Постанова

Іменем України

16 травня 2019 року

місто Київ

справа № 749/669/17

провадження № 61-28845св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Сновська міська рада Сновського району Чернігівської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року у складі судді Чигвінцева М. С. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Екзюри Л. В., Вінгаль В. М., Губар В. С.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_2 у червні 2017 року звернулася до суду з позовом до Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області (далі - Сновська міська рада) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що 23 березня 2015 року її звільнено за власним бажанням з посади директора Комунального підприємства «Щорський міський парк культури та відпочинку Щорської міської ради Чернігівської області» (далі - КП «Щорський міський парк культури та відпочинку»). На час звільнення відповідач мав заборгованість перед ОСОБА_2 з виплати заробітної плати, повний розрахунок здійснено не було. Ця заборгованість склала 53 219, 25 грн та 25 травня 2017 року відповідачем виплачено зазначену заборгованість.

Оскільки з дня звільнення відповідач не сплатив ОСОБА_2 заробітну плату, тому відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку, тобто з 23 березня 2015 року до 25 травня 2017 року, що складає 543 доби. Сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки на користь ОСОБА_2 становить 61 755, 39 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача

Представник відповідача в судовому засіданні просив у позові відмовити в повному обсязі. Пояснив, що Сновська міська рада є неналежним відповідачем, оскільки на момент звернення позивача до суду КП «Щорський міський парк культури та відпочинку» не припинило свою діяльність.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Сновської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовувались тим, що на час подання ОСОБА_2 позову КП «Щорський міський парк культури та відпочинку» не було ліквідовано, про що свідчить рішення Сновської міської ради від 13 липня 2017 року № 24-9/VIII, а тому Сновська міська рада не є належним відповідачем у справі та не відповідає за зобов`язання КП «Щорський міський парк культури та відпочинку».

Апеляційний суд додатково зазначив, що те, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2015 року у справі № 749/442/15-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Сновської міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача, подальше стягнення заборгованості із Сновської міської ради у примусовому порядку державною виконавчою службою фактично суперечить зазначеному рішенню суду та не є підтвердженням визнання відповідачем заборгованості із заробітної плати, а відповідно не може бути підставою для покладення на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, встановленої статтею 117 КЗпП України.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2017 року, постановити нове рішення по суті позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що Щорська міська рада (Сновська міська рада) є неналежним відповідачем у справі, оскільки заявник перебувала у трудових відносинах з Комунальною організацією «Щорський міський парк культури та відпочинку Щорської міської ради Чернігівської області» (далі - КО «Щорський міський парк культури та відпочинку»), яка мала статус юридичної особи, не відповідає зобов`язальному праву. Відповідно до статуту КО «Щорський міський парк культури та відпочинку» знаходиться у міській комунальній власності, засновником якого є Щорська міська рада (Сновська міська рада). Судами неправильно застосовано правила статей 509, 525 ЦК України. Також заявник вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій здійснили розгляд справи упереджено та однобічно. Судами не досліджено питання припинення діяльності КП «Щорський міський парк культури та відпочинку» чи КО «Щорський міський парк культури та відпочинку».

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Сновська міська рада просить оскаржувані судові рішення залишити без змін. Зазначає, що міська рада не є належним відповідачем у справі, її вина у затримці розрахунку при звільнення ОСОБА_2 відсутня.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Зазначену цивільну справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у квітні 2018 року.

Справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України.

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначено за правилами статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 18 травня 2006 року перебувала у трудових відносинах з КП «Щорський міський парк культури і відпочинку» та працювала на посаді директора.

23 березня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади у зв`язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 КЗпП України розпорядженням Щорської міської ради від 23 березня 2015 року № 9-к.

КП «Щорський міський парк культури і відпочинку» відповідно до статуту мало статус юридичної особи, самостійний баланс, розрахунковий і інші рахунки в установах банків, а також право бути позивачем і відповідачем у суді та як юридична особа, за своїм статутом, несла відповідальність лише за своїми зобов`язаннями у межах наявного майна і не відповідає за зобов`язаннями держави і власника, водночас держава та власник відповідальності за зобов`язаннями підприємства не несуть.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на час розгляду справи судом першої інстанції Щорський міський парк культури і відпочинку Щорської міської ради Чернігівської області зареєстрований в державному реєстрі як юридична особа з організаційно-правовою формою комунальна організація, яка перебуває у стані припинення у зв`язку з процедурою ліквідації, що здійснюється на підставі рішення Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області від 13 липня 2017 року про ліквідацію КО «Щорський міський парк культури та відпочинку».

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2015 року у справі № 749/442/15-ц позов ОСОБА_2 до Щорської міської ради та КП «Щорський міський парк культури та відпочинку» про стягнення заборгованості із заробітної плати задоволено частково. Стягнуто з Щорської міської ради на користь ОСОБА_2 нараховану, але невиплачену заробітну плату з 08 грудня 2013 року до 23 березня 2015 року в сумі 33 801, 66 грн, відшкодування моральної шкоди в сумі 500, 00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2015 року у справі № 749/442/15-ц рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2015 року скасовано. Позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з КП «Щорський міський парк культури та відпочинку» на користь ОСОБА_2 33 801, 66 грн в рахунок погашення заборгованості із заробітної плати у період з 08 грудня 2013 року до 23 березня 2015 року. Стягнуто з КП «Щорський міський парк культури та відпочинку» на користь ОСОБА_2 500, 00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Щорської міської ради відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2017 року у справі № 749/414/17 здійснено заміну сторони виконавчого провадження від 03 листопада 2016 року № 52815278 КП «Щорський міський парк культури та відпочинку Щорської міської ради Чернігівської області» на Сновську міську раду.

Після заміни судом сторони боржника у виконавчому провадженні на Сновську міську раду Сновського району, державним виконавцем в примусовому порядку за рахунок коштів міської ради виконано рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості із заробітної плати, яку остання отримала 25 травня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2017 року за апеляційною скаргою Сновської міської ради скасовано ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2017 року з переданням питання про заміну сторони у виконавчому провадженні на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2017 року у справі № 749/1046/15-а визнано протиправною бездіяльність державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації Щорської районної державної адміністрації Сокола Є. І. щодо нескасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записів від 23 жовтня 2012 року за номером 4000211 про припинення КО «Щорський міський парк культури та відпочинку» та за номером НОМЕР_1 про утворення в результаті перетворення КП «Щорський міський парк культури та відпочинку».

Зобов`язано державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації Щорської районної державної адміністрації Сокола Є. І. скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записи від 23 жовтня 2012 року за номером 4000211 про припинення КО Щорський міський парк культури та відпочинку» та за номером НОМЕР_1 про утворення в результаті перетворення КП «Щорський міський парк культури та відпочинку».

Визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Щорської (Сновської) міської ради, яка полягає у невжитті заходів щодо приведення установчих документів КП «Щорський міський парк культури та відпочинку» у відповідність із постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2014 року про скасування рішення Щорської міської ради Чернігівської області від 22 серпня 2012 року в частині ліквідації КО «Щорський міський парк культури та відпочинку» та створення КП «Щорський міський парк культури та відпочинку».

Визнано незаконним та скасовано рішення Щорської міської ради Чернігівської області від 18 лютого 2016 року «Про підтвердження необхідності та доцільності існування КП «Щорський міський парк культури та відпочинку».

Зобов`язано Сновську ( Щорську ) міську раду вжити заходи з приведення установчих документів КП «Щорський міський парк культури та відпочинку» у відповідність із постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2014 року про скасування рішення Щорської міської ради від 22 серпня 2012 року в частині ліквідації КО «Щорський міський парк культури та відпочинку» та створення КП «Щорський міський парк культури та відпочинку».

Апеляційний суд Чернігівської області у справі № 749/414/17 з повідомлення державного реєстратора від 24 березня 2013 року встановив, що на виконання постанови Щорського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2017 року державним реєстратором скасовано реєстраційні записи за номером 2000368 та за номером 5000211 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тобто скасовано запис про державну реєстрацію КП «Щорський міський парк культури та відпочинку» і про припинення КО «Щорський міський парк культури та відпочинку».

Таким чином на базі майна КО «Щорський міський парк культури та відпочинку» шляхом перетворення (реорганізації) створено КП «Щорський міський парк культури та відпочинку», запис про утворення якого у подальшому було скасовано та поновлено запис про КО «Щорський міський парк культури та відпочинку».

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 працювала на посаді директора КП «Щорський міський парк культури та відпочинку» та саме з КП «Щорський міський парк культури та відпочинку» за рішенням суду стягнуто заборгованість із заробітної плати, яка була наявна на день звільнення. При цьому, апеляційним судом у справі № 749/442/15-ц встановлено, що належним відповідачем у справі в частині вимог про стягнення заробітної плати є КП «Щорський міський парк культури та відпочинку», а не Щорська ( Сновська ) міська рада. При цьому, ухвала суду про заміну сторони виконавчого провадження, боржника КП «Щорський міський парк культури та відпочинку» на Сновську міську раду, також була скасована апеляційним судом та залишена без змін постановою Верховного Суду від 18 грудня 2018 року.

Частиною третьою статті 96 ЦК України передбачено, що засновник юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, крім випадків встановлених установчими документами та законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 176 ЦК України держава не відповідає за зобов`язаннями створених нею юридичних осіб та юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави.

Установивши, що позивач перебував у трудових відносинах з КП «Щорський міський парк культури та відпочинку», яке було створено на базі КО «Щорський міський парк культури та відпочинку», суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що відповідно до положень статей 116, 117 КЗпП України відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати працівнику має нести роботодавець, а Сновська міська рада не може бути відповідачем у цій справі.

При цьому, у інших судових провадженнях судами встановлено, що Сновська міська рада не є належним відповідачем у спорах, що виникли з трудових правовідносин, між ОСОБА_2 та КП «Щорський міський парк культури та відпочинку».

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 11 ЦПК України 2004 року, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 57 ЦПК України 2004 року).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України 2004 року).

Статтею 59 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.

Позивач, посилаючись як на фактичні підстави позову на те, що у Сновської міської ради виник обов`язок відшкодувати їй середній заробіток за час затримки розрахунку, не довела їх належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України 2004 року). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України 2004 року). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України 2004 року). Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України 2004 року).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що спір у цій справі стосується прав та інтересів КП «Щорський міський парк культури та відпочинку» та КО «Щорський міський парк культури та відпочинку». При цьому без відповідної заяви або клопотання позивача про заміну відповідача чи залучення співвідповідача суд не вправі залучати до участі у справі інших осіб як відповідачів, які не визначені у такому процесуальному статусі позивачем.

Оскільки позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, не просив залучити належного відповідача до участі у справі, вважає, що позов пред`явлено до належного відповідача, то висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову є законними та обґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають. Інші доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судами, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 409, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик