Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 381/4239/15-ц

провадження № 61-24875св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Русинчука М. М. (суддя - доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - відділ освіти Фастівської районної державної адміністрації Київської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації Київської області на рішення апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Гуля В. В., Білоконь О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації Київської області (далі - відділ освіти Фастівської РДА) про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплату вихідної допомоги при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 15 лютого 2006 року по 02 вересня 2015 року вона працювала на посаді провідного фахівця з охорони праці і енергозбереження господарської групи відділу освіти. 02 липня 2015 року вона попереджена про наступне звільнення, а наказом № 460-к від 02 вересня 2015 року звільнена у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, хоча за наказом № 119 від 30 червня 2015 року посада позивача підлягала скороченню з 01 вересня 2015 року.

В наказі № 460-к від 02 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 перераховано підстави, які вказані в наказі про її звільнення, а саме: наказ від 22 червня 2015 року № 117 про зміну штатного розпису. Однак, вказаний наказ передбачає скорочення штату районного методичного кабінету відділу освіти Фастівської РДА, тому до посади позивача ніякого відношення немає.

В порушення норм трудового законодавства трудову книжку видано не в день звільнення, а 14 вересня 2015 року, з нею не проведено розрахунок в день звільнення, відповідачем не виконано обов`язок щодо надання позивачу пропозицій іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації, яка відповідає її професії, спеціальності, кваліфікації.

Крім того, відповідачем в оскаржуваному наказі неправильно вказано посаду, з якої звільнили позивача, оскільки її посада, що зазначена в трудовій книзі «провідний фахівець з охорони праці і енергозбереження господарської групи», а звільнено її з посади «провідного фахівця з питань безпеки та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської РДА». При цьому, відсутній наказ про переведення її саме на посаду, з якої її було звільнено, що підтверджується відсутністю записів в її трудовій книзі.

Внаслідок незаконного звільнення позивачу було завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у розмірі 5 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено факт порушення відповідачем вимог чинного трудового законодавства під час звільнення працівника у зв`язку із скороченням штату. Крім того, судом також не встановлено підстав для стягнення моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації № 460-к від 02 вересня 2015 року про звільнення провідного фахівця з охорони праці ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 з 02 вересня 2015 року на посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації.

Стягнуто з відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 вересня 2015 року по 15 березня 2017 року у розмірі 37 295,19 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не дав оцінки доводам позивача щодо порушення вимог трудового законодавства при її звільненні, а тому рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року відділ освіти Фастівської РДА звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою відділу освіти Фастівської РДА, витребувано матеріали цивільної справи № 381/4239/15-ц з Фастівського міськрайонного суду Київської області. Крім того, вказаною ухвалою зупинено виконання рішення апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження в справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга відділу освіти Фастівської РДА обґрунтована тим, що апеляційний суд, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з вимог статті 15 Закону України «Про охорону праці» та штату працівників у 835 осіб, дійшов висновку про виключення можливості скорочення посади фахівця з охорони праці. Проте, на переконання заявника, апеляційним судом порушено вимоги вказаного закону, оскільки не враховано, що відділ освіти Фастівської РДА належить до невиробничої сфери, а кількість працюючих станом на 03 січня 2017 року складає не більше 50 осіб, а тому наявність у відділі посади фахівця з охорони праці не є обов`язковою.

Відповідач вказав, що ОСОБА_1 звільнено відповідно до положень чинного трудового законодавства.

Крім того, відповідач вказав, що позивач навмисно створювала умови з метою затримки остаточного розрахунку та отримання трудової книжки після її звільнення.

Рішення апеляційного суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди не оскаржується і в цій частині касаційним судом відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не переглядається.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги відділу освіти Фастівської РДА.

Суди встановили, що ОСОБА_1 відповідно до наказу № 40-к від 15 лютого 2006 року була прийнята на посаду провідного фахівця з охорони праці і енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської РДА з 15 лютого 2006 року.

Наказом відділу освіти Фастівської РДА № 117 від 22 червня 2015 року було внесено зміни до штатного розпису та скорочення чисельності працівників методичного кабінету відділу освіти Фастівської РДА.

Наказом відділу освіти Фастівської РДА № 119 від 30 червня 2015 року з 01 вересня 2015 року скорочено посаду провідного фахівця з питань безпеки та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської РДА і виключено її із штатного розпису господарської групи вказаного відділу освіти.

ОСОБА_1 попереджена про скорочення штату працівників наказом відділу освіти Фастівської РДА від 30 червня 2015 року № 119 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників господарської групи відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації», з яким вона ознайомилась під розписку 02 липня 2015 року.

Профспілковий комітет 02 вересня 2015 року надав згоду на звільнення ОСОБА_1 з роботи за скороченням штату.

Наказом відділу освіти Фастівської РДА № 460-к від 02 вересня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади провідного фахівця з питань безпеки та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської РДА у зв`язку із скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 02 вересня 2015 року. Трудову книжку видано позивачу 14 вересня 2015 року.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як встановлено судом першої інстанції, Фастівським міськрайонним центром зайнятості, де ОСОБА_1 перебувала на обліку, 14 лютого 2006 року їй було видано направлення на працевлаштування на посаду інженера з охорони праці у відділ освіти Фастівської районної державної адміністрації на заявлену вакансію, а 15 лютого 2006 року між сторонами був укладений трудовий договір, за яким позивач була прийнята на посаду провідного фахівця з охорони праці і енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської РДА, тобто позивач виконувала роботу пов`язану з охороною праці. Зокрема з 05 листопада 2012 року по 09 листопада 2012 року вона проходила навчання в Навчально-методичному центрі з охорони праці Національного університету біоресурсів і природокористування України і отримала відповідне посвідчення. Також відповідну підготовку позивач проходила також в жовтні 2009 року.

Таким чином, на позивача поширюється дія Закону України «Про охорону праці», оскільки вона займала посаду і виконувала обов`язки, пов`язані з охороною праці у відділі освіти Фастівської РДА.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону правці» на підприємстві з кількістю працюючих 50 і більше осіб роботодавець створює службу охорони праці відповідно до типового положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

На підприємстві з кількістю працюючих менше 50 осіб функції служби охорони праці можуть виконувати в порядку сумісництва особи, які мають відповідну підготовку.

Ліквідація служби охорони праці допускається тільки у разі ліквідації підприємства чи припинення використання найманої праці фізичною особою.

Вимоги вказаної статті містяться також в Типовому положенні про службу охорони праці, яке затверджено наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці № 255 від 15 листопада 2004 року.

Крім іншого, позивач в своєму позові зазначала, що штат працівників відділу освіти Фастівської РДА становив 835 осіб, що виключало можливість скорочення посади фахівця з охорони праці. Однак матеріали справи не містили доказів на підтвердження цієї інформації.

Суд першої інстанції доводи позивача в цій частині залишив без належної перевірки і не дав цим доводам оцінки у своєму рішенні.

Апеляційний суд витребував докази в підтвердження/спростування вказаних аргументів. Відповідач надав штатний розпис Фастівської РДА станом на 01 вересня 2015 року, відповідно до якого чисельність працівників відділу освіти становила 70 осіб.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач неправомірно скоротив посаду провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження і звільнив ОСОБА_1 , оскільки відповідно до вимог Закону України «Про охорону праці» працівнику, який працює за вказаним напрямом роботи чинним законодавством надаються додаткові гарантії, в тому числі щодо можливості скорочення такої посади.

Крім цього, апеляційний суд правильно звернув увагу на те, що позивач була звільнена не з посади провідного фахівця з охорони праці, а з посади провідного фахівця з безпеки відділу освіти, хоча назва посади, яку обіймала позивач, та її посадові обов`язки за вказаною посадою не змінювались. В тексті наказу відділу освіти Фастівської РДА № 460-к від 02 вересня 2015 року про звільнення провідного фахівця з охорони праці ОСОБА_1 зазначено, що позивач звільняється з посади провідного фахівця з питань безпеки, що не відповідало тій посаді, яку вона займала за трудовим договором.

Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що роботодавець безпідставно змінив назву посади позивача і звільнив її з іншої посади, порушив вимоги Закону України «Про охорону праці» щодо неможливості скорочення посади фахівця з охорони праці.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який вирішує трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що звільнення позивача було незаконним, обґрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахувавши суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Доводи заявника про те, що відділ освіти Фастівської РДА належить до невиробничої сфери, а кількість працюючих станом на 03 січня 2017 року складає не більше 50 осіб, а тому є необов`язковою наявність у відділі посади фахівця з охорони праці, необґрунтовані, оскільки інформація про кількість осіб, які працювали у відділі, має значення станом на час звільнення працівника (02 вересня 2015 року), а не на час розгляду справи в суді (03 січня 2017 року). Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону праці» дія цього Закону поширюється на всіх юридичних і фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих. Оскільки відділ освіти Фастівської РДА використовує найману працю, на цю юридичну особу поширюються норми зазначеного Закону, в тому числі і вимоги статті 15 щодо гарантій діяльності служби охорони праці.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, його належить залишити без змін, а касаційну скаргу залишити без задоволення.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції 26 квітня 2017 року було зупинено виконання рішення суду апеляційної інстанції до закінчення касаційного провадження у справі, а колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його скасування, тому виконання рішення апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації Київської області залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. М. Русинчук

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков