Справа № 689/1383/17
РІШЕННЯ

Іменем України

28.08.2019 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий - суддя Баськов М.М.

за участю:

секретаря судового засідання Кушнір О.М.

представника позивача -відповідача ОСОБА_1

представника відповідача -позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки з житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що є спільною частковою власністю, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку,

встановив:

В липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про виділ в натурі 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який належить їм на праві спільної часткової власності.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що відповідно до акту про передачу від 10 травня 1957 року Ярмолинецькою машино-тракторною станцією її діду ОСОБА_5 було передано у власність домоволодіння АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_5 право власності на будинок у частках по 1/3 кожному перейшло до його дітей: ОСОБА_6 (батька позивача), ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

У 1975 році ОСОБА_6 і ОСОБА_9 подарували належні їм на праві власності, по 1/3 кожному, частини домоволодіння позивачу. 20.08.1975 рішенням загальних зборів уповноважених міжгосподарського об`єднання по виробництву м`яса на промисловій основі колгоспу ім. Мічуріна позивачу було виділено земельну ділянку площею 0,04 га по АДРЕСА_2 . З часом на даній земельній ділянці вона також побудувала цегляний гараж та добудову до будинку. Рішенням Ярмолинецької селищної ради від 28.01.1988 було надано дозвіл на узаконення будівництва гаража, переобладнання веранди та перепланування будівлі.

Відповідно до довідки-характеристики станом на 09.02.1988 домоволодіння по АДРЕСА_1 складалося з житлового будинку площею 111,7 кв.м., гаража площею 24,4 кв.м., сараю з літньою кухнею площею 30,9 кв.м., погребу площею 14,3 кв.м. та огорожі.

Дані об`єкти розташовані на земельній ділянці площею 0,042 га, кадастровий номер :01:012:0221, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить позивачу на праві власності.

Іншою частиною домоволодіння у розмірі 1/3 володіє ОСОБА_4 , яка успадкувала цю частку після батька ОСОБА_10 .

В той же час через постійні суперечки з відповідачем з приводу порядку користування домоволодінням, позивач просила суд виділити належну їй частку в натурі, загальною площею 46,1 кв.м., а саме: коридор площею 9,4 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., коридор площею 2,9 кв.м., кухню площею 6,8 кв.м., кімнату площею 14,5 кв.м., кімнату площею 9,90 кв.м.

В вересні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , посвідченого 14.11.1975 державним нотаріусом Ярмолинецької державної нотаріальної контори Побігушко В.Ф. за реєстровим номером 2640, відповідно до якого ОСОБА_6 та ОСОБА_9 подарували ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_11 ) по 1/3 частині кожний, а всього 2/3 частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями.

На обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що ані ОСОБА_6 , ані ОСОБА_9 не були власниками вказаного будинку, а тому не мали права укладати відповідний договір дарування з ОСОБА_3 .

Зокрема ОСОБА_4 зазначила, що згідно з інформацією, наданою Ярмолинецькою селищною радою, за її батьком ОСОБА_10 рахувалася земельна ділянка площею 0,12 га, 1/2 частина житлового будинку та 1/2 частина сараю за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина житлового будинку та 1/2 частина сараю належали ОСОБА_12 .

Тому, оскільки ОСОБА_6 і ОСОБА_9 відчужили майно, не маючи на це права, договір дарування слід визнати недійсним та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 2/3 частини спірного домоволодіння.

Ухвалою суду від 01.11.2017 зазначені позови були об`єднані в одне провадження.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 , як представник ОСОБА_3 позов останньої підтримала, посилаючись на викладені у ньому обставини, уточнивши позовні вимоги.

Так, представник позивача, з урахуванням висновку експерта просила виділити ОСОБА_3 із спільної часткової власності в рахунок належної їй 2/3 частини вказаного будинку наступне: підвал (поз. І) площею 5,52 кв.м., коридор (поз. ІІ) площею 6,17 кв.м., кухню (поз. 2-1) площею 6,23 кв.м., кімнату (поз. 2-2) площею 12,7 кв.м., кімнату (поз. 3-1) площею 13,16 кв.м., погріб (літ. Г) та 2/3 частини огорожі.

ОСОБА_4 представник позивача просила виділити в натурі у рахунок належної їй на праві власності частки розміром 1/3 у спільній частковій власності на вказаний житловий будинок - кухню (поз. 1-1) площею 10,93 кв.м., кімнату (поз. 1-2) площею 15,52 кв.м., 1/3 частину огорожі.

Також представник позивача просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 16929,00 грн. в рахунок компенсації різниці у вартості часток сторін по справі.

Проти позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування представник останньої заперечила, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим.

