Номер провадження: 22-ц/813/83/19
Номер справи місцевого суду: 503/2186/17
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б.С
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ковязіної А.Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - комунальне підприємство «Кодимська центральна районна лікарня»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу виконуючого обов'язки головного лікаря Комунального підприємства «Кодимська центральна районна лікарня» Акімової Л.С. на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 21 червня 2018 року у складі судді Сердюк Б.С.,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про зобов'язання провести перерахунок та виплату надбавок до заробітної плати. Позов обґрунтовано тим, що 13.07.1989 року по теперішній час працює в КП «Кодимська ЦРЛ» на посаді лікаря-дерматовенеролога.

Заклади охорони здоров'я, які мають стаціонари, належать до безперервно діючих закладів, медична допомога в яких надається цілодобово. Тож до чергувань в нічний час, святкові та неробочі дні залучаються лікарі амбулаторно-поліклінічних підрозділів лікувальних закладів, диспансерів пологових будинків тощо.

Оплата праці позивача відбувалася з порушенням трудового законодавства, а саме за період роботи з 01.01.2006 року по 31.12.2016 року нарахування позивачу надбавки за стаж проводилось із встановленого штатним розписом посадового окладу без урахування роботи за фактично відпрацьований час, зокрема не враховано оплату за чергування в стаціонарі, за роботу в надурочний час, що призвело до виплати надбавки за стаж у неповному розмірі.

ОСОБА_2 вважає, що відповідачем було порушено його право на оплату праці, в з в'язку з чим просив зобов'язати КП «Кодимська ЦРЛ» провести йому оплату роботи яка виконувалась ним в надурочний час, у вихідні дні за графіком, у святкові чи неробочі дні, провести перерахунок та виплату надбавки за тривалість безперервної роботи (стаж) із врахуванням виплат за чергування в стаціонарі та роботу в надурочний час та нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 21 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано КП «Кодимська ЦРЛ» провести ОСОБА_2 оплату роботи, яка виконувалась ним в надурочний час, в подвійному розмірі, за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2016 року.

Зобов'язано КП «Кодимська ЦРЛ» провести ОСОБА_2 оплату роботи, яка виконувалась ним у вихідні дні за графіком, у святкові чи неробочі дні, у розмірі подвійної ставки понад оклад, за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2016 року.

Зобов'язано КП «Кодимська ЦРЛ» провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату надбавки за тривалість безперервної роботи (стаж) відповідно до п. 4.6 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 року № 308/519 із врахуванням виплат за чергування в стаціонарі та роботу в надурочний час за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанціїсуд прийшов до висновку, що позивачем доведено та обґрунтовано позовні вимоги щодо зобов'язання КП «Кодимська ЦРЛ» провести йому оплату роботи, яка виконувалась ним в надурочний час, у вихідні дні за графіком, у святкові чи неробочі дні, провести перерахунок та виплату надбавки за тривалість безперервної роботи (стаж) із врахуванням виплат за чергування в стаціонарі та роботу в надурочний час.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку виконуючий обов'язки головного лікаря КП «Кодимська ЦРЛ» - Акімова Л.С.

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що позивачем пропущено строк подачі позову, встановлений ст. 233 КЗпП України, оскільки про його порушене право він дізнався 26.06.2017 року. Також, посилається, що для проведення надурочних робіт необхідна згода профспілкового комітету і видання наказу (розпорядження) власником. Позивач з 2000 року є Головою профспілки, тому керівники лікарні повинні були звертатись до нього для надання дозволу на проведення надурочних робіт.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 надано відзив, яким він заперечує проти задоволення апеляційної скарги. Щодо пропуску строку посилається на ч. 2 ст. 233 КЗпП України, якою передбачено звернення до суду без обмеження будь-яким строком. Просить оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Апелянт в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмового відзиву на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 з 13.07.1989 року прийнятий до КП «Кодимська ЦРЛ» на посаду лікаря - дерматовенеролога.

Відповідно до акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №15-10-007/0373 в роботі КУ «Кодимська центральна районна лікарня», правонаступником якої є Комунальне підприємство «Кодимська ЦРЛ», виявлено ряд порушень, зокрема: відносно лікаря ОСОБА_2 надбавка за стаж нараховується виходячи з встановленого штатним розписом посадового окладу без урахування роботи за фактично відпрацьований час (зокрема оплати праці за чергування в стаціонарі), що призвело до нарахування надбавки за стаж у неповному обсязі; оплата праці ОСОБА_2 в надурочний час не оплачена у подвійному розмірі; не ведеться облік надурочних робіт кожного працівника, зокрема ОСОБА_2

У зв'язку з встановленими перевіркою порушеннями законодавства про працю, відносно головного лікаря КП «Кодимська ЦРЛ» ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення.

За результатами розгляду вказаного протоколу, постановою Кодимського районного суду Одеської області від 13.05.2017 року по справі про адміністративне правопорушення №503/790/17, головного лікаря притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про працю за ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Факт визнання ОСОБА_4 своєї вини в порушенні законодавства про працю підтверджується його письмовою заявою, яка була ним особисто надана та міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже наявність порушень законодавства про працю в роботі КП «Кодимська ЦРЛ», всупереч доводів апеляційної скарги, встановлена та не підлягає доказуванню.

Також, судом встановлено, що позивач звертався із письмовими заявами до відповідача з вимогою провести облік його надурочних робіт за період із 01.01.2012 року та оплатити їх у подвійному розмірі, на що отримав відповідь, що відповідач не може виконати його вимоги, в зв'язку з тим, що бюджетний період становить один календарний рік, починаючи з 01 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

В той же час із відповіді КП «Кодимська ЦРЛ» від 26.06.2017 року вбачається, що з початку 2017 року оплата праці за надурочні години, за роботу у вихідні та святкові дні здійснюється в належному розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлене, суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги, дійшов до правильного висновку, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог щодо зобов'язання КП «Кодимська ЦРЛ» провести йому оплату роботи яка виконувалась ним в надурочний час, у вихідні дні за графіком, у святкові чи неробочі дні, провести перерахунок та виплату надбавки за тривалість безперервної роботи (стаж) із врахуванням виплат за чергування в стаціонарі та роботу в надурочний час.

При цьому, апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів позивача і наданих ним доказів в обґрунтування позовних вимог, а тому суд першої інстанції, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до вірного висновку щодо задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 233КЗпП України,у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу виконуючого обов'язки головного лікаря Комунального підприємства «Кодимська центральна районна лікарня» Акімової Л.С. залишити без задоволення.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець