Справа № 305/670/18
Провадження по справі №2/305/48/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: судді Бліщ О.Б.

секретаря с/з Вербещука В.А.

з участю: представника позивача - ОСОБА_1 .

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Максименка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів, в режимі відеоконференції з Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровськ, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Рахівська державна нотаріальна контора про визначення частки у спільному майні подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , діючи в інтересах в інтересах ОСОБА_2 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Рахівська державна нотаріальна контора, Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06 травня 2006 року, державним нотаріусом Рахівської держнотконтори ОСОБА_5 О.І., посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Згідно вказаного договору продавець, ОСОБА_6 , продала, а покупець, ОСОБА_7 , купив вказану квартиру за 15000 гривень. В подальшому право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_7 та, 11.05.2006, Рахівським БТІ видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , з прилеглою спорудою (сарай), що в АДРЕСА_2 .

04 серпня 2016 року, державним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Закарпатської обл. Пріц О.І. посвідчено заповіт, яким, ОСОБА_7 , належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповів позивачці ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. У встановлений законом термін Мазур О. ОСОБА_8 . звернулася до Рахівської ДНК з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 , а згодом звернулася до ДНК з вимогою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом.

Постановою №8 від 29.03.2019 Рахівська держнотконтора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 Відмова мотивована тим, що спадкодавець являється тільки титульним власником спадкового майна, оскільки спадкова квартира була придбана ним під час перебування у шлюбі з ОСОБА_9 , яка була співвласницею квартири, хоч і не записана в правовстановлюючих документах на вказану квартиру. Окрім того, 08.12.2014 гр. ОСОБА_3 , була подана заява про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_9 , тому неможливо встановити частку спадкового майна по правовстановлюючому документу.

Таким чином, позивачка, не має можливості оформити право власності на спадкову квартиру, яка, на її думку, в цілій частині, перейшла їй у спадок по заповіту після смерті батька ОСОБА_7 .

Як на підставу позовних вимог у первинному позову зазначено, що ОСОБА_9 , при житті не ставила питання щодо визначення порядку користування спірним майном, та відсутні будь які угоди чи рішення щодо визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Тобто, достовірно знаючи про те, що майно перебуває у одноосібній власності заповідача, ОСОБА_9 не скористалася наданим їй законом правом, та не ставила питання про передачу їй у спільну сумісну власність нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Тому, у первинному позові, представник позивачки просив суд визнати за позивачкою ОСОБА_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 .

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Рахівська державна нотаріальна контора про визначення частки у спільному майні подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_9 . На момент своєї смерті вона постійно проживала та була прописана в квартирі АДРЕСА_1 .

На момент смерті ОСОБА_9 залишилось спадкове майно, а саме: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , з прилеглою спорудою (сарай), що була придбана нею під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , за договором купівлі-продажу. Нерухоме майно було зареєстроване на ім`я ОСОБА_7 . За життя його мати відкрито володіла та користувалася належним їй на праві спільної сумісної власністю подружжя нерухомим майном, будь-яких обмежень чи порушень її права володіння чи користування квартирою, з боку її чоловіка не було.

Таким чином, на думку позивача за зустрічним позовом, до складу спадщини його матері ОСОБА_9 , входить належна їй по закону частка у спільному сумісному майні подружжя а саме 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , з прилеглою будівлею (сараєм).

08 грудня 2014 року ОСОБА_3 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті матері. Окрім нього, спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_9 був її чоловік ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 звернувся до Рахівської ДНК із заявою про видачу йому Свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. 18 січня 2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі того, що ОСОБА_9 , договір купівлі-продажу квартири не підписувала і не являється титульним власником квартири. Окрім того, його повідомлено про те, що 18 травня 2017 року до Рахівської ДНК надійшла заява про прийняття спадщини за заповітом за покійним ОСОБА_7 від громадянки ОСОБА_2 Про наявність заповіту від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 , щодо спірної житлової квартири йому раніше відомо не було, а про такий дізнався лише після отримання первинного позову ОСОБА_2 з додатками.

Вважає, що житлова квартира АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності його матері ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , оскільки придбана ними під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу, тому він має право на спадкування її частини, після смерті матері.

Просив суд винести рішення, яким визнати що до складу спадщини, яка залишилась після смерті його матері ОСОБА_9 входить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . Визнати за ним право власності на 1/4 частину вищевказаної квартири з прилеглою спорудою (сараєм) в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_9 .

Ухвалою суду від 06.08.2018 зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та обидва позови об`єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 22.10.2018 з Рахівської ДНК було витребувано оригінали спадкових справ після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Ухвалу суду не виконано, витребовувані спадкові справи суду не надано.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 , вимоги первісного позову підтримали а вимоги зустрічної позовної заяви не визнали. Представник позивачки ОСОБА_1 не заперечив, що дійсно ОСОБА_7 спільно проживав з ОСОБА_9 На його думку, спірна квартира належить в цілій частині ОСОБА_7 , оскільки за життя ОСОБА_9 не ставила питання щодо визначення порядку користування квартирою. Їй було відомо, що квартира в цілій частині зареєстрована за ОСОБА_7 , та за свого життя вона проти цього не заперечувала. Зважаючи на вказані обставини, зустрічний позов вважає безпідставним та просить відмовити в його задоволенні. Первинні позові вимоги просить задовольнити, оскільки ОСОБА_7 заповів позивачці ОСОБА_2 спірну квартиру, яка, на їх думку, належала спадкодавцю в цілій частині, та визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом в цілій частині , на квартиру АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, показав суду, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , під час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу. Незважаючи на те, що договір купівлі-продажу був укладений з ОСОБА_7 та те, що квартира оформлена на його ім`я одноособово, вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а отже належала їм по 1/2 частині кожному. Зважаючи на викладені обставини ОСОБА_2 не може успадкувати по заповіту від ОСОБА_7 цілу частину спірної квартири. Громадянин ОСОБА_3 , являється сином спадкодавця ОСОБА_9 , отже являється спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом після її смерті, у встановлений законом строк він звернувся до держнотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. На його думку, ОСОБА_2 має право на успадкування 3/4 частини спірної квартири, а ОСОБА_3 , як спадкоємцю по закону після смерті матері, ОСОБА_9 , повинно виділитись у спадок 1/4 частина квартири. Окрім того, 07.06.2018, до Рахівського районного суду, Закарпатської області надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_4 .

Представник Рахівської держнотконтори в судове засідання не з`явився, завідуюча Рахівською ДНК Пріц О.І. надала суду заяву, в якій просить вказану справу розглянути у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, взявши до уваги відзив відповідачів з додатками, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позови та які мають значення для справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив.

Нормами статтей 76 81 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

У відповідності до положень частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Об`єктом судового розгляду являється житлова квартира АДРЕСА_1 . Позивачка за первісним позовом, ОСОБА_2 , свої вимоги мотивує наявністю від імені ОСОБА_7 , на її користь заповіту, яким спадкодавець заповів їй згадану квартиру. Враховуючи наявність заповіту, вона вважає що має право отримати у спадок після смерті заповідача цілу частину спірної квартири.

Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Зокрема, нотаріус, відмовляючи ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зазначив, що, згідно правовстановлюючих документів на спадкове майно, спірна квартира була придбана ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Рахівською ДНК 11.05.2006 за №1549, під час перебування у зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Громадянин ОСОБА_7 згідно вищезазначеного договору являється титульним власником майна, а його дружина ОСОБА_9 , не записана співвласником в правовстановлюючому документі. Також нотаріус довів до відома, що, 08.12.2014, ОСОБА_3 була подана заява про прийняття спадщини за покійною матір`ю ОСОБА_9 , тому неможливо встановити частку спадкового майна по правовстановлюючому документу.

В свою чергу,позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_3 , звертаючись в суд з зустрічним позовом, просить суд визнати за ним право власності спадкове майно - ј частину вищевказаної квартири, оскільки, на його думку, має право отримати таку у спадок після смерті своєї матері, ОСОБА_9 , яка була співвласником квартири. Однак, постановою державного нотаріуса Рахівської ДНК Пріц О.І. №6 від 29.03.2018 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно гр. ОСОБА_9 , оскільки відсутнє підтвердження права власності спадкодавця на спадкове майно.

За загальними цивільно-правовими нормами кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі, шляхом визнання такого права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, та право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 4 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 15-16, стаття 392 Цивільного кодексу України).

В даному випадку порушене право позивачів за первісним та зустрічним позовами на спадкування підлягає судовому захисту, оскільки між ними виник спір з приводу спадкування квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Даючи правову оцінку первісних та зустрічних позовних вимог, які випливають з одних правовідносин та взаємопов`язані між собою, суд приходить до наступного висновку.

З показів сторін та матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 1996 року, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 16 лютого 1996 року.

У відповідності до договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №1549 від 06 травня 2006 року, ОСОБА_7 купив у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м. з прилеглою спорудою - сарай.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10602662 від 11.05.2006 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в цілій частині зареєстроване за ОСОБА_7 . Однак, із договору дарування вбачається, що вказана квартира придбана ОСОБА_7 під час перебування ним у шлюбі з ОСОБА_9 .

Статтею 60 Сімейного Кодексу України (редакції якого вже була чинна на час укладення договору-купівлі-продажу) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1 та 3 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. . Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).

Окрім того, нормами Сімейного Законодавства України передбачено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на вищенаведені норми права, суд приходить до висновку, що житлова квартира АДРЕСА_1 , з прилеглою спорудою (сарай), є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_11 , оскільки придбана під час перебування ними у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу, та не може вважатись особистою приватною власністю ОСОБА_7 Вказана квартира належала їм по Ѕ частині кожному.

Суд не погоджується з твердженням представника позивачки ОСОБА_1 про те, що вказана квартира не може вважатись об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки за життя, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не існувало жодних спорів з приводу володіння та користування квартирою, то і не було потреби у визнанні такої об`єктом права спільної сумісної власності подружжя чи виділення відповідних часток.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 12.07.2017.

Після її смерті, як встановлено вище, залишилось як спадкове майно належна їй Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 .

За час свого життя ОСОБА_9 , ніяких заповідних розпоряджень не залишала.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частина 3 статті 1223 Кодексу).

У відповідності до ч.1 ст. 1261 Цивільного Кодексу України,у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця,у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки.

Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом залишилися її чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_3 Факт родинних відносин спадкодавця ОСОБА_9 з спадкоємцем ОСОБА_3 стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 25.02.1992.

Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця, проте, в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, та встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Таким способом, після смерті ОСОБА_9 спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_7 , оскільки на момент смерті ОСОБА_9 він проживав разом з нею, та залишився проживати і надалі за даною адресою до дня своєї смерті. Її син ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті матері у відповідності до ч.1 ст. 1269 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Так, матеріалами справи стверджено, що 08.12.2014, у строк встановлений ч.1 ст. 1270 ЦК України, ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини що залишилась після смерті його матері ОСОБА_9

Як встановлено вище, до складу спадщини після смерті ОСОБА_9 входила Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , з прибудовою (сарай). Отже, враховуючи принцип рівності частки кожного спадкоємця у спадщині, передбачений ч.1 ст. 1278 ЦК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 успадкували після смерті ОСОБА_9 по ј частині квартири АДРЕСА_1 . Відтак, після смерті дружини, у ОСОБА_7 залишилась у власності ѕ частина вищевказаної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин ОСОБА_7 помер, про що складено відповідний актовий запис №72 та ОСОБА_12 ДРАЦСу видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 .

Згідно ст. ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом зареєстрованим в реєстрі за №1-656 від 04 серпня 2016 року ОСОБА_7 , призначив спадкоємцем належної йому квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 .

Як вже описано вище, квартира АДРЕСА_1 , була об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , після смерті дружини у ОСОБА_7 залишилось у власності ѕ частини вищевказаної квартири.

Згідно ч 2 ст. 67 СК України. дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі. Таким чином, після смерті ОСОБА_7 , відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , яку має право успадкувати ОСОБА_2 по заповіту.

Після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_2 спадщину прийняла, оскільки у встановлений законом час звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку, що первісний позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково, визнавши за нею право власності по заповіту, після смерті ОСОБА_7 , на ѕ частини квартири АДРЕСА_1 з прибудовою (сарай), а за ОСОБА_3 слід визнати право власності на ј частину вказаної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9 .

Оскільки питання про відшкодування судових витрат сторонами у справі не ставилось, тому судові витрати по первісному та зустрічному позовах слід віднести за рахунок позивачів по обох позовах.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76- 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканкою АДРЕСА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати по первісному позову залишити за позивачкою.

Зустрічну позовну заяву задовольнити.

Визнати, що до складу спадщини ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , входить 1/2 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_4 , з прилеглою спорудою (сараєм).

Визнати за ОСОБА_3 , ІПН: НОМЕР_5 в порядку спадкування за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 з прилеглою спорудою (сараєм).

Судові витрати за зустрічним позовом залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24 травня 2019 року.

Головуюча: Бліщ О.Б.