Представник відповідача - позивача ОСОБА_2 проти задоволення позову ОСОБА_3 заперечив, позовні вимоги ОСОБА_4 підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зокрема вказав, що відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо зміни нумерації будинків по АДРЕСА_1 , а саме щодо зміни нумерації будинку за № АДРЕСА_3 , право власності на який належало в рівних частках ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_13 на №20, який є предметом спору між сторонами. Крім того представник зазначив, що оскільки ОСОБА_6 і ОСОБА_9 не були співвласниками будинку по АДРЕСА_1 , а були співвласниками будинку по АДРЕСА_3 , то вони не могли подарувати ОСОБА_3 відповідні частки у спірному будинку.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 10.05.1957 Ярмолинецькою машино-тракторною станцією ОСОБА_5 і його спадкоємцям ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 було передано домоволодіння АДРЕСА_4 . В свою чергу ОСОБА_5 і його спадкоємці ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_14 передали Ярмолинецькій машино-тракторній станції ветхе домоволодіння з насадженнями, що підтверджується актом передачі від 10.02.1957 (т 1 а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_5 право власності на будинок у частках по 1/3 кожному належало: ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 .

Дані обставини підтверджуються матеріалами інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_3 , зокрема: свідоцтвом про право особистої власності на будинок, виданим Ярмолинецькою селищною радою 04.12.1959 на підставі рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради від 20.11.1959 за №19, зареєстрованим в бюро технічної інвентаризації 12.12.1959 за №84, згідно якого 1/3 частина домоволодіння по АДРЕСА_3 належить ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 28), свідоцтвом про право особистої власності на будинок, виданим Ярмолинецькою селищною радою 21.02.1960 на підставі рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради від 10.02.1960 за №3, зареєстрованим в бюро технічної інвентаризації 22.02.1960 за №84, згідно якого 1/3 частина домоволодіння по АДРЕСА_3 належить ОСОБА_16 (т. 2 а.с. 29), рішенням виконкому Ярмолинецької селищної ради від 10.02.1960 за №3 про встановлення прав власності на 1/3 домоволодіння по АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 31), свідоцтвом про право особистої власності на будинок, виданим Ярмолинецькою селищною радою 15.08.1974 на підставі рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради від 25.07.1974 за №97, зареєстрованим в Хмельницькому міжміському бюро технічної інвентаризації 15.08.1974 за №84, згідно якого 1/3 частина домоволодіння по АДРЕСА_3 належить ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 34), рішенням виконкому Ярмолинецької селищної ради від 25.07.1974 за №97 "Про оформлення права особистої власності на житловий будинок після смерті голови колгоспного двору" (т. 2 а.с. 33); довідкою Хмельницького бюро технічної інвентаризації від 26.02.1975 за №33, про те, що житловий будинок АДРЕСА_4 , зареєстрований у реєстровій книзі за реєстровим №84 належить ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 1/3 кожному (т.2 а.с. 39).

14 листопада 1975 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 подарували належні їм на праві власності дві третіх частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , ОСОБА_17 . ОСОБА_18 Договір дарування посвідчено державним нотаріусом Ярмолинецької державної нотаріальної контори Побігушко В.Ф. та зареєстровано в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 27.11.1975 за №84 (т. 1 а.с. 172).

В ході судового розгляду не знайшла свого підтвердження позиція представника ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 були співвласниками будинку за номером АДРЕСА_3 (на теперішній АДРЕСА_5 по АДРЕСА_1 і що саме належні їм частки у вказаному будинку вони подарували ОСОБА_3 , оскільки згідно листа КП Ярмолинецьке бюро технічної інвентаризації від 04.04.2019 №312 власником даного будинку згідно запису в реєстровій книзі №9 р/№3150 від 30.06.1970 є ОСОБА_19 (т.1. а.с. 250).

Крім того, свідок ОСОБА_20 , яка є начальником КП Ярмолинецьке БТІ пояснила, що нумерація будинків на АДРЕСА_1 була змінена, зокрема, номер спірного будинку був змінений з 28 на 20 і саме співвласниками цього будинку є сторони по справі.

Свідок ОСОБА_21 , яка перебуває в родинних відносинах із сторонами пояснила, що будинок за АДРЕСА_1 , де проживають сторони по справі, раніше мав інший номер, а саме №28. Іншого будинку, який би належав сторонам по справі на праві власності немає.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Частиною 1 статті 225 ЦК УРСР передбачено, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

В силу ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Такими, зокрема є вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Оскільки свідоцтва про право власності ОСОБА_6 і ОСОБА_9 на частину домоволодіння не були визнані незаконними, а в ході судового розгляду не було встановлено належними та допустимими доказами обставин, які б давали підстави для визнання недійсним договору дарування від 14 листопада 1975 року, згідно якого ОСОБА_6 та ОСОБА_9 подарували належні їм на праві власності дві третіх частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування.

При цьому при вирішенні питання щодо належності спірного житлового будинку сторонам та розподілу його часток суд не приймає до уваги довідку Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району Хмельницької області №89 від 15.02.2016 (а.с. 67), згідно якої за даними погосподарських книг №24 за 1974-1975 роки та №15 за 1986-1988 роки за ОСОБА_22 рахувалася земельна ділянка площею 0,10 га та 1/2 житлового будинку загальною площею 26,45 кв.м. по АДРЕСА_6 , збудованого у 1928 році, за даними погосподарської книги №14 у 1991 році - земельна ділянка площею 0,10 га, у 1992 році - 0,12 га та житловий будинок загальною площею 32,6 кв.м., а також довідку Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району Хмельницької області (а.с. 68), згідно якої за даними погосподарської книги №24 за 1974-1975 роки за ОСОБА_12 рахувалася земельна ділянка площею 0,13 га та 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_7 в АДРЕСА_1 , збудованого у 1928 році, на які посилається ОСОБА_4 як на підставу для визнання договору дарування недійсним, оскільки вказані в них дані не підтверджені належними та допустимими доказами (правовстановлюючими документами) та суперечать свідоцтву про право особистої власності на будинок, виданому ОСОБА_10 04.12.1959, згідно якого останній був власником 1/3 спірного домоволодіння.

Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину серія НАК №016733, реєстровий №1722, виданого 17.11.2014 приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Павлик Н.П., зареєстрованим 17.11.2014 за №17261619, належить 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями загальною площею 85,1 кв.м. по АДРЕСА_1 , що також спростовує її твердження про те, що її батьку ОСОБА_10 належала 1/2 вказаного домоволодіння.

Отже, як встановлено судом, ОСОБА_3 належить 2/3, а ОСОБА_4 1/3 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В силу ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №7 від 04.10.1991 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок (п.7), в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ( 1540-06 ) ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відповідно до висновку експерта №61/18 від 25.10.2018 за результатами судової будівельно-технічної експертизи здійснити розподіл в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , технічно можливо лише з відхиленням від ідеальних часток між співвласниками ОСОБА_3 (2/3 частки) та ОСОБА_4 (1/3 частки). Експертом запропоновано два варіанти розподілу домоволодіння.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 і вважає можливим обрати варіант 1 розподілу спірного домоволодіння, запропонований експертом і про обрання якого просить позивач - відповідач ОСОБА_3 , оскільки при такому розподілі частки майна, які виділяються співвласникам, найбільше відповідають їхнім ідеальним часткам.

Згідно даного варіанту розподілу спірного домоволодіння ОСОБА_3 із спільної часткової власності в рахунок належної їй 2/3 частини вказаного будинку слід виділити наступне: підвал (поз. І) площею 5,52 кв.м., коридор (поз. ІІ) площею 6,17 кв.м., кухню (поз. 2-1) площею 6,23 кв.м., кімнату (поз. 2-2) площею 12,7 кв.м., кімнату (поз. 3-1) площею 13,16 кв.м., погріб (літ. Г) та 2/3 частини огорожі.

ОСОБА_4 слід виділити в натурі у рахунок належної їй на праві власності частки розміром 1/3 у спільній частковій власності на вказаний житловий будинок - кухню (поз. 1-1) площею 10,93 кв.м., кімнату (поз. 1-2) площею 15,52 кв.м., 1/3 частину огорожі.

При цьому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 слід стягнути різницю у вартості часток в сумі 16929 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню 4576,00 грн. судових витрат, пов`язаних із залученням експерта, а також на користь держави 768,40 грн. судового збору.

На підставі ст. 48, 225 ЦК УРСР, ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Виділити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в натурі у рахунок належної їй на праві власності частки розміром 2/3 у спільній частковій власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 : підвал (поз. І) площею 5,52 кв.м., коридор (поз. ІІ) площею 6,17 кв.м., кухню (поз. 2-1) площею 6,23 кв.м., кімнату (поз. 2-2) площею 12,7 кв.м., кімнату (поз. 3-1) площею 13,16 кв.м., погріб (літ. Г) та 2/3 частини огорожі.

Виділити ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 ) в натурі у рахунок належної їй на праві власності частки розміром 1/3 у спільній частковій власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 : кухню (поз. 1-1) площею 10,93 кв.м., кімнату (поз. 1-2) площею 15,52 кв.м., 1/3 частину огорожі.

В рахунок компенсації різниці у вартості часток стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 16929 (шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , посвідченого 14.11.1975 державним нотаріусом Ярмолинецької нотаріальної контори Побігушко В.Ф. за реєстровим номером 2640.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4576 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість) грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 768,40 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23 вересня 2019 року.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя М.М.Баськов