової угоди не погодив та відмовив у поновлені договору оренди землі, пославшись на те, що передана йому в оренду земельна ділянка

буде включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах.

ОСОБА_1 вважав, що відповідач безпідставно зволікав у підписанні додаткової угоди до договору оренди землі, надаючи необґрунтовані відповіді, вимагаючи непередбачені для цього документи та посилаючись на норми закону, які цього не передбачають, а тому просив суд визнати укладеною між ним та відповідачем додаткову угодо до договору оренди землі від 27 вересня 2011 року № 221 у редакції, яка вказана у позовній заяві.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області

у складі судді Сікана В. М. від 20 грудня 2016 року позов ОСОБА_1

задоволено. Визнано укладеною між головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області та ОСОБА_1 додаткову угоду до договору оренди землі від 27 вересня 2011 року № 221, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Попільнянському районні Житомирської області 11 листопада 2011 року, у редакції, наданої ОСОБА_1 .

Задовольняючи позов та визнаючи укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 27 вересня 2011 року № 221 між ОСОБА_1 та головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, керуючись статтею 33 Закону України «Про оренду землі», статтею 640 ЦК України, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог, а саме того, що відповідач безпідставно зволікав, а згодом відмовив в укладанні додаткової угоди до договору оренди землі з орендарем, який належним чином виконував орендні зобов`язання та завчасно повідомив відповідача про намір продовжити договір оренди землі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 06 квітня

2017 року апеляційну скаргу головного управління Держгекадастру

у Житомирській області задоволено, рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні

позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Відповідач висловив своє волевиявлення, надіславши 13 жовтня 2016 року позивачу своє заперечення щодо продовження дії договору оренди землі

від 27 вересня 2011 року № 221. Такі дії відповідача відповідають вимогам законодавства, а на даний час спірна земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення районного суду залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Попільнянського районного суду Житомирської області.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що він скористався переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та повідомив про це відповідача у строк, передбачений договором та частиною другою статті 33 Закону України «Про оренду землі», додав до листа-повідомлення проект додаткової угоди, виконав усі вимоги та умови, що були запропоновані відповідачем, а тому його право у зв'язку з безпідставною відмовою у підписанні додаткової угоди про поновлення договору оренди землі є порушеним. Також апеляційний суд не звернув уваги на те, що положення статей 134, 135,

136 ЗК України, на які послався відповідач, відмовляючи у поновленні договору оренди землі, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, так як згідно частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі поновлення договорів оренди землі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване

рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального

та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування частини першої статті 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

З огляду на викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що відповідач, як розпорядник земель, у тому числі земельної ділянки, переданої в оренду позивачу, письмово повідомив останнього про своє заперечення щодо продовження/поновлення дії договору оренди землі

від 27 вересня 2011 року № 221 (а. с. 25). Тобто у відповідача відсутнє волевиявлення на продовження з позивачем договору оренди земельної ділянки. Такі дії відповідача у листі-повідомлені належним чином мотивовані.

Доводи касаційної скарги про те, що положення статей 134, 135,

136 ЗК України, на які послався відповідач, відмовляючи у поновленні договору оренди землі, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, так як згідно частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі поновлення договорів оренди землі, безпідставні, так як договір оренди землі з ОСОБА_1 не поновлювався.

Крім того, 13 жовтня 2016 року відповідач письмово повідомив позивача про своє заперечення щодо продовження/поновлення дії договору оренди землі у зв`язку з включенням земельної ділянки, площею 50,00 га, розташованої на території Миролюбівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного рішення не впливають, а в основному зводяться до незгоди із судовим рішенням.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду

не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник